Справа № 380/11367/24
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2026-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 рокуЛьвівСправа № 380/11367/24 пров. № А/857/37201/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

за участю секретаря Гепфель А.А.,

представниці апелянта Пащинської А.О.,

представника відповідача Марциняк С.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Андермет» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 червня 2025 року (ухвалене головуючим суддею Желік О.М. о 13 год. 38 хв. у м. Львові, повне судове рішення складено 30 червня 2025 року) у справі № 380/11367/24 за адміністративним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Андермет» до Головне управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення № 1715/13-01-07-01, №1716/13-01-07-01 від 02.02.2022, прийняті на підставі акту перевірки від 13.01.2022 №418/13-01-07-01/44325433 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «АНДЕРМЕТ» () з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за жовтень 2021 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету»

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що всупереч ст. 85 Податкового кодексу України (далі ПК України) жодних запитів Головного управління ДПС Львівській області про надання документів під час перевірки позивачу не надсилались. Відповідачем було вручено керівнику ТОВ «Андермет» лише лист від 29.12.2021 №37693/6/13-01-07-01-16 про проведення інвентаризації активів, на виконання вимог якого позивачем представлено до перевірки матеріали самостійно проведеної інвентаризації підприємства станом на 30.12.2021.

Як зазначав позивач, ТОВ «Андермет» при здійснені імпорту товарів було виконано всі необхідні митні формальності з питань державної митної справи та сплачено податкові зобов?язання з ПДВ за оформленими, відповідно до вимог законодавства, митними деклараціями, слід зазначити, що підприємство має законне право на віднесення сум податку до податкового кредиту. ТОВ «Андермет» виконано усі вимоги п. 200.4 ст. 200 ПК України, оскільки між сумою податкового зобов?язання та сумою податкового кредиту виникло від?ємне значення ПДВ до бюджетного відшкодування. Так, за імпортований товар на підставі контрактів позивачем сплачено до Державного бюджету України податок на додану вартість, факт поставки в акті не заперечується, на підставі чого сформований податковий кредит відповідного періоду; за податковими зобов?язаннями позивачем зареєстровано та внесено до реєстру податкові накладні, які включені до складу податкових зобов?язань, що відповідачем не заперечується ні у акті перевірки, ні під час судового розгляду даного спору. Тобто у позивача було очікуване сподівання, що для відповідача, враховуючи доступ до ЄРПН та спільного реєстру з митними органами, вказаних документів для проведення перевірки є достатньо. При цьому позивачем надавався до перевірки перелік документів, ідентичний, який був поданий до суду, однак перевіряючі вибірково надали оцінку документам, про що вказано у Додатку №4 до Акту перевірки.

Окрім цього, реалізуючи своє право на бюджетне відшкодування ПДВ при дотриманні всіх умов, передбачених абз. «б» - «в» п.200.4 Податкового кодексу України, ТОВ «Андермет» визначив суму від?ємного значення ПДВ до бюджетного відшкодування, надав заяву про повернення суми бюджетного відшкодування до податкового органу, шляхом відображення у гр.5-7 Таблиці 2 Додатку 3 Податкової декларації з ПДВ за жовтень 2021 року податкового кредиту, за умови фактичної сплати ПДВ до Державного бюджету України при розмитненні товарів, що підтверджується платіжними дорученнями та інформацією про фактичне ввезення товарів на митну територію України із інформаційних систем ДПС, заявлена сума бюджетного відшкодування не перевищує суму, обчислену відповідно до п.200-1.3 ст.200-1 ІКУ на дату подання Декларації за жовтень 2021, що не спростовується посадовими особами в Акті перевірки. Саме до повноважень платника податку належить вирішення питання яким чином використати суму від?ємного значення з податку на додану вартість у відповідності до положень ст.200.4 ст.200 ПК України. При цьому, самостійне визначення платником податків черговості врахування від?ємного значення суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 на погашення податкового зобов?язання наступного податкового періоду, по відношенню до податкового кредиту цього періоду не порушує вимог п.200.4. ст.200 ПК України. Причина виникнення від?ємного значення по податку на додану вартість є придбання імпортних товарів у іноземних контрагентів: WERDATA FZE LLC, NELIA TEKSTIL AKSESUAR відповідно до міжнародних контрактів: текстильних виробів та інших товарів і сплата ПДВ митним органам у повному обсязі відповідно до заявленої суми бюджетного відшкодування. Оплати на рахунок Державної митної служби України було здійснено у жовтні 2020 року та січні 2021 року. Тобто податковий кредит формувався за вказаними показниками.

