Справа № 160/3693/25
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2026-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 січня 2026 рокуСправа №160/3693/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства оборони України в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум ОСОБА_1 , як інваліду 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з Захистом Батьківщини, викладеного в пункті 2 протоколу засідання Комісії від 20.09.2024 № 20/в;
- зобов`язати Комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 та надіслати його разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги.
В обґрунтування позовної заяви зазначається, що оскаржуваним рішенням Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, позивачеві протиправно та безпідставно відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у разі встановлення ІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, з посиланням на те, що вперше інвалідність позивачеві було встановлено 18.07.1996, проте на цю дату прожитковий мінімум для працездатних осіб законодавством не встановлювався, тож, відповідно, неможливо здійснити розрахунок та призначення спірної одноразової грошової допомоги, позаяк приписи п.17 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013р. №975 (далі - Порядок №975), безпосередньо пов`язують розмір такої одноразової грошової допомоги з розміром прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленим законом на 1 січня календарного року, в якому інвалідність встановлено вперше. Позивач вважає таку відмову протиправною та атакою, що порушує його право на належний соціальний захист як військовослужбовця, встановлений приписами ст.16 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-ХІІ).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.02.2025 року позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху та позивачеві надано строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду: копій позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі.
На виконання вимог вказаної ухвали суду від 10.02.2025 року позивачем 13.03.2025 року усунуті означені недоліки позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 року вказану позовну заяву ОСОБА_1 прийнято розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/3693/25 за цією позовною заявою, а також призначену цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).
Також цією ухвалою суду витребувано у Міністерства оборони України: завірені належним чином копії документів, на підставі яких прийняте рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов?язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум ОСОБА_1 , оформлене протоколом засідання Комісії від 20.09.2024р. №20/в.
15.04.2025 року до суду надійшов відзив Міністерства оборони України на позовну заяву, в якому відповідач пред`явлений позов не визнав та заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідно п. «б» ч.1 ст.16-2 Закону №2011-ХІІ та п.17 Порядку №975 розмір одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності визначається, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому інвалідність встановлено вперше. Так, позивачеві при первинному огляді МСЕК 04.11.1996 року (довідка МСЕК Серія 2-18 АЄ №054188) з 18.07.1996 року було встановлено ІІІ групу інвалідності. При повторному огляді МСЕК 25.10.2023 року (довідка МСЕК Серія 12 ААГ №002936) з 09.10.2023 року було встановлено ІІ групу інвалідності. При цьому прожитковий мінімум було встановлено Законом України Про прожитковий мінімум №966-XIV від 15 липня 1999 року, відтак, враховуючи відсутність законодавчого акту, який визначає розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 18.07.1996 року (на дату встановлення позивачеві інвалідності вперше), який необхідний для обчислення розміру допомоги, призначити позивачеві одноразову грошову допомогу неможливо, тому підстав для прийняття комісією рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги немає.
17.04.2025 року до суду від відповідача надійшли витребувані ухвалою суду від 18.03.2025 року докази.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до довідки МСЕК Серії 2-18 АЄ №054188 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при первинному огляді МСЕК 04.11.1996 року було встановлено з 18.07.1996 року безстроково ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, отриманим під час проходження військової служби.
В подальшому ОСОБА_1 був призваний на військову службу за мобілізацією, в особливий період відповідно до ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 і проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 до 04.09.2023 року.
13.07.2022 року капітан ОСОБА_1 , заступник командира 2 самохідно-артилерійського дивізіону з озброєння бригадної артилерійської групи Військової частини НОМЕР_1 , отримав травмування, діагноз: «Закритий черезвертльоговий перелом лівого стегна зі зміщенням»; отримане травмування вважається таким, яке пов`язане з виконанням його службових обов`язків під час несення військової служби, по захисту Батьківщини та територіальної цілісності України і не порушенні державного суверенітету на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується Довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №6776 від 07.11.2022р., виданою на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.07.2022р. №1102.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.09.2023 року №247 (по стройовій частині) ОСОБА_1 , який знаходився у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_2 та був звільнений наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) №318 від 22.07.2023 року у відставку за п.п. «б» (за станом здоров`я), визнано таким, що справи та посаду здав, направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 та з 04.09.2023 року виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.
Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №002936 під час повторного огляду 25.10.2023 року ОСОБА_1 з 09.10.2023 року безстроково встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини.
22.02.2024 року позивач звернувся до Міністерства оборони України через ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.
