Справа № 580/11964/24
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2026-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2026 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів: Василенка Я.М., Ганечко О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Центрально-Південного міжрегіонального Управління Державної міграційної служби, Звенигородського відділу Центрально-Південного міжрегіонального Управління Державної міграційної служби про визнання бездіяльністю протиправною та зобов`язання вчинити дії, ухвалення рішення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 в інтересах дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Центрально-Південного міжрегіонального Управління Державної міграційної служби, Звенигородського відділу Центрально-Південного міжрегіонального Управління Державної міграційної служби, у якому просив:

- зобов`язати Центрально-Південне міжрегіональне Управління Державної міграційної служби вести облік ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за прізвищем, іменем, по батькові та роком народження, без використання засобів ЄДДР, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII;

- визнати протиправною відмову Звенигородського відділу Центрально Південного міжрегіонального Управління Державної міграційної служби Центрально-Південного міжрегіонального Управління Державної міграційної служби у видачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у зв`язку із досягненням ними 14-річного віку, паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ;

- зобов`язати Звенигородський відділ Центрально-Південного міжрегіонального Управління Державної міграційної служби оформити та видати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у зв`язку із досягненням ними 14-річного віку, паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального права, та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу, Центрально-Південне міжрегіональне Управління Державної міграційної служби просить відмовити в її задоволенні та залишити без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги у відповідності до положень статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315, статті 317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є батьком та законним представником ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

17.10.2024 ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Керівника Центрально-Південного міжрегіонального Управління Державної міграційної служби у Черкаській області із 2 заявами від 16.10.2024, в яких просив вести облік його дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , без використання засобів номера УНЗР, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII.

17.10.2024 ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Керівника Центрально-Південного міжрегіонального Управління Державної міграційної служби у Черкаській області із 2 заявами від 16.10.2024, в яких просив видати його дітям - - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 паспорти у вигляді паспортної книжечки зразка 1994 року.

Як вбачається з Рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, вказані заяви отримані за довіреністю 22 та 23.10.2024.

Листом від 24.10.2024 № B-221/6.1/3501-24/3501.3.1/325-24 Центрально-Південного міжрегіонального Управління Державної міграційної служби повідомило ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що заява від 16.10.2024 розглянута. Повідомлено, що за відсутності рішення суду, що зобов`язує Центрально-Південного міжрегіонального Управління Державної міграційної служби видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, відсутні правові підстави оформлення та видачі вказаного документа.

Листом від 24.10.2024 № B-222/6.1/3501-24/3501.3.1/325-24 Центрально-Південного міжрегіонального Управління Державної міграційної служби повідомило ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що заява від 16.10.2024 розглянута. Повідомлено, що за відсутності рішення суду, що зобов`язує Центрально-Південного міжрегіонального Управління Державної міграційної служби видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, відсутні правові підстави оформлення та видачі вказаного документа.

Як вбачається з Рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, вказані листи направлені 28.11.2024 позивачу на невірну поштову адресу, а саме: невірно зазначено номер будинку.

26.10.2024 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку звернулися до Керівника Звенигородського відділу Центрально-Південного міжрегіонального Управління Державної міграційної служби із заявою від 26.10.2024, в якій просив видати ОСОБА_3 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ зразка 1994 року та надати письмово відповідь на дану заяву на наведену адресу.

26.10.2024 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку звернулися до Керівника Звенигородського відділу Центрально-Південного міжрегіонального Управління Державної міграційної служби із заявою від 26.10.2024, в якій просив видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ зразка 1994 року та надати письмово відповідь на дану заяву на наведену адресу.

Як вбачається з Рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, вказані заяви отримані за довіреністю 29.10.2024.

Відповіді на вказані заяви матеріали справи не містять.

12.11.2024 ОСОБА_2 звернувся із заявою до Керівника Звенигородського відділу Центрально-Південного міжрегіонального Управління Державної міграційної служби в якій просив видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ зразка 1994 року. До вказаної заяви додано: заяву у формі Д1 (оригінал), ксерокопію паспорту законного представника неповнолітнього; ксерокопію свідоцтва про народження неповнолітнього; ксерокопію довідки з місця реєстрації; 2 фотокартки розміром 35*45 мм.