Насамкінець позивач наголосив, що з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24.06.2025 відмовлено в задоволенні адміністративного позову.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що обставини, якими позивач обґрунтовує незаконність спірних податкових повідомлень-рішень, вже були предметом дослідження в рамках розгляду справи №380/5557/22 за результатами якої Верховним судом винесено Постанову від 23.05.2024, якою скасовано Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2023 та Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.07.2022 та відмовлено ТОВ «Андермет» в позові про скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 02.02.2022 №1716/13-01-07-01 та зобов`язання вчинити дії.

У позові ТОВ «Андермет» покликається на правову позицію Верховного суду сформульовану в Постанові від 21.02.2020 у справі №826/17123/18, відповідно до якої, незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (не допуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатися на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Водночас суд зазначив, що жодних доводів в обґрунтування порушення контролюючим органом порядку проведення перевірки за наслідками якого винесене оскаржуване податкове повідомлення-рішення та доказів на їх підтвердження позивач не навів.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та в прийняти нове, яким задовольнити позов.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі формального висновку, а не фактичного аналізу господарської діяльності та податкового обліку підприємства., що судом першої інстанції не враховано при ухваленні спірного рішення. Вказує, що відповідачем не було здійснено жодних заходів в межах повноважень, визначених ПК України щодо отримання інформації, яка стосується предмету перевірки. Податковий орган , володіючи достатніми правовими підставами та інформацією з митного реєстру та реєстру податкових накладних мав можливість встановити правомірність вказаних показників бюджетного відшкодування. Водночас, відповідач не вчинив жодних дій у межах вказаної перевірки щодо отримання інформації щодо сплати позивачем митних платежів , які у свою чергу засвідчують факт формування податкового кредиту.

Відповідач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представниця апелянта в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу та надала пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

В судовому засіданні представник відповідача, заперечив проти задоволення апеляційної скарги та надав пояснення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що посадові особи Головного управління ДПС у Львівській області у період з 29.12.2021 по 05.01.2022 провели документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «АНДЕРМЕТ» з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за жовтень 2021 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, за результатами якої складено акт №418/13-01-07-01/44325433 від 13 січня 2022 року.

Перевіркою встановлено порушення:

пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.2, 198.3 статті 198 ПК України, що полягає у завищенні суми ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню, на 1227624 грн;

пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.2, 198.3 статті 198 ПК України, що полягає у завищенні від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду на 9235201 грн.

Такі висновки контролюючого органу вмотивовані таким.

Відповідно до податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2021 року від 15 листопада 2021 року № (з урахуванням уточнюючого розрахунку від 21 грудня 2021 року №) ТОВ «АНДЕРМЕТ» задекларувало у рядку 19 «Від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду» суму у розмірі 10462825 грн. і заявило до бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку (рядок 20.2.1) суму у розмірі 1227624 грн. Податковий орган встановив, що на формування означеного показника вплинуло виключно декларування у рядку 11 «Ввезені на митну територію України товари, необоротні активи з основною ставкою» коштів у розмірі 10462825 грн. В акті перевірки податковий орган вказав, що станом на 05 січня 2022 року посадові особи ТОВ «АНДЕРМЕТ» не надали оригінали первинних документів за жовтень 2021 року, про що було складено акт про ненадання документів від 05 січня 2022 року №6/13-01-07-01/44325433 (далі - Акт від 05 січня 2022 року). Враховуючи викладене та керуючись приписами пункту 44.6 статті 44 ПК України, податковий орган виснував, що ТОВ «АНДЕРМЕТ» безпідставно задекларувало означені суми, адже показник у рядку 11 податкової декларації з ПДВ не підтверджений первинними документами, регістрами бухгалтерського обліку, фінансовою звітністю та іншими документами. Крім того, до перевірки не надано документів щодо транспортування, навантаження (розвантаження), оприбуткування на склад та використання в господарській діяльності підприємства імпортованих товарно-матеріальних цінностей, а також документи про сплату ПДВ при імпорті.

