Справа № 160/15275/25
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2025-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Тулянцевої І.В., розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, що виявилась у не проведенні ОСОБА_1 з 15.11.2023 перерахунку пенсії по інвалідності 3 групи від загального захворювання з урахуванням періоду роботи з 23.08.1991 по 03.12.1992 на посаді головного бухгалтера в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Вікторія» та періоду догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років з 06.11.1999 по 19.09.2002 під час роботи в Державній податковій адміністрації Дніпропетровської області з урахуванням коефіцієнту страхового стажу протиправною;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести ОСОБА_1 з 15.11.2023 перерахунок пенсії по інвалідності 3 групи від загального захворювання з урахуванням періоду роботи з 23.08.1991 по 03.12.1992 на посаді головного бухгалтера в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Вікторія» та періоду догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років з 06.11.1999 по 19.09.2002 під час роботи в Державній податковій адміністрації в Дніпропетровській області з перерахуванням коефіцієнту страхового стажу.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що вона з 06.12.2023 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію по інвалідності 3 групи від загального захворювання відповідно до ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 05.02.2025 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою щодо перерахунку пенсії з урахуванням періоду перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку у період з 06.11.1999 по 19.09.2002, періоду навчання в Дніпропетровському сільськогосподарському інституті з 18.12.1990 по 28.12.1990, періоду роботи головним бухгалтером в ТОВ «Вікторія» з 23.08.1991 по 03.12.1992. 11.02.2025 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області було проведено перерахунок пенсії та враховано вищезазначені періоди станом на 01.02.2025 року. 20.03.2025 року позивач повторно звернулася до відповідача із заявою щодо перерахунку пенсії, оскільки, на її думку, всі документи на підтвердження стажу було подано при призначенні пенсії - 15.11.2023 року. Позивач зазначає, що згідно листа ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 18.04.2025 №В-01/8-0400/25 період роботи з 23.08.1991 по 03.12.1992 не зарахований до страхового стажу, а також про те, що відповідач письмово не повідомляв про необхідність подання додаткових документів для зарахування до страхового стажу періоду перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку у період з 06.11.1999 по 19.09.2002 та періоду роботи в ТОВ «Вікторія» з 23.08.1991 по 03.12.1992. На думку позивача, оскільки в неї наявні записи щодо спірних періодів роботи в трудовій книжці, яка є основним документом, який підтверджує стаж роботи, то вона має право на зарахування цих періодів до загального страхового стажу. Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача та такою, що порушує її права, тому звернулася до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 28 травня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання відзиву на позов (у разі заперечення проти позову) протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, розрахунок стажу ОСОБА_1 станом на 05.02.2025 року.
Копію ухвали про відкриття провадження у справі отримано представником відповідача та позивачем - 30.05.2025 року, про що в матеріалах справи містяться довідки про доставку електронних листів.
18 липня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на позовну заяву, в якому відповідач пред`явлений позов не визнав та заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує з 15.11.2023 пенсію по інвалідності ІІІ групи від загального захворювання, обчисленої відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV. Відповідач зазначає, що при призначенні пенсії до загального стажу роботи не зараховані наступні періоди роботи: з 23.08.1991 по 03.12.1992 у зв`язку з нечітким відбитком печатки по якій неможливо з`ясувати яке саме підприємство здійснило запис про звільнення. Недоліки в записах трудової книжки порушують вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників; з 01.07.2000 по 31.08.2002, та з 12.09.2002 по 30.09.2002 у зв`язку з відсутністю інформації про сплату страхових внесків. На виконання Указу Президента України від 04.05.1998 № 401 та постанов Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 № 794, від 08.06.1998 № 832 персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування впроваджувався протягом 1998-2000 років. Згідно заяви на перерахунок пенсії від 05.02.2025 та наданого пакету документів з 01.02.2025 було зараховано стаж з 01.07.2000 по 31.08.2002, з 12.09.2002 по 30.09.2002., та з 23.08.1991 по 03.12.1992. За результатами перевірки електронної пенсійної справи позивача, яка опрацьовувалась за принципом екстериторіальності спеціалістами іншої області, пенсійна справа приведена у відповідність з 01.08.2025 (до загального стажу не враховано період роботи з 23.08.1991 по 03.12.1992). Також відповідач зазначає щодо безпідставного зарахування стажу з 23.08.1991 по 03.12.1992 про те, що відділом направлений лист від 14.07.2025 № 0400-010308-9/133717 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Отже, підстави для зарахування спірного періоду до страхового стажу були відсутні. 3 огляду на викладене, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зазначає, що відповідачем жодним чином не порушені права позивача при реалізації нею права на проведення перерахунку пенсії.
