Справа № 520/6597/25
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2026-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

10 лютого 2026 року № 520/6597/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельникова Р.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), військової частини НОМЕР_4 (ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 невиплати ОСОБА_1 всіх належних сум за час проходження служби її чоловіку ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо невиплати сум які належали ОСОБА_2 : грошового забезпечення за грудень 2023 року, додаткової винагороди на період дії воєнного стану, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 та 2023 роки, грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік в розмірі грошового забезпечення, компенсації за неотримане речове майно, грошову допомогу на поховання;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 провести нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за грудень 2023 року, додаткової винагороди на період дії воєнного стану, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 та 2023 роки, грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік в розмірі грошового забезпечення, компенсації за неотримане речове майно, грошову допомогу на поховання.

В обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначено, що відповідачем не виплачено грошове забезпечення за грудень 2023 року, додаткова винагорода на період дії воєнного стану, грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 та 2023 роки, грошова допомога для оздоровлення за 2023 рік, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік в розмірі грошового забезпечення, компенсація за неотримане речове майно, грошова допомога на поховання ОСОБА_2 ..

Ухвалою суду від 18.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Ухвалою суду від 05.11.2025 залучено військову частину НОМЕР_4 (ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) у якості другого відповідача у справі.

Від представника військової частини НОМЕР_4 до суду надійшов відзив, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, оскільки з 29.11.2023 ОСОБА_2 самовільно залишив військову частину, а відтак втратив право на отримання відповідних допомог та компенсацій. Відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову та заперечень проти нього, суд встановив наступне.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 20.09.2023 №293 солдат ОСОБА_2 , який прибув з військової частини НОМЕР_6 , з 20 вересня 2023 року зарахований у списки особового складу частини НОМЕР_2 , справи та посаду номера обслуги 1 протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки прийняв, приступив до виконання службових обов`язків та поставлений на всі види забезпечення.

Як вбачається з пояснень відповідача у відзиві, 02.10.2023 солдат ОСОБА_2 отримав поранення під час виконання завдань із захисту Батьківщини, внаслідок чого проходив лікування із діагнозом: Мінно-вибухова травма, вогнепальне відкрите осколкове поранення правого передпліччя, лівого плеча. Рана правого передпліччя, лівого стегна. Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого КНП «Міська лікарня №3» від 28 листопада 2023 року № 8561 солдат ОСОБА_2 проходив стаціонарне лікування у період з 02.10.2023 по 28.11.2023 та був виписаний для подальшого лікування у військовому шпиталі. Враховуючи, що солдат ОСОБА_2 після лікування до іншого лікувального закладу не прибув та до військової частини НОМЕР_2 вчасно не повернувся, то з 29.11.2023 він вважався таким, що вчасно не з`явився до розташування військової частини НОМЕР_2 з лікувального закладу без поважних причин в умовах воєнного стану, на підставі чого відкрито кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000084

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 24 лютого № 18 РС та згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 25.02.2024 № 57 солдату ОСОБА_2 відповідно до пунктів 144-1, 144-2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, військову службу з 13.02.2024 призупинено та виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , що перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_4 .

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно з відомостей довідки про причин смерті №49 від ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 помер від кардіоміопатії генеза гострої серцево-судинної недостатності (а.с.14).

26.11.2024 представник ОСОБА_1 , дружини померлого ОСОБА_2 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_8 ) звернувся до військової частини НОМЕР_4 та військової частини НОМЕР_2 з адвокатським запитом про надання інформації з приводу розгляду заяви його довірительки про виплату грошового забезпечення ОСОБА_2 ..

Відповіді на звернення представника ОСОБА_1 відповідачем надано не було.

Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача, щодо невиплати їй грошового забезпечення за її померлого чоловіка протиправною, звернулась до суду з позовом.

Суд розглядаючи справу по суті заявлених позовних вимог, виходив з такого.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей відповідно до Конституції України визначає Закон України від 20.12.1991 р. № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в подальшому - Закон № 2011-XII), який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Підстави виплати грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими передбачено розділом ХХХ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі - Порядок №260).

Відповідно до положень розділу ХХХ Порядку №260, у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

Грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.

Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим.

Грошове забезпечення військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно), а також інтернованим в нейтральних державах або безвісно відсутнім, виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.

