Справа № 520/33307/24
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2026-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

з питання зміни способу і порядку виконання рішення суду

09 лютого 2026 року справа №520/33307/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши заяву від 22.01.2026р. про зміну способу виконання рішення по адміністративній справі №520/33307/24 за позовом ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом - відповідач, суб`єкт владних повноважень) про: 1) визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо проведення ОСОБА_2 з 20 березня 2024 року виплати пенсії із застосуванням обмеження пенсії максимальним розміром; 2) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській обл. здійснити з 20 березня 2024 року виплату ОСОБА_2 пенсії без обмеження її максимальним розміром,

установив:

Головний державний виконавець Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України подав до Харківського окружного адміністративного суду заяву від 22.01.2026р., в якій просить суд змінити порядок та спосіб виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2025 року у справі №520/33307/24, встановивши його шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (Україна, 61022, Харківська обл., місто Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії за період з 20.03.2024р. по 30.06.2025р. у розмірі 180.080,03 грн.

В обґрунтування заяви зазначено, що на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження №78210142 з виконання виконавчого листа №520/33307/24, виданого 14.05.2025р. Харківським окружним адміністративним судом, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 з 20.03.2024р. Боржником проведено перерахунок пенсії та нараховано доплату за період з 20.03.2024р. по 30.06.2025р. у розмірі 180.080,03 грн, однак фактична виплата зазначеної суми до теперішнього часу не здійснена, у зв`язку з чим судове рішення в цій частині залишається невиконаним та є підставою для зміни способу і порядку його виконання.

Ухвалою суду від 23.01.2026р. прийнято заяву до розгляду та призначено судове засідання по адміністративній справі на 09.02.2026р. о 10:15 год.

Сторони у призначене на 10:15 год. 09.02.2026р. судове засідання не прибули, хоча про дату, час та місце розгляду заяви були повідомлені своєчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Позивач просив розгляд заяви здійснювати без його участі.

Тож за приписами ч.2 ст.378 КАС України, розглядаючи заяву про зміну способу виконання рішення суду у порядку письмового провадження за наявними у справі доказами, суд керується такими підставами та мотивами.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2025р. у справі № 520/33307/24 позов було задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , оформлену листом №32382-33422/О-03/8-2000/24 від 13.11.2024р. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести з 20.03.2024р. виплату пенсії ОСОБА_1 без застосування ч.3 ст.67 Закону України від 28.02.1991р. №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ч.3 ст.27 Закону України від 09.07.2003р. №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ч.1 ст.2 Розділу І Закону України від 08.07.2011р. №3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" в частині максимального розміру пенсії у десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2025р. по справі №520/33307/24 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишено без задоволення. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2025 по справі №520/33307/24 залишено без змін.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2025р. у справі №520/33307/24 набрало законної сили 22.04.2025р. та 21.05.2025р. заявником було отримано виконавчий лист.

Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 29.05.2025 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №78210142 з виконавчого листа №520/33307/24 виданого 14.05.2025р. Харківським окружним адміністративним судом про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести з 20.03.2024р. виплату пенсії ОСОБА_1 без застосування ч.3 ст.67 Закону України від 28.02.1991р. №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ч.3 ст.27 Закону України від 09.07.2003р. №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ч.1 ст.2 Розділу І Закону України від 08.07.2011р. №3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" в частині максимального розміру пенсії у десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

На адресу Відділу надійшла відповідь від Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 14.06.2025 за № 2000-0311-8/91514, згідно якої розпорядженням №27 від 02.06.2025 року добровільно виконано рішення суду на ОСОБА_1 . Проведено перерахунок пенсії з 20.03.2024 року без застосування частини 3 статті 67 Закону України від 28.02.1991 року №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», частини 3 статті 27 закону України від 09.07.2003 року № 1058-1V «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», частини 1 статті 2 Розділу І Закону України від 08.07.201 і № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» в частині максимального розміру пенсії у десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Нараховано доплату за період з 20.03.2024 30.06.2025 з урахуванням раніше виплачених сум. Виплата коштів на виконання судових річ здійснюється в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат.

Тож, суд відмічає, що у межах спірних правовідносин рішення суду було виконано суб"єктом владних повноважень в частині нарахування коштів, а матеріали справи не містять доказів наявності у суб"єкта владних повноважень свавільного наміру на уникнення виконання рішення суду в цілому, позаяк суб"єкт владних повноважень звернувся до розпорядника бюджетних коштів вищого рівня з метою отримання додаткових асигнувань.

Згідно з ч. 1 ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб та підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 378 Кодексу адміністративного судочинства України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Частиною 3 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Тобто, в розумінні статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України причиною відстрочення виконання рішення суду, розстрочення виконання рішення суду, зміни способу чи порядку виконання рішення, встановлення способу і порядку виконання рішення суду є існування виняткового випадку, котрий здатен виправдати відступлення від сформульованого у резолютивній частині судового акту способу захисту права (інтересу) особи, не зачіпаючи про цьому суті та сутності предмета спору та рішення суду.

Суд вважає, що по-перше, згаданий винятковий випадок повинен істотно ускладнювати виконання рішення суду або унеможливлювати виконання рішення суду (тобто мати характер об"єктивно непереборної та нездоланної дії і підтверджуватись належними та допустимими доказами); а, по-друге, запропонований варіант зміни способу чи порядку виконання рішення суду повинен поза розумним сумнівом беззаперечно та неспростовно покращувати правове становище приватної особи порівняно із існуючим станом.

Звідси слідує, що ініціатор зміни способу чи порядку виконання рішення суду повинен подати до суду достатній обсяг доказів про те, що зміна способу чи порядку виконання рішення суду об"єктивно здатна призвести до більш швидшого повного виконання судового акту.