12.11.2024 ОСОБА_3 звернувся із заявою до Керівника Звенигородського відділу Центрально-Південного міжрегіонального Управління Державної міграційної служби в якій просив видати ОСОБА_3 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ зразка 1994 року. До вказаної заяви додано: заяву у формі Д1 (оригінал), ксерокопію паспорту законного представника неповнолітнього; ксерокопію свідоцтва про народження неповнолітнього; ксерокопію довідки з місця реєстрації; 2 фотокартки розміром 35*45 мм.

Вказані заяви отримані заступником начальника відділу Лещенком О. 14.11.2024, що підтверджено особистим підписом.

Листом від 23.11.2024 № 7117-524/7117.1-24 за підписом Лещенка О. - заступника начальника відділу Звенигородського відділу Центрально-Південного міжрегіонального Управління Державної міграційної служби, повідомлено ОСОБА_3 , що його заява від 12.11.2024, яка надійшла 14.11.2024 розглянута. Повідомлено, що заява за формою та суттю не відповідає вимогам Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 та Положенню про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ. Враховуючи зазначене, відсутні правові підстави для оформлення паспорта громадянина України у вигляді книжечки зразка 1994 року. Рекомендовано звернутися для оформлення паспорта громадянина України, згідно вимог чинного законодавства, із наданням необхідного переліку документів.

Листом від 23.11.2024 № 7117-525/7117.1-24 за підписом Лещенка О. - заступника начальника відділу Звенигородського відділу Центрально-Південного міжрегіонального Управління Державної міграційної служби, повідомлено ОСОБА_2 , що його заява від 12.11.2024, яка надійшла 14.11.2024 розглянута. Повідомлено, що заява за формою та суттю не відповідає вимогам Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 та Положенню про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ. Враховуючи зазначене, відсутні правові підстави для оформлення паспорта громадянина України у вигляді книжечки зразка 1994 року. Рекомендовано звернутися для оформлення паспорта громадянина України, згідно вимог чинного законодавства, із наданням необхідного переліку документів.

Вважаючи права своїх дітей порушеними, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, прийшов до висновку, що у матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 як законний представник неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звертався до відповідного територіального органу Державної міграційної служби України із відповідним заповненим бланком та/або заявою-анкетою для оформлення паспорта дітям у формі книжечки, сформованою в установленій формі, та з доданим до неї обов`язковим переліком документів, що є передумовою для ефективного розгляду питання про оформлення паспорта громадянина України у контексті предмета регулювання Закону України «Про адміністративну процедуру» від 17.02.2022 № 2073-IX спірних правовідносин.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про громадянство України» постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ затверджено Положення про паспорт громадянина України та Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, якою (далі - Положення № 2503-ХІІ).

Відповідно до абз. 1 п. 1 Положення № 2503-ХІІ паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Згідно з пунктами 3, 5, 8-11 Положення № 2503-ХІІ бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88х125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок.

Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта.

Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

До паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним.

Паспорт, виготовлений у вигляді паспортної картки (інформаційного листка), має розмір 80х60 мм. У інформаційний листок вклеюється фотокартка і вносяться відомості про його власника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження і особистий номер, а також дата видачі і код органу, що його видав.

Інформаційний листок заклеюється плівкою з обох боків.

Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної картки, визначається Кабінетом Міністрів України.

Бланки паспортів виготовляються на замовлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, з високоякісного паперу з використанням спеціального захисту.

Отже, чинним Положенням про паспорт громадянина України передбачено дві форми паспорта громадянина України: книжечка і картка.

Водночас Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 № 5492-VI (далі - Закон № 5492-VI) визначені правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.

Згідно з ст. 13 Закону № 5492-VI документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зокрема, паспорт громадянина України.

Відповідно до частин 2, 4 та 6 ст. 14 Закону № 5492-VI документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклету.

Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації.

Відцифрований образ обличчя особи в документах у формі книжечки розміщується на сторінці даних і виконується за технологією лазерного гравіювання та дублюється в центрі сторінки даних за технологією лазерної перфорації.

Отже, вказаним Законом № 5492-VI також передбачена можливість видачі документа як у формі книжечки, так і у вигляді картки.

Тобто заявник, звернувшись до уповноваженого суб`єкта з відповідними документами, передбаченими вказаним Законом, має право на отримання документа у формі книжечки, зокрема, паспорта громадянина України.