Так, Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884 (далі - Порядок №884) визначає механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - військовослужбовці).

Відповідно до положень пунктів 4-5 Порядку №884, виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі: подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку; подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку; подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку; з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.

Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

Відповідно до пункту 6 Порядку №884, виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється у разі, коли заява про його виплату надійшла до військової частини (установи, організації): до дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах; протягом трьох років з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовців безвісно відсутніми або оголошення померлими, але не пізніше ніж до дня набрання законної сили рішенням суду про скасування рішення про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Також пунктом 7 Порядку №884 визначено, що виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Отже, з аналізу положень розділу ХХХ Порядку № 260 та Порядку № 884 вбачається, що виплата належного, але не отриманого грошового забезпечення у зв`язку зі смертю (загибеллю) військовослужбовця здійснюється за умови виникнення у нього права на відповідні виплати до дня смерті та звернення уповноважених осіб у встановлений законом строк. Такі виплати проводяться військовою частиною, у якій військовослужбовець перебував на грошовому забезпеченні, на підставі наказу командира військової частини. Обов`язковою умовою є подання заяви не пізніше трьох років з дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Отже, право на отримання грошового забезпечення за померлого військовослужбовця насамперед мають члени його сім`ї у визначеній законодавством черговості. У разі відсутності таких осіб виплата здійснюється іншим спадкоємцям відповідно до вимог цивільного законодавства України.

Суд зазначає, що виплата грошового забезпечення можлива виключно за умови належного підтвердження статусу заявника та подання повного пакета документів, передбачених Порядком №884. Рішення про виплату або відмову у виплаті приймається командиром військової частини у визначений строк і має бути вмотивованим, а відмова може бути оскаржена у судовому порядку, що забезпечує реалізацію права членів сім`ї загиблого військовослужбовця на соціальний захист.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , відтак позивачка через свого представника 26.11.2024 звернулася до військової частини НОМЕР_4 та військової частини НОМЕР_9 (яка в подальшому була ліквідована) із заявою про виплату неотриманого грошового забезпечення за померлого чоловіка.

Суд зазначає, що відповідачем обставини звернення позивачки за призначенням відповідних виплат, як вбачається з відзиву, не спростовуються, разом з тим, відповідачем також не надано доказів розгляду заяви позивачки від 26.11.2024 та прийняття за результатами такого розгляду відповідного рішення.

Щодо компенсації відпусток, суд зазначає, що така компенсація за невикористані дні відпусток членам сімей військовослужбовців, у разі їх загибелі (смерті), виплачується відповідно до Порядку виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток членам сімей військовослужбовців та поліцейських у разі їх загибелі (смерті), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2024 року № 37.

Відповідно до пункту 2 Порядку №37, у разі загибелі (смерті) військовослужбовців грошова компенсація за всі невикористані ними за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи A I групи, і додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки", після здійснення встановлених законом відрахувань виплачується: у разі наявності особистого розпорядження на випадок полону - особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, відповідно до зазначеного в особистому розпорядженні на випадок полону розміру частки у відсотках; у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону - особам, визначеним в абзаці четвертому пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", рівними частками; у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, визначених в абзаці третьому цього пункту, - особам, визначеним в абзаці п`ятому пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", рівними частками.

У разі відсутності визначених осіб грошова компенсація за невикористані дні щорічних основної та додаткової відпусток входить до складу спадщини.

Згідно з пунктом 6 Порядку №37, виплата грошової компенсації заявникам здійснюється за їх заявою, складеною у довільній формі та поданою у паперовій або електронній формі на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини, органу, закладу, установи, організації за місцем проходження служби загиблих (померлих) військовослужбовців, поліцейських.