На підставі вказаного акта перевірки ГУ ДПС прийнято податкові повідомлення-рішення від 02 лютого 2022 року:

1) №1715/13-01-07-01, відповідно до якого зменшено розмір від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, на 9235201 грн.;

2) №1716/13-01-07-01, відповідно до якого зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на 1227624 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 306906 грн.

Вважаючи протиправними вказані вище податкові повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків встановлено статтею 200 Податкового кодексу України (далі ПК України).

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з підпунктом «б» пункту 200.4 статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

За приписами пункту 200.7 статті 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Пунктом 201.10 ст.201 ПК України визначено, що податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість визначено ст. 198 ПК України.

За приписами підпункту «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 44.3 статті 44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Згідно з пунктом 44.4 статті 44 ПК України якщо документи, визначені у пункті 44.1 цієї статті пов`язані з предметом перевірки, проведенням процедури адміністративного оскарження прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення або судового розгляду, такі документи повинні зберігатися до закінчення перевірки та передбаченого законом строку оскарження прийнятих за її результатами рішень та/або вирішення справи судом, але не менше строків, передбачених пунктом 44.3 цієї статті.

Відповідно до пункту 44.6 статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Пунктом 44.7 статті 44 ПК України передбачено, що у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який призначив проведення перевірки, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків-фізичної особи або посадової особи платника податків юридичної особи).

Протягом п`яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, визначені в акті перевірки як відсутні.

У разі якщо під час проведення перевірки платник податків надає документи менше ніж за три дні до дня її завершення або коли надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу менше ніж за три дні до дня завершення перевірки, проведення перевірки продовжується на строк, визначений статтею 82 цього Кодексу.

У разі якщо надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу після завершення перевірки або у разі надання таких документів відповідно до абзацу другого цього пункту, контролюючий орган має право не приймати рішення за результатами проведеної перевірки та призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків.

Відповідно до пункту 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Цьому обов`язку кореспондує право посадових осіб органу державної податкової служби при проведенні перевірок вимагати і отримувати у платників податків копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів (обов`язкових платежів), порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Таке право закріплене нормою пункту 85.4 статті 85 ПК України.

Відтак, як зазначив суд першої інстанції, що надання платником фінансово-господарських документів під час проведення перевірки є необхідною умовою підтвердження правомірності задекларованих ним показників податкового обліку. Обов`язок платника зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів. Ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України до їх відсутності.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій із придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Так, про відсутність фактичного характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних засобів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

Водночас, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

Отже, лише за умови підтвердження первинними документами господарських операцій, які є об`єктом оподаткування, платник податків має право на відображення результатів таких операцій у бухгалтерському обліку, на даних якого ґрунтується податкова звітність.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що обставини, якими позивач обґрунтовує незаконність спірних податкових повідомлень-рішень, вже були предметом дослідження в рамках розгляду справи №380/5557/22 за результатами якої Верховним судом винесено Постанову від 23.05.2024, якою скасовано Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2023 та Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.07.2022 та відмовлено ТзОВ «Андермет» в позові про скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 02.02.2022 №1716/13-01-07-01 та зобов`язання вчинити дії.

У позові ТзОВ «Андермет» покликається на правову позицію Верховного суду сформульовану в Постанові від 21.02.2020 у справі №826/17123/18, відповідно до якої, незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (не допуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатися на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Водночас, жодних доводів в обґрунтування порушення контролюючим органом порядку проведення перевірки за наслідками якого винесене оскаржуване податкове повідомлення-рішення та доказів на їх підтвердження позивач не наводить.

Покликання позивача на недотримання вимог ст.85 Податкового кодексу України в частині ненадання запиту про надання документів до перевірки не лежить в площині інших підстав позовних вимог, відмінних від тих яким вже надано оцінку Верховним судом в постанові від 23.05.2024 у справі №380/5557/22.