В свою чергу суд звертає увагу на те, що ч. 7 ст. 16 Закону № 5492-VI встановлює, що уповноважений суб`єкт, якщо інше не передбачено цим Законом, має право відмовити заявникові у видачі документа виключно у разі, якщо:

1) за видачею документа звернувся заявник, який не досяг чотирнадцятирічного віку, або представник особи, який не має документально підтверджених повноважень на отримання документа;

2) заявник вже отримав документ такого типу, який є дійсним на день звернення (крім випадків, зазначених у частині сьомій цієї статті);

3) заявник не подав усіх визначених законодавством документів, необхідних для оформлення і видачі документа;

4) дані, отримані з бази даних розпорядника Реєстру, не підтверджують інформацію, надану заявником.

У рішенні про відмову у видачі документа, яке доводиться до відома заявника у порядку і строки, встановлені законодавством, мають зазначатися підстави для відмови. Особа має право звернутися до уповноваженого суб`єкта з повторною заявою у разі зміни або усунення обставин, через які їй було відмовлено у видачі документа.

Рішення про відмову у видачі документа може бути оскаржено особою в адміністративному порядку або до суду.

Зі змісту наведеної норми слідує, що законодавець передбачив вичерпний перелік підстав для відмови заявникові у видачі документа.

Згідно з пунктами 12, 13 Положення № 2503-ХІІ видача та обмін паспорта провадиться у місячний термін за місцем постійного проживання громадянина.

Для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35 х 45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.

Кабінетом Міністрів України 25.-3.2015 прийнято Постанову № 302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України" (далі - Постанова № 302).

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 № 745 (далі - Постанова № 745), яка набрала чинності з 01.11.2016, внесено зміни до Постанови № 302, і з цієї ж дати паспорт громадянина України оформляється у формі картки з безконтактним електронним носієм з використанням бланка, затвердженого Постановою № 302.

За приписами пп. 1 п. 7 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою № 302 (у редакції Постанови № 745), оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються особі, яка досягла 14-річного віку, на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.

Пунктом 13 Положення № 2503-XII встановлено, що для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35х45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.

Як встановлено вище, листами від 24.10.2024 № B-221/6.1/3501-24/3501.3.1/325-24 та № B-222/6.1/3501-24/3501.3.1/325-24 Центрально-Південного міжрегіонального Управління Державної міграційної служби відмовлено позивачу у видачі паспортів громадянина України, оскільки належність до окремих соціальних груп не може бути підставою для увільнення від виконання своїх обов`язків перед державою або відмови від виконання законів. Крім того, зазначено, що видача спірного документу неможлива без рішення суду.

Листами від 23.11.2024 № 7117-524/7117.1-24 та № 7117-525/7117.1-24 за підписом заступника начальника відділу Звенигородського відділу Центрально-Південного міжрегіонального Управління Державної міграційної служби відмовлено позивачу у видачі паспортів громадянина України, оскільки подані заяви не відповідають вимогам Постанови № 302 та Положенню № 2503-XII.

Колегія суддів вважає вказану тезу Звенигородського відділу Центрально-Південного міжрегіонального Управління Державної міграційної служби помилковою, так як до заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 12.11.2024 було додано: заяву у формі Д1 (оригінал), ксерокопію паспорту законного представника неповнолітнього; ксерокопію свідоцтва про народження неповнолітнього; ксерокопію довідки з місця реєстрації; 2 фотокартки розміром 35*45 мм.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що реалізація волевиявлення особи на отримання паспорта, незалежно від його форми, здійснюється шляхом подання заяви-анкети до компетентного органу разом із об`єктивно необхідними для цього документами, зокрема для паспорта зразка 1994 року - двома фотокартками та свідоцтвом про народження (постанови від 21.11.2018 у справі № 821/1974/17, від 26.06.2019 у справі № 0840/3992/18, від 19.07.2019 у справі № 2340/2876/18, від 25.07.2019 у справі № 807/85/18, від 07.08.2019 у справі № 520/11053/18, від 29.11.2019 у справі № 260/1414/18, від 10.12.2020 у справі № 240/575/20).

Питання права особи по досягненню нею 14-річного віку на отримання паспорта України у формі книжечки відповідно до Положення № 2503-ХІІ, у зв`язку з ненаданням нею згоди на обробку персональних даних, було предметом дослідження Верховного Суду за наслідками якого викладено правовий висновок у постановах від 18.11.2021 у справі № 420/4049/20, від 21.12.2022 у справі № 420/5353/20, від 17.05.2023 у справі № 420/12574/21, від 09.11.2023 у справі № 380/16510/22.