Положеннями пункту 7 Порядку №37 визначено перелік копій документів, що додається заявником до заяви: паспорт громадянина України або тимчасового посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства -паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, посвідки на постійне/тимчасове проживання, посвідчення біженця або іншого документа, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України); документ, що засвідчує реєстрацію заявника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (картка платника податків), або дані про реєстраційний номер облікової картки платника податків із зазначеного Реєстру, внесені до паспорта громадянина України (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті); свідоцтво про смерть військовослужбовця, поліцейського; свідоцтво про народження військовослужбовця, поліцейського або копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження - для виплати грошової компенсації батькам; рішення суду про поновлення батьківських прав - для виплати грошової компенсації батькам, які були позбавлені батьківських прав; свідоцтво про шлюб або витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу - для виплати грошової компенсації дружині (чоловікові); свідоцтво про народження дитини - для виплати грошової компенсації дитині; свідоцтво про народження дитини або витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження - для виплати грошової компенсації законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей військовослужбовців, поліцейських; документ, що підтверджує призначення особи опікуном, піклувальником малолітньої (неповнолітньої) дитини військовослужбовця, поліцейського або усиновлення такої дитини, - для виплати грошової компенсації законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей військовослужбовців, поліцейських або дітей військовослужбовців, поліцейських з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку); документ, що підтверджує призначення військовослужбовця, поліцейського опікуном, піклувальником повнолітніх дітей, рідних братів (сестер) чи їх усиновлення, - для виплати грошової компенсації повнолітнім дітям військовослужбовців, поліцейських, їх рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці, поліцейські; документ, що підтверджує встановлення інвалідності, - для виплати грошової компенсації дітям військовослужбовців, поліцейських з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам; рішення суду або нотаріально посвідченого правочину, що підтверджує факт перебування особи на утриманні військовослужбовця, поліцейського, - для осіб, які не були членами сім`ї військовослужбовця, поліцейського, але перебували на його утриманні; витяг з інформаційно-аналітичної системи "Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості".

Також до заяви додається інформація про назву банку та номер поточного банківського рахунка (у форматі IBAN) - для зарахування грошової компенсації визначеній особі.

Документи, подання яких передбачено цим пунктом, можуть бути отримані в порядку електронної інформаційної взаємодії (у разі наявності технічної можливості).

Відповідно до положень пункту 15 Порядку №37, командир (начальник, керівник) військової частини, органу, закладу, установи, організації протягом 15 днів з дня подання заяви приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошової компенсації, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошової компенсації обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини, органу, закладу, установи, організації приймає рішення про відмову у виплаті у разі: подання заяви особами, не визначеними в пункті 1 цього Порядку, а також особами, визначеними в пункті 1 цього Порядку, які мають (набули) громадянство Російської Федерації чи Республіки Білорусь або постійно проживають на території таких країн, або засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору; подання не в повному обсязі документів, визначених пунктом 7 цього Порядку.

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошової компенсації у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини, органу, закладу, установи, організації повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті. Рішення про відмову у виплаті грошової компенсації може бути оскаржено у судовому порядку.

Отже, з аналізу положень Порядку № 37 вбачається, що грошова компенсація за всі невикористані дні щорічних та додаткових відпусток військовослужбовця виплачується у разі його загибелі (смерті) за умови наявності у нього права на такі дні відпустки на момент смерті та звернення уповноважених осіб із відповідною заявою. Виплата здійснюється за місцем проходження служби військовослужбовця на підставі рішення командира військової частини, після подання особою, яка претендує на відповідні суми компенсації, заяви та документів, що її право на виплати.

Суд наголошує, що виплата грошової компенсації проводиться за умови дотримання встановленого порядку звернення та подання повного переліку документів, передбачених Порядком № 37, у строк, що забезпечує можливість прийняття командиром мотивованого рішення. У разі відсутності осіб, визначених законодавством, сума компенсації включається до складу спадщини. Відмова у виплаті можлива виключно з підстав, прямо передбачених нормативним актом, та може бути оскаржена в судовому порядку, що гарантує реалізацію права членів сім`ї загиблого військовослужбовця на отримання належних їм виплат.

Суд зазначає, що відповідачем обставини звернення позивачки за призначенням відповідної компенсації, як вбачається з відзиву, не спростовуються, разом з тим, відповідачем також не надано доказів розгляду заяви позивачки про виплату компенсації та прийняття за результатами такого розгляду відповідного рішення.

Щодо виплати компенсації за речове майно ОСОБА_2 суд зазначає, що механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація) врегульовано Порядком виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 р. № 178.

Так, відповідно положень пункту 3 Порядку №178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця; переведення військовослужбовця до інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, правоохоронних органів спеціального призначення і державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями для подальшого проходження військової служби з виключенням із списків особового складу військової частини.

Суд зазначає, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації (пункту 4 Порядку №178).

