Справа № 537/648/26
Суддя: МУРАШОВА Н. В.
Дата ухвалення: 2026-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-аз/537/1/2026
Справа № 537/648/26
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.02.2026 року м. Кременчук

Суддя Крюківського районного суду м. Кременчука Мурашова Н.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів,

у с т а н о в и в :

02.02.2026 року ОСОБА_1 подала Крюківському районному суду м. Кременчука заяву під назвою про витребування доказів до подання позову, в якій зазначила, що між нею та Управлінням Соціального захисту населення Крюківського району Департаменту соціального захисту населення, Головним управлінням Пенсійного фонду в Полтавській області виник публічно-правовий спір з приводу надання та виплати їй соціальних допомог, призначення та виплати пенсії, а тому до подання такого позову вона фактично просила забезпечити докази наступними способами: 1) шляхом витребування з Управління Соціального захисту населення Крюківського району Департаменту соціального захисту населення та з Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області та огляду доказів, що стосуються надання та виплати їй соціальних допомог, призначення та виплати пенсії, 2) забороною Управлінню Соціального захисту населення Крюківського району Департаменту соціального захисту населення та Головному управлінню Пенсійного фонду в Полтавській області вчиняти певні дії щодо доказів, 3) зобов`язанням Управління Соціального захисту населення Крюківського району Департаменту соціального захисту населення та Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області вчинити певні дії щодо доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд установив наступне.

Статтею 124 Конституції України проголошено: правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За приписами статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п.1 ст.6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначається правилами підвідомчості та підсудності.

У ст. 1 КАСУ установлено, що Кодекс адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.

Відповідно до ст.2 КАСУ, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 4 КАСУ наведено визначення термінів.

Так, у цьому Кодексі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: 1) адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; 2) публічно-правовий спір спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи; 3) адміністративний суд суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ; 4) суд суддя адміністративного суду, який розглядає і вирішує адміністративну справу одноособово, колегія суддів, інший визначений цим Кодексом склад адміністративного суду; 5) адміністративне судочинство діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у порядку, встановленому цим Кодексом; 6) судовий процес правовідносини, що складаються під час здійснення адміністративного судочинства; 7) суб`єкт владних повноважень орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; тощо.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

У ст.19 КАСУ перелічено справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАСУ, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Із заяви ОСОБА_1 вбачається, що у неї виник публічно-правовий спір з суб`єктами владних повноважень Управлінням Соціального захисту населення Крюківського району Департаменту соціального захисту населення та Головним управлінням Пенсійного фонду в Полтавській області з приводу їх дій та бездіяльності щодо надання та виплати їй соціальних допомог, призначення та виплати пенсії. З цих підстав вона звернулася до суду із заявою про забезпечення доказів до подання вказаного адміністративного позову.

То згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.19 КАСУ, на такий публічно-правовий спір фізичної особи із суб`єктами владних повноважень щодо оскарження їх рішень, дій та бездіяльності з надання та виплати їй соціальних допомог, призначення та виплати пенсії поширюється юрисдикція адміністративних судів. А відповідно і на подану ОСОБА_1 заяву про забезпечення (витребування) доказів до подання такого адміністративного позову щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень з надання та виплати їй соціальних допомог, призначення та виплати пенсії поширюється юрисдикція адміністративних судів.

У ст. 20 КАСУ наведено правила розмежування предметної юрисдикції адміністративних судів.

Зокрема у ч.1 ст.20 КАСУ наведено вичерпний перелік адміністративних справ, які за предметом розглядаються місцевими загальними судами як адміністративними судами. А саме місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: 1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; 2) адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо: оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій; уточнення списку виборців; оскарження дій чи бездіяльності суб`єктів у сфері медіа, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників суб`єктів у сфері медіа, що порушують законодавство про вибори та референдум; оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб; 3) адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні, або особами без громадянства; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті; 5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 6) адміністративні справи за позовними заявами територіального центру комплектування та соціальної підтримки з приводу тимчасового обмеження громадян України у праві керування транспортним засобом під час мобілізації.

