Справа № 280/9807/25
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року Справа № 280/9807/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби з безпеки на транспорті

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст і підстави позовних вимог.

До Запорізького окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби з безпеки на транспорті (далі відповідач), у якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № ОПШ 020203 від 15.07.2025 року про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у сумі 17 000,00 грн.

Позовна заява та додатки до неї сформовані в підсистемі «Електронний суд» та подані у формі електронного документа представником позивача адвокатом Кисель А.С., яка діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії ВН №1605393 від 05.11.2025

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувану постанову прийнято відповідачем за результатами перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт, в ході якої виявлено порушення вимог статті 34 Закону України «Про автомобільний транспорт». Зауважено, що під час проведення перевірки водію не було вручено направлення на рейдову перевірку для ознайомлення, що свідчить про порушення вимог Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567. Крім того, водія не було повідомлено про причини зупинки, у зв`язку з чим незрозумілим є перевірка саме транспортного засобу, що належить позивачу. Звернуто увагу, що розгляд матеріалів Відділом державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби з безпеки на транспорті відбувся 15.07.2025, водночас запрошення позивачу було вручено 21.07.2025, що унеможливило участь останнього під час розгляду матеріалів та винесення постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, представлення позиції позивача, надання власних пояснень та заперечень. Щодо встановленого інспектором порушення, а саме відсутності індивідуальної контрольної книжки водія або копії графіку змінності водіїв, зазначено, що норма пункту 6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340, передбачає перевірку також наявності або відсутності тахографа, що відповідачем відповідно до акта перевірки встановлено не було. На підставі викладеного вважає, що наявні підстави для скасування спірної постанови, просить позов задовольнити.

ІІ. Виклад позицій інших учасників справи.

13.11.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що доказів того, що при проведенні рейдової перевірки транспортного засобу водієм була заявлена вимога пред`явити йому направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі), відеоматеріали не містять (зауважень щодо непред`явлення таких документів акт перевірки не містить). У відповідності до статті 49 Закону України «Про автомобільний транспорт», водій транспортного засобу ОСОБА_2 пред`явив для перевірки посадовій особі Відділу державного нагляду (контролю) свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та товарно-транспортну накладну. Водночас під час перевірки водій не надав посадовій особі Відділу державного нагляду (контролю) індивідуальну контрольну книжку водія або графік змінності водіїв. Звертає увагу, що непред`явлення під час проведення перевірки, зазначених у статті 48 Закону №2344-III документів, на підставі яких здійснюються внутрішні перевезення вантажів, свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону №2344-ІІІ. Повідомленням № 56848/28/24-25 від 26.06.2025 було викликано ОСОБА_1 (в ТТН зазначена як автомобільний перевізник) для розгляду справи на 15.07.2025, проте позивач на розгляд справи не з`явився. Відповідач зауважує, що він не відповідає за безпосереднє доставлення кореспонденції позивачу, оскільки ці функції виконує підприємство пошти, а також не може нести відповідальність і в тих випадках, коли позивач сам не отримує поштової кореспонденції. Разом з цим, неотримання позивачем запрошення у відділенні поштового зв`язку не може свідчити про порушення процедури розгляду справи щодо додержання вимог законодавства на автомобільному транспорті. Просить відмовити у задоволенні позову.

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 10.11.2025 суд відкрив провадження у справі, призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін; витребував від Державної служби України з безпеки на транспорті належним чином засвідчені копії матеріалів справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, за результатами розгляду яких винесено постанову № ОПШ 020203 від 15.07.2025 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу.

IV. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

10.06.2025 працівниками Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті на ділянці а/д Н-08 Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя-Маріуполь проведено перевірку транспортного засобу марки RENAULT, номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (водій ОСОБА_2 ), який належить на праві власності автомобільному перевізнику ОСОБА_1 , за результатами чого складено акт за №006929 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

За змістом акта перевірки виявлено порушення статті 34 Закону України «Про автомобільний транспорт», перевізник не забезпечив виконання вимог цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення вантажів, а саме: відсутня індивідуальна контрольна книжка водія ОСОБА_2 або копія графіку змінності водіїв, чим порушено вимоги п. 6.3 Наказу МТЗУ №340 від 07.06.2010, за що передбачена відповідальність відповідно до абз.3 ч.1 ст.60 Закону (перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 Закону). Пояснення водія про причину порушення: «Водій від пояснень і підпису відмовився».

