Справа № 440/12713/25
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2026-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: С.С. Сич
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 р. Справа № 440/12713/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Чалого І.С. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.10.2025, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі № 440/12713/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області , Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі ГУ ПФУ в Полтавській області, пенсійний орган), у якій просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо застосування при обчисленні пенсії за віком ОСОБА_1 18.08.2025 - дня призначення пенсії за віком, показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014-2016 роки та щодо відмови у перерахунку призначеної пенсії за віком, з урахуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2022 - 2024 роки, який застосовується при обчисленні розміру пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату призначеної пенсії за віком, у відповідності до вимог статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2022-2024 роки, який застосовується при обчисленні розміру пенсії за віком, з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з дня призначення пенсії за віком - з 18.08.2025.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 07.10.2010 вона отримувала пенсію за вислугу років. Із 18.08.2025 їй призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", однак, призначаючи пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсійний орган застосував показник середньої заробітної плати України за 2014-2016 роки та не застосував показник середньої заробітної плати України за 2022-2024 роки, чим порушив право позивача на належне соціальне забезпечення. ГУ ПФУ в Полтавській області відмовило у призначенні пенсії за віком, з урахуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2022 - 2024 роки, який застосовується при обчисленні розміру пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року клопотання відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про залучення другого відповідача у справі №440/12713/25 - задоволено. Залучено до участі у справі №440/12713/25 як другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22.10.2025 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV з 18 серпня 2025 року із застосуванням при її призначенні показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2022-2024 роки.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV з 18 серпня 2025 року, здійснивши її обчислення із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки (2022-2024 роки), що передують року звернення ОСОБА_1 за призначенням пенсії за віком, та здійснити виплату перерахованої пенсії з урахуванням проведених виплат.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом першої інстанції не повністю з`ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що у свою чергу призвело до неправильного вирішення справи по суті, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.10.2025 та ухвалити постанову, якою позовні вимоги залишити без задоволення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій від 03.10.2017 №2148-VIII, який набрав чинності 11.10.2017, внесено зміни до Закону №1058, згідно з якими з 01.10.2017 раніше призначені пенсії обчислюються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як x середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки (3764,40 грн.). Тобто з 11.10.2017 року позивачу проведено перерахунок відповідно до норм законодавства із застосуванням показника середньої заробітної плати за три роки, а саме відповідно до пункту 4-3 розділу ХV Прикінцеві положення, відповідно до якого пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %. В подальшому, відповідно до частини 2 статті 42 Закону №1058 для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. Розмір, дата та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини. З урахуванням зазначеного та проведеною індексацією показник середньої заробітної плати позивачки станом на 01.01.2025 року становить 7994,47 грн. з 01.03.2025 проіндексовано та становить 8913,83 грн. Враховуючи зазначене, апелянт зазначає, що відсутні підстави для здійснення перерахунку із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2022-2024 роки.

Крім того, вказує, що за принципом екстериторіальності заяву позивачки було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві та проведено перехід з виду на вид. Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області не є належним відповідачем по даній справі

Позивач та відповідач-2 по справі не скористались правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в апеляційній інстанції, що позивачу ОСОБА_1 з 07.12.2010 призначено пенсію за вислугу років, як працівнику охорони здоров`я, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", що підтверджується протоколом №274 від 30.12.2010 /а.с. 31/.

18.08.2025 ОСОБА_1 звернулася до Управління ПФУ в м. Кременчуці ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою про призначення/перерахунок пенсії, у якій просила перерахувати пенсію у зв`язку з переходом на інший вид пенсії /а.с. 71/.

Рішенням Кременчуцького об`єднаного управління ГУ ПФУ в Полтавській області №75 від 27.08.2025 ОСОБА_1 із 18.08.2025 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" /а.с. 73/.

При цьому, Кременчуцьким об`єднаним управлінням ГУ ПФУ в Полтавській області здійснено обрахунок пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, у розмірі 3764,40 грн. /а.с. 74-76/.

На заяву позивача від 28.08.2025 до Головного управління ПФУ в Полтавській області про перерахунок пенсії за віком із застосування показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачено страхові внески за 2022-2024 роки /а.с. 7/ листом Головного управління ПФУ в Полтавській області від 04.09.2025 позивача повідомлено, що при визначенні розміру пенсії за віком застосовано показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески та який враховується під час попереднього перерахунку попереднього виду пенсії 8913,83 грн. /а.с. 8/, тобто фактично відмовлено у обрахунку пенсії за віком із застосування показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачено страхові внески за 2022-2024 роки.

Позивач не погодилася з діями Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV з 18 серпня 2025 року із застосуванням при її призначенні показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2022-2024 роки, у зв`язку з чим звернулася до суду з позовом у цій справі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки показник заробітної плати має враховуватися за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії за віком з 18.08.2025, оскільки пенсія за віком передбачена іншим законом, ніж пенсія за вислугу років, яку позивач отримував раніше.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (в подальшому - Закон України № 1058-IV).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV, встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-ІV, відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-IV, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки;

Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn);

К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Згідно із ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-ІV, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами пенсійного фонду України.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що ч. 3 ст. 45 Закону №1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом (пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника), на інший. Показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 з 07.12.2010 року призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", а з 18.08.2025 року її переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, розмір якої обчислений з урахуванням норм частини першої статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що у випадку, якщо особа, яка вже отримує пенсію за одним законом, виявила бажання отримувати пенсію, право на яку визначене іншим законом, то має місце саме призначення пенсії, а не переведення з одного виду пенсії на інший згідно із ч. 3 ст. 45 Закону №1058-IV, а тому має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії - пенсії за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Отже, у даному випадку має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення з одного виду пенсії на інший, згідно із ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV, а тому має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії - пенсії за віком.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постановах Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 127/7522/17, від 18.08.2020 у справі № 263/6611/17, від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23, від 21.03.2024 у справі № 580/2737/23, від 10.06.2024 у справі № 460/51067/22.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 4-3 Прикінцевих положень Закону №1058-IV пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

Однак, пенсія ОСОБА_1 відповідно до цього Закону №1058-IV не призначалася до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", тобто до 11.10.2017, тому приписи наведеної вище норми не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Щодо доводів проте, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві є належним відповідачем по справі, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області. На підставі заяви від 18.08.2025 року, яку за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управління Пенсійного фонду України в м. Києві та з 18.08.2025 позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням середньої заробітної плати за 2014-2016 роки., проте таке рішення позивачем не оскаржується.

28.08.2025 позивачкою подано до Головного управління ПФУ в Полтавській області заяву про перерахунок пенсії за віком із застосування показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачено страхові внески за 2022-2024 роки, проте листом від 04.09.2025 Головне управління ПФУ в Полтавській області відмовило у здійсненні такого перерахунку.

З наведеного вище вбачається, що позивач не згоден саме з діями Головного управління ПФУ в Полтавській області, які оформлені листом від 04.09.2025, що і є предметом даного позову.

З урахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції вважає, що судом правомірно зобов`язано саме ГУ ПФУ в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV з 18 серпня 2025 року, здійснивши її обчислення із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки (2022-2024 роки), що передують року звернення ОСОБА_1 за призначенням пенсії за віком, та здійснити виплату перерахованої пенсії з урахуванням проведених виплат.

Отже, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, а вимоги апеляційної скарни відповідача задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.10.2025 без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.10.2025 по справі № 440/12713/25 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.С. Чалий З.Г. Подобайло