У ч.3 ст.20 КАСУ наведено вичерпний перелік адміністративних справ, які за предметом розглядаються Вищим антикорупційним судом як адміністративним судом. А саме Вищому антикорупційному суду підсудні справи про застосування санкції, передбаченої пунктом 1-1 частини першої статті 4 Закону України "Про санкції".

У ч.4 ст.20 КАСУ наведено вичерпний перелік адміністративних справ, які за предметом розглядаються Верховним Судом як адміністративними судами. А саме Верховному Суду підсудні справи про втручання в незалежність і повноваження Рахункової палати та її членів.

У ч.2 ст.20 КАСУ зазначено, що окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи , крім визначених ч.1 та ч.3 цієї статті.

Зі змісту ст.22 КАСУ вбачається, що у адміністративних справах про оскарження дій/бездіяльності суб`єктів владних повноважень з приводу надання їй соціальних допомог та призначення/виплати пенсії судом першої інстанції є місцеві адміністративні суду.

Отже, адміністративні справи про оскарження фізичною особою дій/бездіяльності суб`єктів владних повноважень у публічно-правовій сфері з приводу надання та виплати їй соціальних допомог, призначення та виплати пенсії, а відповідно і заяви про забезпечення доказів у таких адміністративних справах відносяться до юрисдикції окружних адміністративних судів. Судом першої інстанції для зазначеної категорії справ є місцевий окружний адміністративний суд.

У ст. 80 КАСУ наведений порядок витребування доказів.

Так, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 79 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. Про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч.4 ст.80 КАСУ, суд може витребувати докази також до подання позову в порядку, встановленому статтями 114-117 цього Кодексу.

У ст. 114 наведено підстави та порядок забезпечення доказів.

Відповідно до ч.1 ст.114 КАСУ, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим.

Відповідно до ч.2 ст.114 КАСУ, заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Відповідно до ч.3 ст.114 КАСУ, забезпечення доказів до подання позовної заяви здійснюється судом першої інстанції за місцезнаходженням засобу доказування або за місцем, де повинна бути вчинена відповідна процесуальна дія. Забезпечення доказів після подання позовної заяви здійснюється судом, який розглядає справу.

Відповідно до ч.4 ст.114 КАСУ, у разі подання заяви про забезпечення доказів до подання позовної заяви заявник повинен подати позовну заяву протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення доказів. У разі неподання позовної заяви у зазначений строк, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження суд скасовує ухвалу про вжиття заходів забезпечення доказів не пізніше наступного дня після закінчення такого строку або постановлення судом ухвали про повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження.

У ст.115 КАСУ наведені способи забезпечення доказів. Так, суд забезпечує докази допитом свідків, призначенням експертизи, витребуванням та оглядом доказів, у тому числі за місцем їх знаходження, забороною вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язанням вчинити певні дії щодо доказів.

Відповідно до ст. 116 КАСУ у заяві про забезпечення доказів зазначаються: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) іншої сторони (сторін), якщо вона відома заявнику, а також якщо відомо відомості, що її ідентифікують: її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта (для фізичних осіб - громадян України), відомі номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти; 4) докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; 5) обґрунтування необхідності забезпечення доказів; 6) спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності особу, у якої знаходяться докази; 7) перелік документів, що додаються до заяви. За подання до суду заяви про забезпечення доказів сплачується судовий збір у розмірі, встановленому законом. Документ, що підтверджує сплату судового збору, додається до заяви.

Відповідно до ч.3 ст.116 КАСУ, до заяви про забезпечення доказів, яка не відповідає вимогам цієї статті, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються наслідки, встановлені статтею 169 цього Кодексу.

У ст. 169 КАСУ наведено підстави залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви.