Згідно із пунктом 5 Порядку №178, довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Відповідно до положень пунктів 6-7 Порядку №178, у разі загибелі (смерті) військовослужбовця грошова компенсація виплачується рівними частками членам його сім`ї та утриманцям.

Члени сім`ї та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця подають за місцем його військової служби заяву про отримання грошової компенсації.

Грошова компенсація членам сім`ї та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця виплачується у разі, коли заява надійшла протягом трьох років з дня загибелі (смерті) або з дня набрання законної сили рішенням суду про оголошення його померлим.

Члени сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку, Головному управлінню розвідки Міноборони та Управлінню державної охорони на відповідний рік.

Отже, виплата компенсації вартості речового майна за загиблого військовослужбовця також виплачується за заявою члена сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця на підставі наказу командира військової частини, виходячи з відповідного розрахунку вартості такого речового майна.

Суд зазначає, що відповідачем обставини звернення позивачки за виплатою відповідної компенсації, як вбачається з відзиву, не спростовуються, разом з тим, відповідачем також не надано доказів розгляду заяви позивачки про виплату компенсації та прийняття за результатами такого розгляду відповідного рішення.

Щодо нарахування та виплати допомоги на поховання померлого військовослужбовця, суд зазначає, що відповідно до статті 15 ЗУ «Про поховання та похоронну справу», Збройні Сили України, інші утворені відповідно до закону військові формування, а також Служба безпеки України, Міністерство внутрішніх справ України, Бюро економічної безпеки України, інші державні органи надають допомогу в проведенні поховання померлих сім`ям, батькам або іншим особам, які зобов`язалися поховати померлих військовослужбовців, поліцейських, осіб начальницького і рядового складу, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, осіб, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, які померли (загинули) під час проходження служби (виконання службових обов`язків), компенсують матеріальні витрати на ритуальні послуги та на спорудження надгробків у порядку та розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Перелік заходів, пов`язаних з організацією і забезпеченням проведення поховання загиблих (померлих) осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, із зазначенням відповідальних за їх здійснення визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень пункту 4 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військові формування, військовослужбовці яких загинули чи померли в період проходження військової служби, подають їх сім`ям і батькам допомогу в проведенні похорону і компенсують матеріальні витрати на ритуальні послуги та на спорудження пам`ятників у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, єдиним чинним нормативним актом, що регламентує механізм призначення та виплати допомоги на поховання, на який, зокрема, містить посилання норма статті 15 ЗУ «Про поховання та похоронну справу» є Порядок надання допомоги на проведення поховання осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які померли (загинули) під час проходження служби (виконання службових обов`язків) затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 №1185.

Суд наголошує, що особа не може бути позбавлена права на отримання компенсації витрат на поховання військовослужбовця, який помер (загинув) під час проходження служби (виконання службових обов`язків), через незабезпечення державою впровадження певних процедур для реалізації закріпленого права на отримання компенсації.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в рішеннях у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (PincovdandPine v. The Czech Republic), "Ґаші проти Хорватії" (Gashiv. Croatia), "Трго проти Хорватії" (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу "належного урядування", згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Пунктом 2-5 вказаного Порядку №1185 визначено, що допомога на проведення поховання померлої особи виплачується членам сім`ї, батькам або особі, яка здійснила її поховання, протягом шести місяців з дати звернення за такою допомогою.

Особи, зазначені в пункті 2 цього Порядку, мають право звернутися за допомогою на проведення поховання протягом трьох місяців з дати смерті померлої особи.

Допомога на проведення поховання надається Мін`юстом, його міжрегіональними управліннями з питань виконання кримінальних покарань та пробації, установами виконання покарань, слідчими ізоляторами, навчальними закладами, закладами охорони здоров`я, підприємствами установ виконання покарань, іншими підприємствами, установами і організаціями, утвореними для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби, в яких померла особа проходила службу (виконувала службові обов`язки), за рахунок коштів, передбачених на їх утримання, у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на час її виплати.

Допомога на проведення поховання надається на підставі свідоцтва про смерть померлої особи та заяви, паспорта чи іншого документа, що посвідчує особу, зазначену в пункті 2 цього Порядку.