Так, Верховний Суд у вищевказаній постанові зазначив, серед іншого, таке:

«При цьому слід звернути увагу, що у разі необхідності у передбачених пунктом 85.4 статті 85 Кодексу випадках отримання від платника податків належним чином завірених копій документів, відповідний запит повинен бути поданий посадовою (службовою) особою територіального органу ДПС не пізніше ніж за 5 робочих днів до дати закінчення перевірки.

Отже, податковий орган має право витребувати певні документи, що належать чи пов`язані з предметом перевірки, в ході її проведення, проте, саме на платника покладено обов`язок із надання усіх необхідних документів після початку такої перевірки».

Ба більше, Верховний Суд у справі №380/5557/22 встановив: «що позивач ні в ході розгляду справи в судах попередніх інстанцій, ні в касаційному суді не спростовував тих обставин, що митні декларації та інші документи, що підтверджують факт ввезення товару на митну територію України, під час проведення документальної позапланової перевірки не надавались. При цьому ТзОВ «АНДЕРМЕТ» також не вказувало на те, що ним вживались заходи із долучення таких документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 ПК України (якщо під час перевірки мали місце обставини, передбачені вказаною нормою). В суді касаційної інстанції представник позивача також підтвердила, що позивач не подавав заперечення на акт перевірки в порядку, передбаченому пунктом 86.7 статті 86 ПК України, оскільки вирішив, що буде оскаржувати наслідки податкової перевірки до суду. Також не наводив позивач причин, які б завадили йому своєчасно надати ці митні декларації.

Доводи представника позивача, висловлені у судовому засіданні та у додаткових поясненнях, надісланих до суду 21 травня 2024 року, що первинні документи (зокрема, митні декларації) надавались під час перевірки, проте, не були враховані посадовими особами ГУ ДПС відповідно до змісту Додатка 4 до Акта перевірки від 13 січня 2022 року, підлягають відхиленню. Суд касаційної інстанції зауважує, що, зокрема шляхом використання процедур, передбачених пунктом 44.7 статті 44, пунктом 86.7 статті 86 ПК України, платник податків може довести обставини неврахування податковим органом певних документів чи пояснень такого платника, що надавались під час проведення податкової перевірки. Водночас, самого лише твердження на етапі судового розгляду справи про вибіркове врахування первинних документів у ході здійснення контрольного заходу недостатньо для висновку про порушення суб`єктом владних повноважень вимог податкового законодавства в частині врахування усіх представлених платником податків в ході перевірки документів. Разом з тим, твердження представника позивача про надання під час перевірки митних декларацій спростовується підписом директора ТОВ «Віва Декор» на Додатку 4 до Акта перевірки від 13 січня 2022 року, яким підтверджено, що первинні документи, використані при проведенні перевірки, надані в повному обсязі, а додаткові (інші) документи за період, що перевіряється, відсутні.»

Відтак, Верховний Суд виснував, що з установлених у цій справі обставин слідує, що документи, які підтверджують правомірність формування податкового кредиту з ПДВ внаслідок ввезення товару на митну територію України, платник податків під час перевірки не надав, про причини неможливості їх надання не повідомляв ні контролюючий орган, ні суд. Така поведінка платника податків не може бути визнана добросовісною і свідчить про перешкоджання податковому органу у належному здійсненні контрольного заходу.

Щодо доводів апелянта про те, що податковий орган свідомо обмежився формальним аналізом даних ЄРПН та податкової звітності, не використавши ключове джерело доказової інформації митний реєстр то потрібно зазначити таке.

Так на вимогу суду податковий орган надав такий митний реєстр, а саме витяг з інформаційної системи контролюючого органу з переліком митних декларацій ТОВ «Андермет».

Однак, згідно пояснень представника відповідача та з аналізу вказаного витягу не можливо підтвердити правомірність формування податкового кредиту з ПДВ внаслідок ввезення товару на митну територію України, оскільки з такого витягу не можливо встановити зміст господарських операцій.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Андермет» залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 червня 2025 року у справі № 380/11367/24 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 09 лютого 2026 року