Так, за ч.1, ч.2, ч.3 ст.169 КАСУ, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху також у разі, якщо позовну заяву подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його. Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

За ч.4 ст.169 КАСУ, позовна заява повертається позивачеві, якщо: 1) позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк; 2) позивач до відкриття провадження в адміністративній справі подав заяву про її відкликання; 3) позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 4) позивач не надав доказів звернення до відповідача для досудового врегулювання спору у випадках, в яких законом визначено обов`язковість досудового врегулювання, або на момент звернення позивача із позовом не сплив визначений законом строк для досудового врегулювання спору; 5) позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду; 6) порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу); 7) відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи; 8) якщо позовну заяву із вимогою стягнення грошових коштів, яка ґрунтується на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, подано суб`єктом владних повноважень до закінчення строку, визначеного частиною другою статті 122 цього Кодексу; 9) у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.170 КАСУ , Суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо: 1) позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства; 2) у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі; 3) настала смерть фізичної особи чи припинено юридичну особу, яка не є суб`єктом владних повноважень, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позовну заяву, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; 4) у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

У ст.29 КАСУ наведено підстави для передачі адміністративної справи з одного адміністративного суду до іншого.

Відповідно до ч.1 ст.29 КАСУ, суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо: 1) до початку розгляду справи по суті задоволено клопотання відповідача, зареєстроване у встановленому законом порядку, місце проживання (перебування) якого раніше не було відоме, про передачу справи за місцем його проживання (перебування); 2) при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; 3) після відкриття провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; 4) після задоволення відводів (самовідводів) чи в інших випадках неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи; 5) ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу адміністративного суду, який розглядав справу; 6) однією із сторін у справі є суд, в якому розглядається справа, або суддя цього суду; 7) справа підлягає розгляду як зразкова у порядку, визначеному статтею 290 цього Кодексу.

Відповідно до ч.5, ч.6, ч.8 ст.29 КАСУ, питання про передачу адміністративної справи, крім випадків, визначених пунктами 4-6 частини першої цієї статті, розглядається судом у порядку письмового провадження або, за ініціативою суду, в судовому засіданні. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду цього питання. Питання про передачу адміністративної справи, крім випадку, визначеного пунктами 4-6 частини першої цієї статті, суд вирішує ухвалою. Ухвалу про передачу адміністративної справи з одного адміністративного суду до іншого може бути оскаржено. Передача адміністративної справи з одного суду до іншого на підставі відповідної ухвали, яка підлягає оскарженню, здійснюється не пізніше наступного дня після закінчення строку на оскарження такої ухвали, а в разі подання апеляційної скарги - після залишення її без задоволення.

У ст. 7 КАСУ наведені джерела права, які застосовуються судом. Так, Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Відповідно до положень ч.6 ст.7, п.2 ч.1 ст.29, ч.1 ст.170, ст.169, 114-116, 80 КАСУ, враховуючи, що подана ОСОБА_1 заява про забезпечення доказів у спорі з суб`єктами владних повноважень у публічно-правовій сфері з приводу призначення та виплати соціальних допомог та пенсій належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, але відповідно до розмежування предметної та інстанційної юрисдикції місцевим окружним адміністративним судом, а не місцевим загальним судом як адміністративним судом, в який заявниця звернулася. З метою забезпечення права ОСОБА_1 на судовий захист, місцевий загальний суд вважає за необхідне направити її заяву про забезпечення доказів у публічно-правовому спорі з суб`єктом владних повноважень з приводу призначення та виплати соціальних допомог та пенсій до Полтавського окружного адміністративного суду, до юрисдикції якого відноситься її розгляд.

У ст. 30 КАСУ наведено правило недопустимості спорів про підсудність. Так, спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються. Адміністративна справа, передана з одного адміністративного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 29 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження адміністративним судом, до якого вона надіслана.

Керуючись ст.ст. 1,2, 5, 7, 19-30, 170, 169, 80, 114-117, 241, 242, 243, 248, 294, 295 КАСУ , суддя

у х в а л и в:

Передати заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів до Полтавського окружного адміністративного суду.

Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Мурашова Н.В.