Так, Верховний Суд звернув увагу на те, що питання стосовно права особи на отримання паспорта України у формі книжечки відповідно до Положення № 2503-ХІІ, у зв`язку із ненаданням нею згоди на обробку персональних даних було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі, за результатами розгляду якої 19.09.2018 була винесена постанова у справі № 806/3265/17.

У рішенні Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи зазначено право будь-якого громадянина надавати чи не надавати згоду на відповідну обробку персональних даних, тому наявність чи відсутність релігійних переконань, в даній справі, не потребує доведення, оскільки первинною є саме наявність чи відсутність згоди на відповідну обробку персональних даних.

Велика Палата Верховного Суду констатувала, що норми Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», на відміну від норм Положення про паспорт (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, імені та по батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій.

Велика Палата Верховного Суду, зазначила, що це є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Також такий підхід не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було встановлене законом), не було необхідним у демократичному суспільстві у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція).

При вирішенні спору Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що законодавець, приймаючи Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України» від 14.07.2016 № 1474-VIII, яким внесено зміни до Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими та виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституцією України, та не допускати жодної дискримінації залежно від часу виникнення правовідносин з отримання паспорта громадянина України.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює неякість закону та порушення конституційних прав такої особи.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватися, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

Крім того, у постановах від 18.11.2021 у справі № 420/4049/20, від 21.12.2022 у справі № 420/5353/20 Верховний Суд, з огляду на визначені в ч. 3 ст. 7 КАС України загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами, дійшов висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону № 5492-VI, який має вищу юридичну силу, ніж Положення № 2503-ХІІ та Тимчасовий порядок.

У вказаних справах Верховним Судом наголошено на імперативності приписів Закону № 5492-VI, адже ними встановлено обов`язок кожного громадянина України, який досяг 14-річного віку отримати паспорт громадянина України.

Також окрему увагу Верховний Суд у цих постановах звернув увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Тому, у разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що, в свою чергу, може створювати перешкоди у реалізації позивачем своїх громадянських прав.

У подальшому, аналогічна правова позиція була викладена у постановах Верховного Суду від 20.03.2024 у справі № 560/3366/23, від 05.12.2024 у справі № 560/7209/23.

Отже відповідачі своїми діями щодо не оформлення паспорта громадянина України дітям позивача у формі паспортної книжечки порушує їх особисті права, що не відповідає основоположним приписам Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997).

Окрім того, беручи до уваги суб`єктний склад спірних правовідносин, зміст позовних вимог та підстави позову (зокрема щодо відмови від обробки персональних даних, а також про те, що чинне законодавство дозволяє отримати паспорт громадянина України у тому вигляді, як того просить позивач), а також правове регулювання правовідносин, в яких виник цей спір, є достатні підстави вважати, що ця справа відповідає ознакам, викладеним у рішенні Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи № Пз/9901/2/18 у справі № 806/3265/17.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи позивач також просить зобов`язати Центрально-Південне міжрегіональне Управління Державної міграційної служби вести облік ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за прізвищем, іменем, по батькові та роком народження, без використання засобів ЄДДР, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII, втім такі, на думку колегії суддів є передчасними, відтак не підлягають задоволенню.

Таким чином, апеляційна скарга позивача є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню із прийняттям постанови про задоволення заявлених позовних вимог в частині.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Центрально-Південного міжрегіонального Управління Державної міграційної служби, Звенигородського відділу Центрально-Південного міжрегіонального Управління Державної міграційної служби про визнання бездіяльністю протиправною та зобов`язання вчинити дії, ухвалення рішення - задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року - скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Звенигородського відділу Центрально-Південного міжрегіонального Управління Державної міграційної служби (лист від 23.11.2024 № 7117-524/7117.1-24) в оформленні та видачі паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки зразка 1994 року ОСОБА_3 .

Визнати протиправною відмову Звенигородського відділу Центрально-Південного міжрегіонального Управління Державної міграційної служби (лист від 23.11.2024 № 7117-525/7117.1-24) в оформленні та видачі паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки зразка 1994 року ОСОБА_2 .

Зобов`язати Звенигородський відділ Центрально-Південного міжрегіонального Управління Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України у вигляді паспортної книжечки зразка 1994 року ОСОБА_3 .

Зобов`язати Звенигородський відділ Центрально-Південного міжрегіонального Управління Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України у вигляді паспортної книжечки зразка 1994 року ОСОБА_2 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. М. Ганечко