Справа № 607/26425/25
Суддя: Вийванко О. М.
Дата ухвалення: 2026-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.02.2026 Справа №607/26425/25 Провадження №2-а/607/99/2026

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Вийванка О. М.

за участю секретаря с/з Дудченко Ю. Р.

представника позивача Ленько Р. І.

представника відповідача Стрижак О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що винесена постанова є неправомірною і такою, що винесена з порушенням вимог чинного законодавства з наступних підстав.

Постанова мотивована тим, що 29.10.2025 о 14 год 00 хв було зупинено вантажний автомобіль марки DAF з номерним знаком НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_2 в с. Чернихівці А/Д М-19 між населеними пунктами Збараж та Тернопіль, перевіркою встановлено наявність візуальних ознак перевищення вагових норм, на підставі цього постановлено визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вищезазначену постанову вважає протиправною, оскільки опис обставин та дій, викладений у постановіне відповідає складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, будь-яких належних та допустимих доказів про вчинення нею даного правопорушення у викладених обставинах не зазначено, вказується тільки про дії ОСОБА_2 .

Відтак, вважає, що її безпідставно та неправомірно притягнуто до відповідальності, а тому, просить суд скасувати постанову № ПС005477 від 02.12.2025 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1. ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом накладення штрафу у розмірі 51 000 тисячу гривень, а провадження по адміністративній справі закрити.

Представник відповідача подав відзив на позов, в якому зазначає, що під час рейдової перевірки 29.10.2025 інспекторами Укртрансбезпеки було виявлено ознаки ймовірного габаритно-вагового перевантаження транспортного засобу, який належить позивачу та перебував під керуванням водія ОСОБА_2 , водієві було запропоновано пройти габаритно-ваговий контроль, від проходження якого він відмовився, що зафіксовано відповідними матеріалами, зокрема актом про відмову, рішенням про супроводження та відеофіксацію.

На думку відповідача, відмова водія від проходження габаритно-вагового контролю є підставою для притягнення власника транспортного засобу до адміністративної відповідальності за ч. 3. ст. 132-1 КУпАП, а постанова про накладення штрафу прийнята уповноваженою посадовою особою в межах повноважень.

При цьому допущена в постанові описка щодо зазначення частини статті Кодексу України про адміністративні правопорушення, на думку відповідача, не впливає на правильність кваліфікації правопорушення, зміст прийнятого рішення та не є самостійною підставою для його скасування.

Враховуючи вищевикладене, просить відмовити у задоволенні позову через його безпідставність.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити, з підстав та обґрунтувань зазначених у позові.

Представник відповідача у судовому засіданні просить відмовити у задоволенні позову з підстав та обґрунтувань, викладених у відзиві на позов та додаткових пояснень.

При розгляді справи судом учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права.

Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки DAF СF 85.410, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується листом № 312/34/514-2026 від 15.01.2026, Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Хмельницькій, Тернопільській та Чернівецькій областях.

27.10.2025 р. уповноваженими особами управління державного нагляду (контролю) у Тернопільській області здійснювалася рейдова перевірка (перевірка на дорозі) згідно направлення №002225 від 27.10.2025 р.

29.10.2025 о 14 год 00 хв було зупинено вантажний автомобіль марки DAF СF 85.410, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в с. Чернихівці А/Д М-19 між населеними пунктами Збараж та Тернопіль, під керуванням ОСОБА_2 , відповідно до ТТК №Р87 від 29.10.2025 автомобільним перевізником є ТОВ «Важковик Транс Буд».

Під час перевірки та візуального огляду транспортного засобу встановлено ймовірне перевантаження транспортного засобу за візуальною ознакою.

У зв`язку з цим, водію запропоновано проїхати до пункту габаритно-вагового контролю, що розташований за адресою: а/д М-19 345 км. + 580 м, Тернопільска область, смт. Дружба, що знаходиться на відстані 38 км. від місця зупинки.

Водій ОСОБА_2 надав попередню згоду на супроводження, відповідно до рішення РС 002502 від 29.10.2025, 14.10 год, в подальшому водій припинив слідувати до місця зважування, повідомивши, що йому погано, болить голова та зупинився на узбіччі в м. Тернопіль по вул. 15 квітня, 37 б.