Листом Державної служби України з безпеки на транспорті №56848/28/24-25 від 26.06.2025 позивача повідомлено про те, що розгляд справи про порушення абзацу третього частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», виявленого під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі), відбудеться у приміщенні Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області 15 липня 2025 року о 10 годині.

15.07.2025 в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Укртрансбезпеки розглянуто матеріали перевірки та прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № ОПШ 020203, якою за порушення статті 34 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачене абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», постановлено стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штраф в розмірі 17000,00 грн.

Вважаючи прийняту відповідачем постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн протиправною, позивач звернулася до суду із позовом про її скасування.

V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України від 05.04.2001 № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі Закон № 2344-III).

У статті 1 Закону № 2344-III наведено визначення основних термінів, а саме:

автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами;

водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка;

рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо дотримання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Відповідно до частини дванадцятої статті 6 Закону № 2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

У силу частини сьомої статті 6 Закону № 2344-III центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, серед інших: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті; контроль за здійсненням міжнародних перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у пунктах видачі дозволів автомобільним перевізникам України.

Приписами частини чотирнадцятої статті 6 Закону № 2344-III визначено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з частинами сімнадцятої-двадцятої статті 6 Закону № 2344-III рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, мають право: використовувати спеціалізовані автомобілі; використовувати спеціальне обладнання, призначене для перевірки дотримання водіями норм режиму праці та відпочинку; супроводжувати транспортний засіб, що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, до найближчого місця зважування (на відстань не більше 50 кілометрів) для здійснення габаритно-вагового контролю, а також забороняти подальший рух такого транспортного засобу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України; здійснювати габаритно-ваговий контроль транспортних засобів; використовувати стаціонарні або пересувні пункти габаритно-вагового контролю; використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, у тому числі в автоматичному режимі; у разі виявлення порушень законодавства щодо габаритно-вагового контролю під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) копіювати, сканувати документи, які пред`являють водії транспортних засобів під час проведення такої перевірки, та використовувати їх як доказ під час розгляду справ про порушення законодавства; здійснювати опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення адміністративного правопорушення, свідками якого вони були або могли бути.

Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) та порядок здійснення габаритно-вагового контролю визначаються Кабінетом Міністрів України.

Процедура проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо дотримання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт (далі - рейдова перевірка) визначена Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі Порядок № 1567).

Відповідно до пунктів 2,3 згаданого Порядку рейдовим перевіркам підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Відносини щодо прийняття, набрання чинності, оскарження в адміністративному порядку, припинення дії, виконання адміністративних актів, передбачені цим Порядком, регулюються Законом України «Про адміністративну процедуру» з урахуванням особливостей, установлених Законом України «Про автомобільний транспорт».

Рейдові перевірки на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення і направлення на рейдову перевірку.

Згідно з пунктом 4 Порядку №1567 рейдова перевірка проводиться на підставі направлення на рейдову перевірку (у паперовій або електронній формі (за наявності технічної можливості) із зазначенням посадових осіб за формою згідно з додатком 1 (далі - направлення), що складається та підписується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу.

Направлення складається з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від дати попередньої перевірки, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, необхідності забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, перевірки дотримання умов перевезень та інших обставин.

За приписами пункту 5 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється дотримання автомобільними перевізниками та водієм вимог законодавства про автомобільний транспорт. Вичерпний перелік питань щодо дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт, який перевіряється під час проведення рейдової перевірки посадовими особами, розробляється Укртрансбезпекою і затверджується Мінрозвитку.

Отже, Відділ державного нагляду (контролю) Державної служби України з безпеки на транспорті, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, уповноважене здійснювати державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті, зокрема, шляхом здійснення рейдових перевірок та притягнення до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Згідно з пунктом 13 Порядку №1567 у разі виявлення в ході рейдової перевірки транспортного засобу порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою, яка провела перевірку, складається акт проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом за формою згідно з додатком 2 (далі - акт проведення перевірки).

За наявності в діях автомобільного перевізника ознак адміністративного правопорушення притягнення правопорушника до відповідальності здійснюється в порядку, встановленому Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до пунктів 16-17, 19 Порядку №1567 матеріали, складені за результатами рейдової перевірки, формуються у справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт (далі - справа про порушення) та розглядаються керівником або заступником керівника територіального органу Укртрансбезпеки в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою автомобільного перевізника або його уповноваженої особи) протягом двох місяців з дня його виявлення.