Відповідно до положень частини 6 статті 7 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що виплата допомоги на поховання здійснюється, зокрема, члену родини військовослужбовця, який помер (загинув) під час проходження служби (виконання службових обов`язків), за заявою та доданих до неї документів такої особи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем обставини звернення позивачки з заявою про виплату допомоги на поховання, як вбачається з відзиву, не спростовуються, разом з тим, відповідачем також не надано доказів розгляду такої заяви та прийняття за результатами її розгляду відповідного рішення.

Відтак, оскільки здійсненню виплат грошового забезпечення (включаючи допомоги), компенсації невикористаних днів відпусток, компенсації вартості речового майна померлого військовослужбовця і виплаті допомоги на поховання передує розгляд відповідної заяви з доданими до неї документами та прийняття командиром військової частини рішення за результатами її розгляду, суд дійшов висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, як пасивну форму поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у неприйнятті рішення за результатами розгляду заяви позивачки про виплату грошового забезпечення (включаючи допомоги), компенсації невикористаних днів відпусток, компенсації вартості речового майна померлого військовослужбовця і виплаті допомоги на поховання ОСОБА_3 ..

Суд також, щодо посилань відповідача у відзиві на обставини проходження ОСОБА_2 військової служби до 20.09.2023 у військовій частини НОМЕР_6 , а також. щодо посилань на самовільне залишення військової частини з 29.11.2023, зазначає таке.

Відповідно до пункту 15 розділу I Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, грошове забезпечення не виплачується військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, при цьому його виплата призупиняється з дня самовільного залишення та поновлюється з дня повернення до місця служби.

Згідно з пунктом 5 розділу XVI Порядку № 260, щомісячні премії не виплачуються за місяць, у якому військовослужбовцем допущено невихід на службу без поважних причин.

Крім того, відповідно до пункту 15 розділу XXXIV Порядку № 260, військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини або місця служби, не включаються до наказів про виплату додаткової винагороди за місяць вчинення порушення та за весь період самовільного залишення, включно з місяцем повернення.

З матеріалів справи вбачається, що солдат ОСОБА_2 перебував у списках особового складу військової частини НОМЕР_2 у період з 20.09.2023 по 13.02.2024, однак фактично проходив військову службу лише до 28.11.2023, враховуючи період лікування після поранення. Починаючи з 29.11.2023, військовослужбовець не прибув до місця служби після завершення лікування, у зв`язку з чим вчинив самовільне залишення військової частини.

13.02.2024 на підставі повідомлення командира військової частини відомості про вчинення кримінального правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, з чого відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та пунктів 144-1, 144-2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України військову службу солдата ОСОБА_2 було призупинено, а його виключено зі списків особового складу військової частини.

Таким чином, військовослужбовець втрачає право на грошове забезпечення з дня фактичного самовільного залишення військової частини або місця служби.

При цьому суд звертає увагу, що внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань є юридичною підставою для призупинення військової служби як правового статусу, але не змінює моменту втрати права на грошове забезпечення, який пов`язується саме з фактом самовільного залишення військової частини.

Таким, чином питання виплати грошового забезпечення, винагород та компенсацій за померлого ОСОБА_2 , має охоплюватись періодом до моменту його самовільного залишення військової частини, тобто до 29.11.2023.

Щодо питання грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 та 2023 роки, то відповідно до статті 24 ЗУ "Про відпустки", у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Також, абзацом третім п. 14 ст. 10-1 Закону України № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до пункту 5 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які мають право на щорічні додаткові відпустки відповідно до чинного законодавства України, виплачується компенсація за всі календарні дні невикористаної додаткової відпустки, яка надається в повному обсязі або пропорційно часу, прослуженому в році звільнення.

Відповідно до п. 6-7 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу". Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Також, пунктом 10 Положення № 1153/2008 встановлено, що військовослужбовці можуть бути направлені для проходження військової служби до інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - інші військові формування) з виключенням їх зі списків особового складу Збройних Сил України, а військовослужбовці інших військових формувань можуть бути прийняті до Збройних Сил України із зарахуванням їх до списків особового складу Збройних Сил України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не був звільнений з військової служби, а був виключений з особового складу військової частини НОМЕР_6 для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 , у зв`язку з чим право на грошову компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток, набуте ним за період проходження служби у зазначеній військовій частині, не припинилося.

За таких обставин, у разі ненарахування та невиплати військовою частиною НОМЕР_6 грошової компенсації за невикористані дні відпустки за відповідний період служби, обов`язок щодо нарахування та виплати такої компенсації покладається на військову частину, в якій військовослужбовець проходив військову службу на момент смерті, з урахуванням дня самовільного залишення військової частини.