Уповноваженою особою управління державного нагляду (контролю) у Тернопільській області складено акт АБ 002959 про блокування/розблокування автомобільного транспортного засобу від 29.10.2025, протокол про адміністративне правопорушення №003034, від 29.10.2025, відповідно до якого водій ОСОБА_2 не виконав законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади про забезпечення реалізації державної політики з питань безпеки на наземному транспорті щодо дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт у вигляді створення перешкод у виконанні покладених на них обов`язків, оскільки відмовився проходити габаритно-ваговий контроль, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.188-57 КУпАП.

Також складено акт №016464 про відмову водія ОСОБА_2 від проходження огляду габаритно-вагового контролю транспортного засобу.

За наслідками розгляду протоколу про адміністративне правопорушення ПП 003034 від 29.10.2025 в.о. заступника начальника управління державного нагляду (контролю начальник відділу ДК у Тернопільській області Дідович В. О. винесено постанову №005477 від 02.12.2025, якою ОСОБА_1 , як власника транспортного засобу, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.132-1 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51 000,00 грн.

Згідно з вказаної постанови, 29.10.2025 о 14 год 00 хв було зупинено вантажний автомобіль марки DAF з номерним знаком НОМЕР_1 в с. Чернихівці А/Д М-19 між населеними пунктами Збараж та Тернопіль, де встановлено наявність візуальних ознак перевищення вагових норм. Водій ОСОБА_2 відмовився від проходження ГВК. Було складено ПП 003034 від 29.10.2025 року та акт № 016464 від 29.10.2025.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 1, 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993р. №3353-XII учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Частиною 2 статті 29 Закону №3353-ХІІ передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 19 статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001р. №2344-III під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, мають право зокрема: супроводжувати транспортний засіб, що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, до найближчого місця зважування (на відстань не більше 50 кілометрів) для здійснення габаритно-вагового контролю, а також забороняти подальший рух такого транспортного засобу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України; здійснювати габаритно-ваговий контроль транспортних засобів; використовувати стаціонарні або пересувні пункти габаритно-вагового контролю; використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, у тому числі в автоматичному режимі.

Згідно з частини 3 статті 132-1 КУпАП ухилення або відмова від проходження габаритно-вагового контролю, а так само перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, розташування транспортних засобів на проїзній частині, вчинення правопорушень, передбачених частиною шостою статті 121 цього Кодексу, в зоні габаритно-вагового контролю тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону №2344-III, відмова від габаритно-вагового контролю - будь-які дії або бездіяльність, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, що призвели до ухилення від проходження габаритно-вагового контролю в зоні габаритно-вагового контролю; габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, що включає перевірку на відповідність встановленим законодавством нормативам вагових або габаритних параметрів таких транспортних засобів, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів; зона габаритно-вагового контролю - облаштована відповідними дорожніми знаками ділянка автомобільної дороги, на якій розташовані автоматичні, стаціонарні або пересувні пункти габаритно-вагового контролю.

Аналізуючи вище наведені положення статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» та частини 3 статті 132-1 КУпАП, суд дійшов висновку, що санкція частини 3 статті 132-1 КУпАП настає у випадку ухилення або відмови від проходження габаритно-вагового контролю в зоні габаритно-вагового контролю.

При цьому, положення статті 1 Закону №2344-III та частини 3 статті 132-1 КУпАП не містять застережень щодо того, що факт ухилення від проходження габаритно-вагового контролю має бути зафіксований виключно у зоні габаритно-вагового контролю транспортних засобів.

Зазначене у вказаних нормах словосполучення «в зоні габаритно-вагового контролю» означає, що габаритно-ваговий контроль має проводитися виключно на облаштованій відповідними дорожніми знаками ділянці автомобільної дороги, на якій розташовані автоматичні, стаціонарні або пересувні пункти габаритно-вагового контролю, а не у будь-якому місці. Проте, це не означає, що пропозиція уповноваженої особи Укртрансбезпеки щодо проходження габаритно-вагового контролю має бути здійснена тільки у відповідній зоні.

Тобто на законодавчому рівні «відмова від габаритно-вагового контролю» визначена у виді будь-яких дій або бездіяльності, що призвели до ухилення від проходження габаритно-вагового контролю в зоні габаритно-вагового контролю.