Справа про порушення розглядається у присутності автомобільного перевізника або уповноваженої ним особи. Про час і місце розгляду справи про порушення автомобільному перевізнику або його уповноваженій особі повідомляється не пізніше ніж за сім календарних днів до дня розгляду особисто під підпис чи шляхом надсилання повідомлення засобами поштового зв`язку (рекомендованим листом з повідомленням про вручення) або на адресу електронної пошти (за наявності) з урахуванням вимог Закону України «Про адміністративну процедуру».

У разі неявки автомобільного перевізника або його уповноваженої особи справа про порушення розглядається без їх участі.

За результатами розгляду справи про порушення керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник, зокрема, за наявності порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за які передбачена частиною першою статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», виносить постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу за формою згідно з додатком 5.

Суд зазначає, що Законом №2344-ІІІ передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарського штрафу до автомобільних перевізників. Так, абзацом третім частини першої статті 60 Закону № 2344-III визначено, що суб`єктом відповідальності за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - є автомобільний перевізник.

Як встановлено судом, позивача було притягнуто до відповідальності відповідно до абзацу третього частини першої статті 60 Закону № 2344-III, оскільки водій не надав інспектору під час перевірки індивідуальну контрольну книжку водія ОСОБА_2 або графіку змінності водіїв.

Обставини того, що ФОП ОСОБА_1 є автомобільним перевізником у спірних правовідносинах сторонами не заперечуються. Водночас позивач стверджує, що акт перевірки містить посилання на відсутність у водія двох з трьох альтернативних складових, наявність яких вимагає пункт 6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340.

У контексті встановленого відповідачем порушення суд зауважує, що відповідно до частини першої статті 34 Закону №2344-III автомобільний перевізник повинен, зокрема, забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства.

За правилами статті 48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Згідно з пунктом 1.5 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 07.06.2010 № 340 (по тексту - Положення №340) відпочинок - безперервний період часу, який водій може використовувати на свій розсуд; графік змінності - документ, який визначає початок та кінець робочої зміни на кожний день календарного місяця, а також вихідні дні.

Відповідно до пункту 6.1 Положення №340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Пунктом 6.3 Положення №340 передбачено, що водій, що керує ТЗ, на автобусних маршрутах протяжністю до 50 км включно, вантажними автомобілями з повною масою до 3,5 тонн включно, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв, або використовувати діючий та повірений тахограф.

Таким чином, Положення №340 допускає облік робочого часу водіїв як тахографом, так і індивідуальною контрольною книжкою водія або графіком змінності водіїв.

При цьому, беручи до уваги, що позивачем, як автомобільним перевізником, здійснювались внутрішні перевезення вантажу транспортним засобом, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 є вантажним автомобілем з масою 3500 кг (3,5 тонн), суд дійшов висновку, що згідно з вимогами пункту 6.3 Положення №340 водій такого транспортного засобу має вести індивідуальну контрольну книжку водія, або мати копію графіка змінності водіїв, або використовувати діючий та повірений тахограф. При цьому, зважаючи на повну масу автомобіля позивача, використання діючого та повіреного тахографу у даному випадку не є обов`язковим.

Суд зауважує, що саме позивач, як автомобільний перевізник, зобов`язаний забезпечити водія транспортного засобу документами, необхідними для здійснення перевезення до моменту початку здійснення такого перевезення. Разом з тим, під час перевірки водій не надав жодного документу на підтвердження обліку робочого часу, як того вимагає пункт 6.3 Положення №340.

Суд бере до уваги, що позивач мав можливість надати всі необхідні документи та пояснення відповідного змісту на засіданні комісії відповідача під час розгляду справи, але такою можливістю не скористався. Крім того, суд враховує, що з позовною заявою позивачем також не наведено жодних доводів (із відповідними доказами) щодо існування документів на підтвердження обліку робочого часу водіїв та причин їх ненадання під час перевірки. При цьому, аргументи позивача щодо непроведення інспектором перевірки наявності або відсутності у транспортного засобу позивача тахографа не спростовують факту ненадання водієм жодного документу на підтвердження обліку робочого часу, передбачених пунктом 6.3 Положення №340.

З огляду на відсутність документів, передбачених пунктом 6.3 Положення №340, контролюючий орган обґрунтовано встановив порушення позивачем статті 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» в частині незабезпечення автомобільним перевізником умовами праці та відпочинку водія.

При цьому, за відсутності документів, зокрема, в даному випадку протоколу перевірки та адаптації пристрою тахографа, без оформлення індивідуальної контрольної книжки водія, або копії графіка змінності водіїв, на підставі яких виконуються вантажні перевезення до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 11.02.2020 у справі №820/4624/17.