21 липня 2025 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій наведені аргументи щодо обґрунтованості її позовних вимог, аналогічні, що зазначені у позовній заяві, а також позивач заперечує проти відзиву на позовну заяву та просить задовольнити позовну заяву у повному обсязі.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 15.11.2023 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи від загального захворювання, обчислену відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.
05 лютого 2025 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок пенсії по інвалідності 3 групи від загального захворювання. До вказаної заяви позивачем надано копію наказу від 06.11.1999 №330-в «Про відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку»; копію наказу від 20.09.2002 №445-о «Про вихід з відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_2 »; копію свідоцтва про народження дитини та копію паспорта дитини.
20 березня 2025 року позивач повторно звернулася до відповідача із заявою щодо здійснення перерахунку пенсії з 15.11.2023 року, а не з 01.02.2025 року.
Не погоджуючись з відмовою відповідача у зарахуванні періоду роботи з 23.08.1991 по 03.12.1992 та періоду відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку з 06.11.1999 по 19.09.2002 до страхового стажу та не здійсненні перерахунку пенсії, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з приписами статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637).
Відповідно до п.1, п.2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, ст.62 Закону №1788-XII та Порядку №637, слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція від 29.07.1993 №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993р. №301 «Про трудові книжки працівників», заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Пунктом 1.2 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно з п.2.6 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
За приписами з п.2.6 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.
Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
Відповідно до п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), до заяви для призначення пенсії за віком додаються такі документи (надаються копії документів з оригіналами): паспорт та документи про місце проживання (реєстрації) особи; документ про присвоєння реєстраційного номеру; трудова книжка (відомості про роботу); диплом, атестат училища, які стверджують денну форму навчання; свідоцтво про шлюб (для жінок); свідоцтво про народження дітей (для жінок); та інші документи.
Згідно з п.п.3 п.4.2 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Відповідно до п.4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що право органів, які призначають пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено у пункті 4.7 Порядку №22-1.
Так, судом досліджено трудову книжку позивача серії НОМЕР_1 , та встановлено, що позивач в спірний період з 23.08.1991 по 03.12.1992, працювала згідно із записами №№ 5-6 (далі мовою оригіналу - рос.):
- 23.08.1991 принята на работу в ООО «Виктория» главным бухгалтером (пр. №2 от 23.08.1991) (запис №5);
- 03.12.1992 уволена с занимаемой должности по собственному желанию ст. 38 КЗоТ УССР (пр. №24 от 03.12.1992) (запис №6).
В подальшому, відповідачем проведено перевірку електронної пенсійної справи позивача, яка опрацьовувалась за принципом екстериторіальності спеціалістами іншої області, за результатами якої, пенсійна справа приведена у відповідність з 01.08.2025 (до загального стажу не враховано період роботи з 23.08.1991 по 03.12.1992). Також відповідач зазначає щодо безпідставного зарахування стажу з 23.08.1991 по 03.12.1992 та про те, що відділом направлений лист від 14.07.2025 № 0400-010308-9/133717 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Підставою не зарахування періоду роботи з 23.08.1991 року по 03.12.1992 року відповідачем у відзиві зазначено про наступні недоліки: «у зв`язку з нечітким відбитком печатки по якій неможливо з`ясувати яке саме підприємство здійснило запис про звільнення»
Так, щодо спірного періоду роботи ОСОБА_1 з 23.08.1991 року по 03.12.1992 року, який не враховано відповідачем до загального трудового стажу позивача, у зв`язку з нечітким відбитком печатки по якій неможливо з`ясувати яке саме підприємство здійснило запис про звільнення, суд зазначає наступне.
Твердження відповідача про те, що вказаний період роботи зарахувати до страхового стажу позивача не можливо у зв`язку із тим, що на печатці, якою завірено запис про звільнення неможливо визначити назву підприємства, через поганий відтиск, не ґрунтуються на жодній нормі законодавства, водночас, положення Постанови Верховної Ради України від 11.05.1992р. «Про заходи щодо забезпечення виконання вимог дозвільної системи» №2318-XII не містять положень про нечинність фактично існуючих печаток та штампів та про обов`язок щодо їх заміни.
Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження її трудового стажу.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.
Також аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 Справа № 275/615/17 (К/9901/768/17).
Поряд із цим суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.
Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018р.
За таких обставин, пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки та інших документів щодо відомостей про період роботи на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.
Водночас, за змістом наведених норм відповідальним за заповнення трудової книжки та бухгалтерських документів є підприємство роботодавець.
Враховуючи наведене, суд вважає, що виявлені недоліки оформлення трудової книжки позивача не можуть вважатися достатньою підставою для відмови останньому у зарахуванні цього періоду роботи до її загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня.
При цьому, суд враховує відсутність вини позивача у наявних зауваженнях щодо заповнення запису у його трудовій книжці відносно спірного періоду роботи, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб, тому це не може позбавити громадян конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання надання пенсії за віком.
Також відповідачем не надано доказів того, що позивач не працювала або її періоди роботи не відповідають дійсності, чи записи у трудовій книжці позивача стосовно стажу роботи зроблені неправильно, неточно або з іншими вадами, які заважають їх зарахуванню до стажу роботи, або взагалі відсутні, а тому суд вважає за можливе вважати їх як належною інформацією, яка утримує в собі доказову складову на підтвердження права позивача на пенсійне забезпечення.
Суд звертає увагу, що підставою для призначення/перерахунку пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
За наведених обставин, суд доходить висновку, що бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, що виявилась у не проведенні ОСОБА_1 з 15.11.2023 року перерахунку пенсії по інвалідності 3 групи від загального захворювання з урахуванням періоду роботи з 23.08.1991 по 03.12.1992 на посаді головного бухгалтера в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Вікторія» є - протиправною.
Щодо бездіяльності відповідача в частині не зарахування до страхового стажу позивача періоду догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років з 06.11.1999 по 19.09.2002 під час роботи в Державній податковій адміністрації в Дніпропетровській області, суд зазначає наступне.
Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 11 Закону №1058-ІV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, при усиновленні дитини.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-ІV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Таким чином, до страхового стажу зараховується весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004 року, тобто ті періоди трудової діяльності до 1 січня 2004 року, як це передбачено нормами Закону № 1788-ХІІ та законодавством СРСР.
Відповідно до частини 3 статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Відпустка без збереження заробітної плати, згідно із частиною 6 статті 179 Кодексу законів про працю України, надається, у разі, якщо дитина потребує домашнього догляду, одному з батьків дитини в обов`язковому порядку тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку.
Згідно з частиною 2 статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.
Відповідно до пункту 11 Порядку №637 час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта; документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.
Наведені норми дозволяють дійти висновку, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми до досягнення ними трирічного віку зараховується до страхового стажу та встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини або паспорта та документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала. При цьому, вимоги про обов`язкову наявність у свідоцтві про народження дитини відмітки про одержання паспорта чинним законодавством не передбачені.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період роботи позивачки в Державній податковій адміністрації в Дніпропетровській області, вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.
У зв`язку з не зарахуванням до страхового стажу позивача вищезазначеного періоду перебування у відпустці по догляду за дитиною, остання - 05.02.2025 року звернулася до відповідача із заявою про зарахування вказаного періоду з 06.11.1999 року по 19.09.2002 року до страхового стажу. До вказаної заяви позивачем додано копію наказу від 06.11.1999 року №330-в «Про відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку», копію наказу від 20.09.2002 року №445-о «Про вихід з відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_1 », копію свідоцтва про народження дитини та копію паспорта дитини.
Згідно із витягом з розрахунку стажу позивача форми РС-право, станом на 11.02.2025 року, встановлено що позивачу зараховано до страхового стажу період роботи з 03.01.1997 року по 31.12.2003 року (в який, зокрема, входить і період перебування у відпустці по догляду за дитиною - з 06.11.1999 року по 19.09.2002 року), де, також, зазначено код ЄДРПОУ підприємства, в якому позивач працювала в зазначений період - 01291749 - ДЕРЖАВНА ПОДАТКОВА СЛУЖБА У ДНІПРО ПЕ ТРОВ СЬКІЙ ОБЛАСТІ.