Також суд зазначає, що згідно довідки військової частини НОМЕР_4 від 22.11.2025 № 1656/17122 про нараховане та виплачене грошове забезпечення (у т.ч. одноразові види грошового забезпечення) солдату ОСОБА_2 за період з 20.09.2023 по 28.11.2023 (включно), вбачається, що ОСОБА_2 грошове забезпечення, у тому числі додаткову грошову винагороду за вересень-листопад 2023 нараховано та виплачено.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не наведено обґрунтувань та не надано доказів на підтвердження обставин, що спростовували б обставини нарахування та виплати ОСОБА_2 грошового забезпечення та додаткової винагороди за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_10 .

Також, як вбачається зі змісту довідки військової частини НОМЕР_4 від 22.11.2025 № 1656/17122, одноразову грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік ОСОБА_2 було отримано у військовій частині НОМЕР_6 . У той час як грошову допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік ОСОБА_2 не отримував.

Суд зазначає, що як вбачається з положень п.8 Розділу І Порядку №260, грошове забезпечення виплачується за місцем проходження служби військовою частиною на грошовому забезпеченні якої перебуває військовослужбовець, на підставі наказу командира відповідної військової частини.

Відповідно до положень пункту 4 розділу XXIV Порядку №260, військовослужбовцям, які прибули для подальшого проходження військової служби і зараховані до Збройних Сил України з інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, а також інших державних органів, виплачується матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за умови ненадання цієї допомоги за попереднім місцем служби за рік, у якому вони прибули.

Тому суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 мав право на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань від військової частини НОМЕР_4 , як правонаступника в/ч НОМЕР_2 , за 2023 рік, поряд з цим, суд зауважує, що за 2024 позивач права на відповідну допомогу був позбавлений в силу самовільного залишення військової частини та у подальшому - призупиненні військової служби з виключенням з особового складу військової частини.

З огляду на встановлені вище обставини, питання нарахування та виплати грошового забезпечення, винагород і компенсацій за померлого ОСОБА_2 підлягає вирішенню виключно в межах періоду фактичного проходження ним військової служби, тобто до дня самовільного залишення військової частини - 29.11.2023.

Суд зазначає, що прийняття рішення про виплату або відмову у виплаті грошового забезпечення сім`ям загиблих військовослужбовців, у силу дискреційності, покладено виключно на командира (начальника, керівника) відповідної військової частини (установи, організації), який зобов`язаний у встановлений строк перевірити повноту поданих документів, наявність правових підстав для виплати та ухвалити мотивоване рішення. Законодавець чітко визначив, що у разі прийняття рішення про відмову, остання має бути належним чином вмотивована.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи на обставини справи та наявні її матеріалах докази, суд з метою ефективного та належного способу захисту порушених прав позивача, дійшов висновку що позовні вимоги належать частковому задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_4 , яка полягає у неприйнятті рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про виплату грошового забезпечення (включаючи допомоги та винагороди), компенсації невикористаних днів відпусток, компенсації вартості речового майна померлого військовослужбовця і виплаті допомоги на поховання ОСОБА_3 , та зобов`язання військової частини НОМЕР_4 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату грошового забезпечення (включаючи допомоги та винагороди), компенсації невикористаних днів відпусток, компенсації вартості речового майна померлого військовослужбовця і виплаті допомоги на поховання ОСОБА_3 , та прийняти рішення по суті заяви, з урахуванням висновків суду у цій справі.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), військової частини НОМЕР_4 (ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_4 , яка полягає у неприйнятті рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про виплату грошового забезпечення (включаючи допомоги та винагороди), компенсації невикористаних днів відпусток, компенсації вартості речового майна померлого військовослужбовця і виплаті допомоги на поховання ОСОБА_3 ..

Зобов`язати військову частини НОМЕР_4 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату грошового забезпечення (включаючи допомоги та винагороди), компенсації невикористаних днів відпусток, компенсації вартості речового майна померлого військовослужбовця і виплаті допомоги на поховання ОСОБА_3 , та прийняти рішення по суті заяви, з урахуванням висновків суду у цій справі.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_4 (ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору у розмірі 1211 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень) 20 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Мельников Р.В.