Враховуючи те, що перелік документів, визначений статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» не є вичерпним, а необхідність мати у наявності протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу (у разі використання тахографа), або індивідуальну контрольну книжку, або копію графіка змінності водіїв, прямо передбачена законодавством, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування спірної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Позивач також зазначив, що під час здійснення перевірки посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) в Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті всупереч вимогам законодавства не було вручено направлення на перевірку та не повідомлено водія про причини зупинки транспортного засобу.

Щодо вказаних аргументів позивача суд зазначає, що пунктами 9-12 Порядку №1567 передбачено, що зупинення транспортного засобу здійснюється посадовою особою у форменому одязі відповідно до пункту 10 цього Порядку та з дотриманням вимог розділу 15 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (Офіційний вісник України, 2001 р., № 41, ст. 1852).

Зупинення транспортного засобу здійснюється посадовою особою в будь-який час доби на маршруті руху за допомогою:

1) сигнального диска (жезла), яким вказується безпосередньо на транспортний засіб, який зупиняється, та на пропоноване місце зупинення з урахуванням заходів безпеки, дорожніх умов, інтенсивності руху, освітлення та видимості ділянки дороги;

2) увімкненого проблискового маячка синього кольору, спеціального звукового сигналу та гучномовного пристрою.

У разі зупинення транспортного засобу під час звернення до водія посадова особа зобов`язана назвати свою посаду, прізвище, ім`я та по батькові і повідомити про причину зупинки транспортного засобу, пред`явити службове посвідчення та направлення для ознайомлення.

Водій транспортного засобу після зупинки транспортного засобу зобов`язаний надавати посадовій особі документи, на підставі яких здійснюється перевезення, виконувати вимоги посадової особи, передбачені законодавством про автомобільний транспорт, та розпочинати рух лише з дозволу посадової особи.

Перевірка одного транспортного засобу проводиться протягом не більш як однієї години.

До матеріалів адміністративної справи відповідачем долучено направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) від 05.06.2025 №000207, видане в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) в Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті страшим державним інспекторам (у тому числі, Рудю Ю.С.), для проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортних засобів, зокрема на а/д Н-08 Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя (через м.Кременчук)-Маріуполь, з 09.06.2025 до 15.06.2025.

З долученого відповідачем до матеріалів справи відеозапису (відеофіксації процесу перевірки), з використанням програми VSPlayer, судом встановлено, що інспектор після зупинення транспортного засобу позивача назвав свою посаду та пред`явив вимогу щодо надання документів на підтвердження перевезення вантажу, без зазначення свого прізвища, ім`я та по батькові і без повідомлення про причини зупинки транспортного засобу. При цьому, в процесі розмови інспектора з водієм та під час надання останнім відповідних документів на перевезення посадова особа зазначала про проведення саме рейдової перевірки, тим самим повідомляючи причину зупинки.

Суд також враховує, що з дослідженого відеозапису можливо встановити, що водій не висловлював незгоду із проведенням рейдової перевірки, більш того, він добровільно надав інспектору для огляду посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та товарно-транспортну накладну №845 від 10.06.2025. Водночас на запитання інспектора щодо надання підтвердження режиму праці та відпочинку водій не надав жодних документів. Крім того, суд бере до уваги, що інспектором було запропоновано водію надати свої пояснення стосовно виявленого посадовою особою порушення, а також бути присутнім під час складання акта проведення рейдової перевірки, проте водій відмовився від надання пояснень та підпису. Також уваги потребує і те, що посадова особа поінформувала водія під фіксацію щодо направлення в подальшому копії акта проведення перевірки автомобільному перевізнику та щодо можливості надати пояснення під час розгляду справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Розглядаючи доводи позивача в частині порушення відповідачем вимог Порядку №1567 (в частині неповідомлення причини зупинки транспортного засобу, непред`явлення направлення на перевірку на ознайомлення), суд виходить і з того, що за усталеною практикою Верховного Суду порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень може бути підставою для скасування такого рішення, проте, лише за умови, що таке порушення вплинуло або об`єктивно могло вплинути на правильність оскаржуваного рішення. Тобто, не кожне порушення, допущене суб`єктом владних повноважень, вважається таким, що безумовно впливає на правильність та обґрунтованість висновків такого суб`єкта.

Ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: "протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків" і, на противагу йому, принцип "формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення".

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція висловлювалась Верховним Судом у постановах від 24.04.2023 у справі 560/2210/19, 16.03.2023 у справі №400/4409/21, від 21.02.2023 у справі №369/7737/16-а, від 10.07.2019 у справі №804/639/18, від 27.09.2022 у справі №320/1510/20, від 16.12.2021 у справі № 640/11468/20, тощо.