Суд зазначає, що у рішенні про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести з 20.03.2024р. виплату пенсії ОСОБА_1 без застосування ч.3 ст.67 Закону України від 28.02.1991р. №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ч.3 ст.27 Закону України від 09.07.2003р. №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ч.1 ст.2 Розділу І Закону України від 08.07.2011р. №3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" в частині максимального розміру пенсії у десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, судом не встановлено спосіб виплати належних позивачу сум частинами, періодичність проведення платежів, тощо, а встановлено обов`язок відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без застосування ч.3 ст.67 Закону України від 28.02.1991р. №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ч.3 ст.27 Закону України від 09.07.2003р. №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ч.1 ст.2 Розділу І Закону України від 08.07.2011р. №3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" в частині максимального розміру пенсії у десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Оцінивши докази у їх сукупності, відповідно до положень ст.ст. 72-76, 90, 211 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що зазначені державним виконавцем обставини, які обумовили подання вказаної заяви не є винятковими, які б вказували саме на істотне ускладнення або неможливість виконання судового рішення.

Окремо суд зважає, що вимоги про стягнення коштів у справі не заявлялось, така вимога не розглядалась і не вирішувалась судом, обставини стягнення з суб`єкта владних повноважень коштів та відповідно джерела їх знаходження не входили до предмету доказування у справі.

При цьому, з огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України суд зважає, що у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 23.06.2021р. у справі №520/13014/2020 вимога про стягнення заборгованості не дублює вимогу про зобов`язання нарахувати і виплатити заборгованість, ці вимоги є двома різними способами захисту порушеного права, які передбачають відмінний механізм виконання судових рішень; списання коштів за судовими рішеннями, боржником за якими є державний орган, відповідно до ч.1 ст.2 та ч.1 ст.3 Закону України від 05.06.2012р. №4901-VI Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, можливе у тому випадку, коли способом захисту порушеного права є вимога про стягнення коштів.

До того ж, у контексті застосування до спірних правовідносин принципу юридичної визначеності як невід"ємної складової проголошеного ст.8 Конституції України верховенства права, суд доходить до переконання про те, що застосування такого способу захисту як стягнення заборгованості (стягнення коштів за боргом) у публічно-правових спорах може бути застосовано виключно у тому випадку, коли матеріали справи містять достатній обсяг об`єктивних даних, котрі поза розумним сумнівом доводять той факт, що майбутня подія виплати коштів позивачу з урахуванням обмеженості наданих у розпорядження субєкту владних повноважень публічних фінансових ресурсів об`єктивно не здатна призвести до погіршення правового становища інших громадян отримувачів поточних грошових платежів.

Також суд бере до уваги, що виконання постановлених судових актів в адміністративних справах гарантовано ст.55, п.9 ч.1 ст.129, ст.129-1 Конституції України, ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних 1950 року, ч.2 ст.13 від 02.06.2016р. №1402-VIII Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ч.2 ст.14, ч.1 ст.370, ч.2 ст.372 КАС України.

У силу застереження спеціальної норми процесуального закону - абз.2 ч.3 ст.378 КАС України у редакції Закону України від 21.11.2024р. №4094-ІХ невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.

У разі зміни у порядку ст.378 КАС України способу виконання рішення адміністративного суду у справі - зобов"язання суб"єкта владних повноважень нарахувати та виплатити кошти на спосіб - стягнення коштів з державного органу згідно з ст.1 Протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року правове становище заявника не може бути погіршено, а заявник не може бути обтяжений невиправданим тягарем вжиття додаткових організаційно-правових заходів, спрямованих на одержання присудженого майна.

В окресленому випадку суб`єктом владних повноважень повинен бути застосований механізм, запроваджений Законом України від 05.06.2012р. №4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" як особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи.

Разом з тим, ініціатором процесуального документа не надано жодних доказів того, що у даному конкретному випадку зміна способу і порядку виконання судового рішення в частині спонукання суб"єкта владних повноважень провести грошовий платіж з виплати боргу на стягнення коштів з суб"єкта владних повноважень об"єктивно здатне призвести виключно до покращення правового становища позивача (стягувача у виконавчому провадженні) і не створює жодних ризиків (загроз) навпаки - погіршення правового становища заявника, зокрема, за рахунок повернення виконавчого листа на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України від 02.06.2016р. №1404-VIII "Про виконавче провадження", замість застосування порядку, передбаченого ч. 3 ст. 4 Закону України від 05.06.2012р. №4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» або за рахунок зміни черговості виконання судового акту за іншою процедурою.

Матеріали звернення ініціатора процесуального документа не містять згоди позивача (стягувача у виконавчому провадженні) на застосування іншого способу захисту порушеного права, ніж був відображений у тексті позову.

Наведені міркування унеможливлюють задоволення поданої державним виконавцем заяви.

Окремо суд зазначає, що позивач не позбавлений права самостійно звернутися до суду із заявою в порядку ст. 378 Кодексу адміністративного судочинства України, висловивши власне волевиявлення щодо зміни способу і порядку виконання судового рішення.

При розгляді заяви про зміну способу виконання судового акту, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), вичерпно реалізував існуючі правові механізми з`ясування об`єктивної істини; надав розгорнуту оцінку усім юридично значимим факторам та обставинам об"єктивної дійсності; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Решта доводів сторін окремій детальній оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання порушеного процесуального питання по суті.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, 241-243, 248, 255, 295, 372, 378 КАС України, суд

ухвалив:

Заяву головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шарової Дар`ї Валеріївни від 22.01.2026р. про зміну способу виконання рішення по адміністративній справі №520/33307/24 - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що судове рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, тобто протягом 15 днів з дати складення повного судового рішення, а набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України, тобто негайно після підписання.

Суддя А.В. Сліденко