Розглянувши заяву ОСОБА_1 , Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, прийняла рішення, викладене у п.2 протоколу №20/в від 20.09.2024 року, яким позивачеві відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги з посиланням на те, що заявник не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки на час встановлення інвалідності в 1996 році не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги, при цьому відповідно до п.17 Порядку №975 розмір одноразової грошової допомоги у разі встановлення ІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, становить 300-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, водночас, позивачеві вперше інвалідність встановлено з 18.07.1996 року, проте на цю дату прожитковий мінімум для працездатних осіб законодавством не встановлювався. Таким чином, ураховуючи відсутність законодавчого акта, який визначає розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 18.07.1996 року, необхідний для обчислення розміру одноразової грошової допомоги, призначити допомогу неможливо.
Не погодившись з означеним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
20.12.1991 року прийнято Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за № 2011-XII, дія якого поширюється на: військовослужбовців, які проходять службу на території України, і військовослужбовців - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України; членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли, пропали безвісти або стали інвалідами при проходженні військової служби; військовозобов`язаних, призваних на збори, та членів їх сімей (далі - Закон №2011-ХІІ в першій редакції).
Стаття 16 Закону № 2011-ХІІ (в першій редакції та в редакції, чинній на момент встановлення позивачеві ІІІ групи інвалідності вперше) визначала державне обов`язкове особисте страхування, згідно з яким військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.
Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.
25.03.1992 року прийнято Закон України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" Кабінет Міністрів України постановою від 19.08.1992 за №488 затвердив Умови державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сум.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про зміни, доповнення та визнання такими, що втратили чинність, деяких рішень Уряду України з питань державного обов`язкового страхування» за № 206 від 22.03.1995 затверджено зміни і доповнення, що вносяться до деяких рішень Уряду України з питань державного обов`язкового страхування, серед іншого, в Умовах державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядку виплат їм та членам їх сімей страхових сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 р. №488: у пунктах 1, 2, 6, 7, 8, 11 і 12 слова "установами Української державної страхової комерційної організації (Укрдержстраху)", "правління Укрдержстраху", "установ Укрдержстраху" у відповідних відмінках замінити словами "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" у відповідних відмінках: пункт 3 викладено у такій редакції:
"3. Розміри страхових платежів установлюються щорічно Національною акціонерною страховою компанією "ОРАНТА" за погодженням з Мінфіном під час формування державного бюджету на наступний рік"; в абзаці першому пункту 6 слово "виплачують" замінити словом "виплачує"; абзац четвертий пункту 7 викласти у такій редакції: "Спори між застрахованим (його спадкоємцями) і Національною акціонерною страховою компанією "ОРАНТА" щодо виплати страхових сум вирішуються в установленому законодавством порядку"; у додатку № 2 слово "Укрдержстраху" замінити словами "Національної акціонерної страхової компанії "ОРАНТА".
Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" за №3597-IV від 04.04.2006 внесено зміни до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу", виклавши його в такій редакції: Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Із внесенням змін до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" та набранням чинності нової редакції Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», частинами 3, 4 статті 41 встановлено, що у разі каліцтва, заподіяного військовослужбовцю під час виконання службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі від трирічного до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України, і призначається пенсія по інвалідності (частина 3).
Військовослужбовцям строкової військової служби, військовозобов`язаним та резервістам, призваним на збори, у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми, каліцтва) або захворювання чи інвалідності за умов, передбачених частиною третьою цієї статті, виплачується одноразова грошова допомога в порядку, визначеному Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" (частина 4).
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» №328-V від 03.11.2006 внесено зміни до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", якими статтю 16 викладено в новій редакції, зокрема пункти 2, 6 встановлювали, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України (пункт 2 статті 16).
У разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті (пункт 6 статті 16).
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» №5040-VI від 04.07.2012, який набрав чинності з 01.01.2014, внесено зміни до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", згідно з якими статтю 16 викладено в новій редакції та доповнено статтями 16-1 16-4, зокрема стаття 16-1 визначала осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги»; стаття 16-2 визначала розмір одноразової грошової допомоги; стаття 16-3 визначала призначення і виплату одноразової грошової допомоги; стаття 16-4 визначала підстави, за якими призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей» № 2004-VIII від 06.04.2017, внесено зміни до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", згідно з якими текст статті 16-2 та пункт перший статті 16-3 викладено в новій редакції.
На момент встановлення позивачеві ІІ групи інвалідності, у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини, а саме: станом на 09.10.2023 року, норми статтей 16, 16-2, 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачали наступне.
Відповідно до п.1 ст.16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Підпунктами 4 та 5 пункту 2 статті 16 Закону №2011-ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі
- встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті;
- встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби;
Згідно з п.п. «б» п.1 ст.16-2 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:
400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи,
300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи,
250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року (пункт 2 статті 16-2 Закону).
Пунктом 2 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ встановлено, що у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.
За приписами п.3 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства.
