Справа № 460/18779/25
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2026-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 лютого 2026 року

м. Київ

справа №460/18779/25

адміністративне провадження № К/990/2811/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Соколова В. М., суддів: Загороднюка А. Г., Єресько Л. О., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року у справі №460/18779/25 за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління ДПС у Рівненській області про визнання дії та бездіяльності протиправними,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду із позовом до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 від 28 серпня 2025 року, визнати протиправною та скасувати постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження НОМЕР_1 від 28 серпня 2025 року, визнати протиправною та скасувати про стягнення виконавчого збору від 28 серпня 2025 року у виконавчому провадженні НОМЕР_1; визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 28 серпня 2025 року у виконавчому провадженні НОМЕР_1, визнати протиправною та скасувати постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 30 вересня 2025 року у виконавчому провадженні НОМЕР_1, визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 30 вересня 2025 року у виконавчому провадженні НОМЕР_1, стягнути кошти у розмірі однієї гривні на відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року, відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із оскаржуваними судовими рішеннями, позивач звернувся до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» з касаційною скаргою.

Відповідно до частини 3 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіривши зміст оскаржуваних судових рішень, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції виходить з такого.

Пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Положеннями статті 287 КАС України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

З матеріалів касаційної скарги слідує, що в цій справі спір виник у відносинах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби.

За такого правового врегулювання та обставин справи, оскарження рішень судів попередніх інстанцій в касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд такої скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Такими чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.

У касаційній скарзі відсутнє будь-яке обґрунтування скаржника про те, що розгляд цієї касаційної скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Доводи скаржника в касаційній скарзі стосуються встановлення фактичних обставин справи та переоцінки доказів у ній, між тим як відповідно до частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Скаржник мотивує свою касаційну скаргу тим, що судові рішення ухвалені у даній справі на підставі неповного та без всебічного з`ясування обставин. Однак в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин скаржником не обґрунтовано.

В обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження скаржник посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, зазначаючи, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми та ін.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Формальне зазначення про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах без конкретизації норм права і позиції скаржника щодо того, як такі норми мають бути застосовані, не може вважатись належним виконанням вимог пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

З огляду на викладене, Верховний Суд вважає, що заявником належним чином не обґрунтовано посилання на підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Суди попередніх інстанцій виходили з того, що пунктом 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII встановлено, що «визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану». Оскільки порядок і строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме цим Законом як спеціальним нормативно-правовим актом, зазначена норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин, у тому числі щодо строків пред`явлення виконавчих документів.

За таких обставин суди обох інстанцій дійшли висновків, що відкриття виконавчого провадження після набрання судовим рішенням законної сили в умовах дії воєнного стану не свідчить про порушення вимог законодавства, оскільки строк пред`явлення виконавчого документа був перерваний і не сплив. Такий правовий висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 15 березня 2023 року у справі №260/2595/22, від 03 серпня 2023 року у справі №420/10415/22 та від 09 вересня 2025 року у справі №320/8000/21, які відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України підлягають врахуванню судами під час вирішення подібних правовідносин.

Крім того, суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що постанови державного виконавця, створені в Автоматизованій системі виконавчого провадження з накладенням кваліфікованого електронного підпису, прирівнюються до оригіналів з власноручним підписом, а отже є належними та допустимими доказами у справі. За наведених обставин доводи скаржника щодо пропуску строку пред`явлення виконавчого документа та недопустимості доказів були відхилені.

Доводи касаційної скарги фактично, зводяться до переоцінки встановлених судом першої та апеляційної інстанцій обставин та досліджених ним доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.

Водночас аналіз ухваленого у цій справі судового рішення і доводів касаційної скарги не дає підстав для висновку, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики в такій категорії адміністративних справ, а тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 248, 287, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року у справі №460/18779/25 за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління ДПС у Рівненській області про визнання дії та бездіяльності протиправними.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. М. Соколов

Судді А. Г. Загороднюк

Л. О. Єресько