Як наслідок, цілком логічним та послідовним є те, що відмова водія транспортного засобу на вимогу посадових осіб Укртрансбезпеки прослідувати до стаціонарного пункту габаритно-вагового контролю є за своєю суттю діями (бездіяльністю), які так чи інакше призведуть (та фактично призвели) до подальшого ухилення від проходження габаритно-вагового контролю в зоні габаритно-вагового контролю. Тим більше, що посадовою особою Укртрансбезпеки, у даному випадку, було чітко та однозначно запропоновано водію проїхати до пункту габаритно-вагового контролю для зважування транспортного засобу.

Водночас, виходячи з наведеного розуміння, слід дійти висновку, що орган Укртрансбезпеки при встановленні факту відмови від проходження габаритно-вагового контролю має зафіксувати дії або ж бездіяльність, що призвели до ухилення від проходження габаритно-вагового контролю.

В підтвердження факту відмови водія ОСОБА_2 від проходження габаритно-вагового контролю відповідачем надано: копію акту №016464 про відмову від проходження огляду габаритно-вагового контролю транспортного засобу, а також копію складеного щодо водія протоколу про адміністративне правопорушення №003034 від 29.10.2025.

Щодо зазначення в постанові №005477 від 02.12.2025, якою ОСОБА_1 , як власника транспортного засобу, притягнуто до адміністративної відповідальності ч. 1 ст.132-1 КУпАП, а не частину 3 статті 132-1 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51 000,00 грн, та не складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України (ст.246 КУпАП).

У той же час, ст.7 КУпАП передбачено те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами та посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів та зміцнення законності.

Положеннями ст.280 КУпАП закріплено «обов`язок» посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Доказами ж в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм та стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст.251 КУпАП).

Як вбачається зі змісту ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе виключно за наявності події адміністративного правопорушення та вини цієї особи у його вчиненні, яка, у свою чергу, підтверджена належними, достатніми доказами, на підставі своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи.

При цьому, виходячи з закріпленого в ч.4 ст.129 Конституції України принципу змагальності та рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги особи в суді покладається саме на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Згідно з ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах стосовно оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Належними є докази, які містять інформацію відносно предмета доказування. Предметом же доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду певної справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

У відповідності до ч.1 ст.279-5 КУпАП, у разі якщо адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені ч.2 ст.122-2, ч.ч.2, 3 ст.132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- та кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або ж в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.132-2 цього Кодексу, уповноважені на те посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а в разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлюють відповідальну особу, зазначену у ч.1 ст.14-3 цього Кодексу, або вантажовідправника.

Так, матеріалами справи підтверджується, що підставою для прийняття оскаржуваної постанови від 02.12.2025 №005477 була відмова позивача пройти габаритно-ваговий контроль, і накладення на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51 000,00 грн.

При цьому суд зазначає, що орган Укртрансбезпеки при встановленні факту відмови від проходження габаритно-вагового контролю має зафіксувати дії або ж бездіяльність, що призвели до ухилення від проходження габаритно-вагового контролю.

На підтвердження факту відмови від проходження габаритно-вагового контролю, в матеріалах справи містяться: протокол про адміністративне правопорушення №003034 від 29.10.2025; фотофіксація, здійснена під час перевірки; акт відмову від проходження габаритно - вагового контролю.

Отже, суд констатує, що саме такий склад правопорушення зазначено у спірній постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та саме за це до неї було застосовано штрафні санкції, що передбачені ч.3 ст.132-1 КУпАП.

Також суд зазначає, що порядок оформлення матеріалів та розгляду справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням законодавства про автомобільний транспорт, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі - адміністративні правопорушення), уповноваженими на те посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті та її територіальних органів (далі - уповноважені посадові особи) встановлює Інструкція з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом Міністерства інфраструктури України 27 вересня 2021 року № 512 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2021 р. за № 1287/36909) (далі - Інструкція №512).

Згідно з п. 1 розділу І Інструкції № 512, ця Інструкція визначає процедуру оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - уповноважена посадова особа) відповідно до покладених на них повноважень матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі.

Пунктом 1 розділу ІІ Інструкції № 512, уповноважена посадова особа розглядає справи про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, які передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою та третьою статті 132-1 КУпАП (далі - адміністративні правопорушення).

Справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем оброблення таких правопорушень в Державній службі України з безпеки на транспорті.

