Справа № 280/4440/25
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2026-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 лютого 2026 року

м. Київ

справа №280/4440/25

адміністративне провадження № К/990/2783/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єресько Л.О.,

суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 червня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7» до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання не законною та скасування постанови,

УСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7» (далі - позивач) звернулось до адміністративного суду з позовом до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - відповідач), в якому просило суд:

- визнати постанову заступника начальника відділу Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гнідой Ю.В. ВП № 54515794 від 21.05.2025 про стягнення виконавчого збору не законною та скасувати її.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24.06.2025, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23.12.2025, адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасувати постанову заступника начальника відділу Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гнідої Ю.В. про стягнення виконавчого збору ВП № 54515794 від 21.05.2025. В іншій частині позовної заяви відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями, Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) звернулося через підсистему «Електронний суд» до Верховного Суду з касаційною скаргою.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіряючи касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII.

Відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Положеннями статті 287 КАС України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

З матеріалів касаційної скарги слідує, що в цій справі спір виник у відносинах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби.

За такого правового регулювання та обставин справи оскарження рішення судів першої та апеляційної інстанцій в касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд такої скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Такими чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у вказаній категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення, ухваленого за наслідком касаційного провадження, судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.

У касаційній скарзі відсутнє будь-яке обґрунтування скаржника про те, що розгляд цієї касаційної скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Доводи скаржника в касаційній скарзі стосуються встановлення фактичних обставин справи та переоцінки доказів у ній, між тим як відповідно до частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Обґрунтовуючи посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник зазначив, що судами попередніх інстанцій застосовано статтю 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) без урахування висновків щодо застосування відповідної норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 30.06.2021 у справі № 460/2478/19 та від 22.02.2018 у справі № 816/823/17.

Водночас, суд касаційної інстанції звертає увагу скаржника, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

При цьому необхідно виходити з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанови Верховного Суду на які посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваних рішень за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самих рішень, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 21.05.2025 - на день винесення заступником начальника відділу Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гнідою Ю.В. постанови про стягнення виконавчого збору ВП №54515794 щодо примусового виконання наказу №17/5009/5115/11, виданого 25.11.2011 Господарським судом Запорізької області про: стягнення з КП «ВРЕЖО № 7» на користь Концерну «Міські теплові мережі» боргу у розмірі 284245,70 грн - набрала законної сили (07.05.025) ухвала Господарського суду Запорізької області від 07.05.2025 у справі № 17/5009/5115/11, якою задоволено заяву представника КП «ВРЕЖО № 7» про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі №17/5009/5115/11.

Суди попередніх інстанції зазначили, що положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII не передбачають підстав для винесення постанови про стягнення виконавчого збору у разі визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, колегія суддів вважає, що з 07.05.2025 року, тобто дати набрання законної сили ухвалою Господарського суду Запорізької області від 07.05.2025 у справі №17/5009/5115/11 у відповідача не було законної підстави для стягнення з позивача виконавчого збору.

Проте, скаржник на обґрунтування підстав касаційного оскарження зазаначив, що судами попередніх інстанцій не враховано статті 74 Закону № 1404-VIII без урахування висновків щодо застосування відповідної норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 30.06.2021 у справі № 460/2478/19 та від 22.02.2018 у справі № 816/823/17.

Разом з цим, скаржником не зазначено яку саме норму права (пункт, частина) судами попередніх інстанцій застосовано без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у вищевказаних постановах Верховного Суду, не визначено який саме висновок щодо застосування цієї ж норми викладенний у наваденних скаржником постановах та не зазстосований судами попередніх інстанцій у цій справі.

Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності самі по собі не формують подібності правовідносин.

Невідповідність правозастосовному висновку Верховного Суду (висловленому за наслідками розгляду (іншої) справи у касаційному порядку) матиме місце тоді, коли суд (суди) попередніх інстанцій, розглядаючи справу за схожих предмета спору, підстав позову, обставин справи та правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо суті заявлених вимог, застосувавши норму права по-іншому, аніж це роз`яснив суд касаційної інстанції (в іншій подібній справі).

Висновки, викладені у постановах Верховного Суду, перебувають у нерозривному зв`язку із обсягом встановлених обставин у кожній конкретній справі окремо. Тому адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, здійснені на підставі відмінних фактичних обставин справи.

Водночас, скаржником не доведено подібність спірних правовідносин у справах №460/2478/19 та № 816/823/17 до справи що розглядається (№ 280/4440/25).

Отже касаційна скарга містить опис обставин справи та загальні формулювання незгоди з оскаржуваними рішеннями суду першої та апеляційної інстанції з посиланням на норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини.

З огляду на викладене, заявником належним чином не обґрунтовано посилання на підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Водночас аналіз ухваленого у цій справі судових рішень і доводів касаційної скарги не дає підстав для висновку, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики в такій категорії адміністративних справ, а тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 248, 287, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 червня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7» до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання не законною та скасування постанови.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала у спосіб її надсилання до суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддіЛ.О. Єресько А.Г. Загороднюк В.М. Соколов