Таким чином, встановлені судом процедурні порушення відповідача, а саме непред`явлення направлення на перевірку для ознайомлення, не носять істотний характер і не впливають на суть встановленого інспектором порушення.

Стосовно доводів про неналежне повідомлення позивача щодо розгляду справи про порушення абзацу третього частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» суд зазначає наступне.

Верховний Суд у постанові від 26.10.2023 у справі №160/17116/22 визначив необхідність дослідження факту проінформованості або непроінформованості суб`єкта господарювання про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, та необхідність з`ясовування судами, чи мав позивач можливість захистити належним чином свої права та надати докази на спростування висновків акта перевірки. Суд зазначив, що вказані обставини мають суттєве значення для правильного вирішення цього спору і без їх з`ясування неможливо підтвердити чи спростувати правомірність оскаржуваної постанови.

З матеріалів справи встановлено, що повідомлення ФОП ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи підготовлено відповідачем 26.06.2025 і скеровано на адресу позивача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ( АДРЕСА_1 ) 01.07.2025 засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням та повернуто відправнику оператором поштового зв`язку 16.07.2025 не врученим у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання.

Відповідно до вказаного повідомлення розгляд справи було призначено на 15.07.2025 о 10:00 год. Згідно із трекінгом поштового відправлення з офіційного вебсайту АТ «Укрпошта» установлено, що поштове відправлення прибуло до відділення за адресою місцезнаходження позивача 02.07.2025, тобто більше, ніж за сім календарних днів до дня розгляду. Вказане свідчить про те, що позивач мав можливість отримати повідомлення про розгляд справи, проте своїм правом не скористався.

Окрім того суд зауважує, що будь-яких інших обов`язків з цього приводу Порядок № 1567 на відповідача не покладає, оскільки в межах спірних правовідносин законодавець передбачив лише повідомлення відповідної особи про час і місце розгляду справи про порушення, під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності). Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Вказана позиція суду відповідає висновкам викладеним в постанові Верховного Суду від 27.02.2025 у справі №200/4035/23.

До того ж, відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не позбавляє особу спростовувати вину у суді та у зв`язку з цим, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постановах від 01.03.2018 у справі №820/4810/17, від 14.12.2023 у справі №280/1426/20, від 21.12.2023 у справі №560/11763/22, від 06.06.2024 у справі №340/1617/22.

Верховний Суд у постанові від 01.03.2018 у справі № 820/4810/17 дійшов висновку, що відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу, при розгляду даної справи не позбавляє особу спростовувати вину у суді та у зв`язку з цим не може бути самостійною підставою для скасування постанови для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.12.2023 у справі № 560/11763/22, в якій Верховний Суд також, крім іншого, звернув увагу, на те, що нормами Порядку № 1567 не установлено обов`язкової присутності суб`єкта господарювання під час розгляду справи про порушення транспортного законодавства. Неявка суб`єкта господарювання не є перешкодою для розгляду такої справи та винесенню органом державного контролю постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідач вжив всіх заходів для належного повідомлення позивача про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, а у зв`язку із неявкою уповноваженої особи суб`єкта господарювання, правомірно розглянув справу без її участі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.02.2020 по справі № 820/4624/17.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови про застосування адміністративного-господарського штрафу від 15.07.2025 № ОПШ 020203, діяв на підставі та у спосіб, що передбачені законодавством, з дотриманням вимог частини другої статті 2 КАС України, а тому відсутні підстави для визнання її протиправною та скасування.

Ухвалюючи рішення, суд керується статтею 246 КАС України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (пункт 41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (параграф 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку № 11(2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, решта доводів та аргументів сторін, що наведена у заявах по суті справи, не потребує окремої оцінки суду, оскільки зроблених судом висновків не спростовують.

VI. Висновки суду.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень, виконано покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності прийняття оскаржуваної постанови, з огляду на що оскаржувана постанова є обґрунтованою, прийнятою у відповідності до норм чинного законодавства, у зв`язку із чим є правомірною та не підлягає скасуванню, тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

VII. Розподіл судових витрат.

Відповідно до приписів статті 139 КАС України, з огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення судових витрат відповідачем, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби з безпеки на транспорті, місцезнаходження: вул.Глісерна, буд.14, м.Запоріжжя, 69063; .

Рішення у повному обсязі складено та підписано 09.02.2026.

Суддя К.В.Мінаєва