Пунктом 3 розділу ІІІ Інструкції №512 передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, Голова Державної служби України з безпеки на транспорті чи його заступник або керівник територіального органу Державної служби України з безпеки на транспорті чи його заступник приймає рішення у справі, яке оформлюється постановою:

про накладення адміністративного стягнення (додаток 2);

про закриття справи про адміністративне правопорушення (додаток 3).

Також слід зазначити, що форма постанови затверджена додатком 2 до Інструкції №512.

Аналізуючи вказану форму постанови, можна дійти висновку, що спірна постанова відповідає формі, затвердженій додатком 2 до Інструкції №512.

Також судом враховано, що за висновками Постанови Верховного Суду України у справі № 825/2328/16 порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування в разі коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires actic invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рiшення, є співвідношення двох базових принципів права: протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» i, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що роздiляє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду вiд 23.04.2020 у справа №813/1790/18.

Отже, суд зазначає, що порушення процедури прийняття спірної постанови та зазначення описки в постанові частину 1 замість частини 3 статті 132-1, не є тими процедурними порушеннями, які впливають на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та не спростовують наявності в її діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно із статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті, що зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу.

Тому протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не складається, оскільки нею вчинено адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 132-1 КУпАП.

Відтак, доводи позивача не спростовують вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 132-1 КУпАП.

Щодо суб`єкта відповідальності, то суд зазначає наступне.

Як вже зазначалося, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 132-1 КУпАП слугувала відмова водія транспортного засобу, який належить позивачу, від проходження габаритно-вагового контролю на вимогу посадової особи Укртрансбезпеки у зоні габаритно-вагового контролю.

Згідно з ч.1 ст.14-1 КУпАП до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису притягаються власники (співвласники) транспортних засобів.

Відповідно до ст.14-3 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Так, згідно пункту 3 Розділу II Порядку ведення Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2020р. №779, до ЄДРТЗ уноситься інформація про транспортні засоби, що використовуються на вулично-дорожній мережі загального користування і підлягають державній або відомчій реєстрації, відомості про їх власників (співвласників), належних користувачів, закріплені номерні знаки та реєстраційні документи на такі транспортні засоби (далі - об`єкти обліку).

У відповідності до пункту 4 Розділу II Порядку №779 внесення до ЄДРТЗ інформації про об`єкти обліку здійснюється в разі, зокрема, державної реєстрації транспортного засобу; перереєстрації транспортного засобу; зняття з обліку транспортного засобу; внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу; передачі права користування та/або розпорядження транспортним засобом іншій особі з видачею тимчасового реєстраційного талона.

Як вже зазначалося, ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки DAF СF 85.410, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується листом № 312/34/514-2026 від 15.01.2026, Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Хмельницькій, Тернопільській та Чернівецькій областях.

Правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачене частиною третьою статті 132-1 КУпАП зафіксовано 29.10.2025р. за допомогою засобів фотозйомки.

Отже, в даному випадку саме позивач, як власник транспортного засобу, відповідно до ст.14-3 КУпАП несе відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що за умови наявності користувача транспортного засобу DAF СF 85.410, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у відповідності до положень ч.1 ст.279-7 КУпАП, позивач не був позбавлений можливості звільнитись від адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.3 ст.132-1 КУпАП, якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою про накладення адміністративного стягнення законної сили особа, яка користувалася транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

Відтак, доводи позивача не спростовують вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 132-1 КУпАП.

За таких умов, суд дійшов висновку, що оскаржувана позивачем постанова винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені КУпАП, обґрунтовано, тобто із урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, а тому підстави для її скасування - відсутні.

Доказів упередженості відповідача щодо позивача перед судом не доведено. Підстав для сумніву щодо об`єктивності відповідача щодо позивача не вказано.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В силу частини 1 статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначено статтею ст. 286 КАС України.

Так, відповідно до ч. 3 цієї статті за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Зважаючи на те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати, йому не відшкодовуються.

На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 73, 77, 78, 134, 139, 241-246, 250, 255, 268-272, 286, 295, 297 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_1 ;

відповідач Державна служба України з безпеки на транспорті, унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 39816845, місцезнаходження м. Київ вул. Антоновича, 51.

Рішення суду складено та підписано 09 лютого 2026 року.

Головуючий суддяО. М. Вийванко