Пунктом 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ передбачено, що у разі якщо військовослужбовцю, військовозобов`язаному, резервісту або особі, звільненій з військової служби, після первинного встановлення інвалідності під час наступного огляду (переогляду) буде встановлено вищу групу інвалідності або змінено її причинний зв`язок, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв).
Відповідно до п.6 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Згідно з п.9 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінет Міністрів України, постановою №975 від 25.12.2013р. затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).
Пунктом 3 Порядку №975 визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного, резервіста або особи, звільненої з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення її з військової служби, - дата смерті, зазначена у свідоцтві про смерть;
у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності;
у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата огляду, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Підпунктом 1 пункту 17 Порядку №975 встановлено, що у разі встановлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від групи інвалідності та її причинного зв`язку: військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин у розмірі:
400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності I групи;
300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи;
250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи;
З аналізу наведених положень статей 16, 16-2, 16-3 Закону №2011-XII та Порядку № 975 слідує, що підставою для призначення одноразової грошової допомоги, зокрема, є встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності, які настали внаслідок ушкодження здоров`я під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби, у тому числі у зв`язку із захистом Батьківщини, оскільки зазначеними нормативними актами чітко визначено, що таке право виникає лише у випадках поранення, контузії, травми, каліцтва, отриманих під час проходження військової служби, або захворювання, прямо пов`язаного з її виконанням. Розмір одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України і такий розмір одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язаний з днем встановлення інвалідності вперше. Розмір одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням вищої групи інвалідності залежить від ступеня інвалідності та розміру прожиткового мінімуму станом на дату первинного встановлення інвалідності. Визначення вищої групи інвалідності при повторному (черговому) огляді не змінює розрахункову величину прожиткового мінімуму.
Водночас, саме встановлення інвалідності з вищенаведених вище причин, породжує у військовослужбовця або особи, звільненої з військової служби, право на отримання одноразової грошової допомоги.
Натомість випадки встановлення інвалідності з причин, що не мають зв`язку з виконанням військового обов`язку (побутова травма, загальне захворювання тощо), не підпадають під дію спеціального правового регулювання та не можуть визначати дату для обчислення розміру одноразової грошової допомоги. Інше тлумачення фактично розширювало б межі застосування Закону №2011-XII та Порядку №975 на категорії осіб, які не зазнали ушкоджень здоров`я у зв`язку з виконанням військового обов`язку, що суперечило б як їхній меті, так і соціальному призначенню.
Отже, для правильного застосування Закону №2011-ХІІ та Порядку №975 вирішальне значення має не будь-який факт встановлення інвалідності як такий, а саме той факт, який прямо пов`язаний із виконанням обов`язків військової служби чи захистом Батьківщини.
Лише з цього моменту виникає право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом №2011-ХІІ, та визначається розмір такої допомоги.
Тобто, юридичне значення має саме факт первинного встановлення інвалідності у зв`язку з проходженням військової служби, адже він визначає момент виникнення права на виплату та прожитковий мінімум, з якого має обчислюватися її розмір.
Як слідує з матеріалів справи, за результатами розгляду заяви позивача про призначення одноразової грошової допомоги у разі встановлення ІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, та доданих до неї документів Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, прийнято рішення про відмову позивачеві у призначенні такої допомоги у зв`язку із тим, що відповідно до п.17 Порядку №975 розмір одноразової грошової допомоги у разі встановлення ІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, становить 300-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, водночас, позивачеві вперше інвалідність встановлено з 18.07.1996 року, проте на цю дату прожитковий мінімум для працездатних осіб законодавством не встановлювався, отже, ураховуючи відсутність законодавчого акта, який визначає розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 18.07.1996 року, необхідний для обчислення розміру одноразової грошової допомоги, призначити допомогу неможливо.
Разом з цим, судом встановлено, що відповідно до довідки МСЕК Серії 2-18 АЄ №054188 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при первинному огляді МСЕК 04.11.1996 року було встановлено з 18.07.1996 року безстроково ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, отриманим під час проходження військової служби.
Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №002936 під час повторного огляду 25.10.2023 року ОСОБА_1 з 09.10.2023 року безстроково встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини.
При цьому з матеріалів справи також встановлено, що травма, пов`язана із захистом Батьківщини, у зв`язку із якою 25.10.2023 року МСЕК здійснювала огляд позивача, була отримана ОСОБА_1 13.07.2022 року (діагноз: «Закритий черезвертльоговий перелом лівого стегна зі зміщенням») під час виконання службових обов`язків під час несення військової служби по захисту Батьківщини та територіальної цілісності України і не порушенні державного суверенітету на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується Довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №6776 від 07.11.2022р. та Актом службового розслідування від 25.07.2022р. №946.