Крім того, суд зауважує, що позивачем не надано до суду доказів, які б підтверджували не зарахування відповідачем вищезазначеного спірного періоду до страхового стажу останньої (також не було надано копію наказу від 06.11.1999 року №330-в «Про відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку», копію наказу від 20.09.2002 року №445-о «Про вихід з відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_1 », копію свідоцтва про народження дитини та копію паспорта дитини).
Таким чином, судом не вбачається підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання бездіяльності відповідача щодо не зарахування до страхового стажу періоду догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років з 06.11.1999 по 19.09.2002 під час роботи в Державній податковій адміністрації в Дніпропетровській області - протиправною, як і не підлягають позовні вимоги зобов`язального характеру в частині зарахування зазначеного періоду.
Щодо визначення дати, з якої права позивача порушено та з якої слід здійснити перерахунок пенсії з врахуванням додаткового стажу, суд зазначає наступне.
Щодо визначення дати з якої позивачу необхідно провести перерахунок пенсії з врахуванням зарахованого стажу, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058 згідно якої, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Протиправна бездіяльність відповідача щодо порядку розгляду заяви про призначення пенсії та доданих до неї документів призвели до порушення права на отримання пенсії в повному обсязі з дати призначення пенсії - з 15.11.2023 року.
На час звернення за призначенням пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подано всі необхідні документи (трудова книжка з відповідними записами про періоди роботи, довідки підприємств тощо), дотримано всіх необхідних умов для призначення пенсії (вік, страховий стаж).
Відповідно до пункту 1 абзацу 1 частини 5 статті 45 Закону №1058 документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Відповідно до абзацу 4 пункту 1.9 Розділу І Порядку № 22-1 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви, або дата реєстрації заяви на вебпорталі.
Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених четвертою частиною статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до пункту 3.3 розділу III Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, надає роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій; у разі необхідності бланки документів; допомогу особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії; у разі необхідності допомогу щодо визначення права на пенсію до звільнення особи з посади, яка дає право на її призначення.
Крім того, згідно з частиною 3 статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, a також в необхідних випадках перевіряти обгрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Враховуючи викладене, органи Пенсійного фонду України повинні використовувати всі передбачені законом повноваження задля повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.
Натомість матеріали справи не містять підтвердження того, що відповідач повідомляв позивача про необхідність надання додаткових документів та допомогу щодо одержання відсутніх документів не надавав.
Таким чином, бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо порядку розгляду заяви про призначення пенсії і доданих до неї документів, не повідомлення про необхідність надання додаткових документів, або невідповідність поданих документів, бездіяльність щодо перевірки наявного стажу роботи, використовуючи надані законом повноваження є протиправною та триваючою, а тому порушене право на призначення пенсії в повному обсязі з урахуванням періоду роботи з 23.08.1991 року по 03.12.1992 року підлягає відновленню, починаючи з дати призначення пенсії.
Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі Афанасьєв проти України).
Таким чином, з метою поновлення порушених прав позивача та їх ефективного захисту, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушених прав ОСОБА_1 буде: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, що виявилась у не проведенні ОСОБА_1 з 15.11.2023 перерахунку пенсії по інвалідності 3 групи від загального захворювання з урахуванням періоду роботи з 23.08.1991 по 03.12.1992 на посаді головного бухгалтера в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Вікторія» та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 23.08.1991 року по 03.12.1992 року на посаді «головного бухгалтера» в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Вікторія» та провести перерахунок пенсії по інвалідності 3 групи від загального захворювання з урахуванням періоду роботи з 23.08.1991 року по 03.12.1992 року, з перерахуванням коефіцієнту страхового стажу, починаючи з дати призначення пенсії - з 15.11.2023 року.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.
Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
В ході розгляду справи відповідачем не було наведено належними доказами правомірності своїх дій та прийнятих рішень, у зв`язку із чим, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
З урахуванням положень частини 3 статті 139 КАС України понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. 2, 9, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, що виявилась у не проведенні ОСОБА_1 з 15.11.2023 перерахунку пенсії по інвалідності 3 групи від загального захворювання з урахуванням періоду роботи з 23.08.1991 по 03.12.1992 на посаді головного бухгалтера в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Вікторія».
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева