Справа № 200/7333/25
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2026-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 лютого 2026 року

м. Київ

справа №200/7333/25

адміністративне провадження № К/990/2842/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Соколова В. М., суддів: Загороднюка А. Г., Єресько Л. О., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2025 року у справі №200/7333/25 за позовом ОСОБА_1 до Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа Департамент управління патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Києві, про визнання протиправною та скасування постанови,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Донецького відділу ДВС у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Нікітіної К.І. від 12 вересня 2025 року №79092414 про відкриття виконавчого провадження.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2025 року, відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із оскаржуваними судовими рішеннями, позивач звернувся до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» з касаційною скаргою.

Відповідно до частини 3 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіривши зміст оскаржуваних судових рішень, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції виходить з такого.

Пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Положеннями статті 287 КАС України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

З матеріалів касаційної скарги слідує, що в цій справі спір виник у відносинах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби.

За такого правового врегулювання та обставин справи, оскарження рішень судів попередніх інстанцій в касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд такої скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Такими чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.

У касаційній скарзі відсутнє будь-яке обґрунтування скаржника про те, що розгляд цієї касаційної скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Доводи скаржника в касаційній скарзі стосуються встановлення фактичних обставин справи та переоцінки доказів у ній, між тим як відповідно до частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Скаржник мотивує свою касаційну скаргу тим, що судові рішення ухвалені у даній справі на підставі неповного та без всебічного з`ясування обставин. Однак в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин скаржником не обґрунтовано.

В обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження скаржник посилається на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку з пунктом 1 частиною другою статті 353 КАС України.

При цьому, пункт 1 частини другої статті 353 КАС України регламентує прийнятність доводів про недослідження судом зібраних у справі доказів виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.

Аналіз вищенаведеної норми дозволяє дійти висновку про те, що обґрунтування необхідності касаційного оскарження у зв`язку із недослідженням судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів, можливе за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі інших підстав для касаційного оскарження. Тобто, указане порушення процесуального права не може бути самостійною підставою для касаційного оскарження.

Водночас Судом установлено, що доводи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди скаржника з оскаржуваними судовими рішеннями.

Суди попередніх інстанцій відмовляючи в задоволені позову виходили з того, що норми КУпАП кореспондують із приписами Закону України «Про виконавче провадження», яким визначено умови та порядок примусового виконання рішень. Відповідно до частини четвертої статті 12 Закону №1404-VIII строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема, у разі його пред`явлення до виконання. Водночас Законом №2129-IX розділ XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1404-VIII доповнено пунктом 10-2, згідно з яким тимчасово, на період дії воєнного стану, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня його припинення або скасування. Оскільки Закон №2129-IX набрав чинності 26 березня 2022 року, а воєнний стан в Україні триває, строк пред`явлення до виконання постанови від 06 травня 2025 року №ЕНА 4665951 пропущеним не є. Такий правовий висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 15 березня 2023 року у справі №260/2595/22, від 03 серпня 2023 року у справі №420/10415/22 та від 09 вересня 2025 року у справі №320/8000/21, які відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України підлягають врахуванню судами під час вирішення подібних правовідносин.

Доводи позивача щодо неотримання повідомлення про відкриття виконавчого провадження та порушення права на захист суди попередніх інстанцій оцінили критично, оскільки у день відкриття виконавчого провадження сума штрафу була сплачена, що свідчить про обізнаність позивача з відповідним провадженням, а право на судовий захист було забезпечене шляхом поновлення строку звернення до суду.

З огляду на викладене, скаржником не обґрунтовано посилання на підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Суди попередніх інстанцій виходили з того, що у день відкриття спірного виконавчого провадження (12 вересня 2025 року) сума штрафу була сплачена, що вказує на обізнаність позивача із відповідним виконавчим провадженням, а щодо права на захист, то відповідне право судом захищено у спосіб поновлення строку звернення до суду.

Доводи касаційної скарги фактично, зводяться до переоцінки встановлених судом першої та апеляційної інстанцій обставин та досліджених ним доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.

Водночас аналіз ухваленого у цій справі судового рішення і доводів касаційної скарги не дає підстав для висновку, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики в такій категорії адміністративних справ, а тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 248, 287, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2025 року у справі №200/7333/25 за позовом ОСОБА_1 до Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа Департамент управління патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Києві, про визнання протиправною та скасування постанови.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. М. Соколов

Судді А. Г. Загороднюк

Л. О. Єресько