Отже, судом встановлено, що позивач у різний час отримав два окремі ушкодження здоров`я:
1) захворювання, отримане під час проходження військової служби, у 1996 році;
2) травма, отримана 13.07.2022 року під час виконання службових обов`язків під час несення військової служби по захисту Батьківщини та територіальної цілісності України і не порушенні державного суверенітету на території Донецької та Луганської областей.
Відтак, встановлення позивачеві інвалідності ІІ групи у 2023 році за рішенням МСЕК обумовлено саме травмою, отриманою 13.07.2022 року під час виконання службових обов`язків під час несення військової служби по захисту Батьківщини та територіальної цілісності України і не порушенні державного суверенітету на території Донецької та Луганської областей.
Водночас, інвалідність, встановлена позивачеві у 1996 році, була обумовлена захворюванням, отриманим під час проходження військової служби, тобто фактично встановлення такої інвалідності не пов`язане з отриманням травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, на відміну від тієї, що була встановлена у 2023 році.
При цьому на момент встановлення позивачеві ІІІ групи інвалідності (з 18.07.1996р.) Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Законом України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», постановою Кабінету Міністрів України «Про умови державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сум» від 19.08.1992 за №488, не передбачалося одноразової грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби. Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 №488 передбачалося обов`язкове особисте страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних та виплата страхових сум, у зв`язку з настанням страхової події.
Вперше одноразову грошову допомогу запроваджено із набранням чинності нової редакції Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», внаслідок прийняття Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" №3597-IV від 04.04.2006.
Сам факт встановлення з 18.07.1996р. позивачеві ІІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання, отриманого під час проходження військової служби, не підпадав під дію статей 16, 16-2, 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII та Порядку №975, так як ці норми прийняті значно пізніше, з моменту прийняття Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" №3597-IV від 04.04.2006, відповідно, не було такого поняття як одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності військовослужбовців, не визначалось осіб, які мають право на призначення та отримання такої одноразової грошової допомоги, не було визначеного розміру одноразової грошової допомоги, а також не було механізму призначення і виплати такої одноразової грошової допомоги.
Враховуючи встановлені обставини, суд зазначає, що, оскільки, у випадку позивача, вперше інвалідність ІІІ групи була встановлена з 18.07.1996р. з причин, що не підпадають під регулювання статей 16, 16-2, 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII та Порядку №975, і такий факт не породжував права на отримання одноразової грошової допомоги, то лише встановлення позивачеві ІІ групи інвалідності з 09.10.2023р. у зв`язку із травмою, безпосередньо пов`язаною із захистом Батьківщини, яку позивач отримав в 2022 році і яка не пов`язана із захворюванням, що було підставою для встановлення інвалідності в 1996 році, є первинним юридичним фактом у межах спеціального правового регулювання виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцю та визначає момент виникнення права на виплату одноразової грошової допомоги.
Таким чином, у розумінні приписів п.3 Порядку №975, саме дата встановлення позивачеві інвалідності ІІ групи у зв`язку із отриманням ним травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, зазначена у довідці до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №002936, а саме: 09.10.2023 року є днем виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги та, відповідно, відправною точкою для визначення позивачеві розміру одноразової грошової допомоги, яка, з урахуванням приписів п.п. «б» п.1 ст.16-2 Закону №2011-ХІІ та п.п.1 п.17 Порядку №975, має обчислюватися, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01 січня 2023 року.
Як наслідок, твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву та у пункті 2 рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом №20/в від 20 вересня 2024 року, є необґрунтованими, оскільки факт встановлення позивачеві ІІІ групи інвалідності не підпадав під сферу дії спеціального законодавства, спрямованого на соціальний захист військовослужбовців.
Суд зазначає, що законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та інших нормативно-правових актів. Військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України. Діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що пункт 2 рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом № 20/в від 20 вересня 2024 року, про відмову у призначенні позивачеві одноразової грошової допомоги у разі встановлення ІІ групи інвалідності з 09.10.2023, є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині задоволенню.
Застосовуючи механізм захисту порушеного права та його ефективного відновлення, керуючись повноваженнями, наданими частиною 2 статті 9, статтею 245 Кодексу адміністративного судочинства України, та з метою подальшого недопущення прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає необхідним зобов`язати відповідача призначити позивачеві одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2023 року.
Решта доводів та заперечень учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють. Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.
За таких обставин, заявлені позивачем позовні вимоги є обґрунтованими, а позовні вимоги підлягають до задоволення, з мотивів викладених судом.
Зважаючи на те, що позивач у справі звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», докази понесення відповідачем судових витрат відсутні, судові витрати відповідно до вимог статті 139 КАС України не розподіляються.
Керуючись ст. ст. 241-246, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати пункт 2 рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом №20/в від 20 вересня 2024 року, про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.М. Турова