Справа № 751/128/26
Суддя: Топіха Р. М.
Дата ухвалення: 2026-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №751/128/26
Провадження №2-а/751/54/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2026 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого судді Топіхи Р.М.,

секретаря судового засідання Островської А.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Департамент патрульної поліції,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора взводу № 2 роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Довженка Олександра Олександровича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача.

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора взводу № 2 роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Довженка О.О., Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ЕНА № 6407530 від

25 грудня 2025 року, винесену інспектором взводу № 2 роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Довженком О.О. по справі про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП, відшкодування понесених судових витрат та просить поновити строк на оскарження постанови.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 25 грудня 2025 року постановою серії ЕНА № 6407530 його було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП, та застосовано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень. 25 грудня 2025 року він був пасажиром автомобіля марки «LEXUS IS 50» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , який належить йому, проте за кермом перебувала його дружина

ОСОБА_3 . О 00 годині 37 хвилин їх було зупинено працівниками поліції. Причиною зупинки назвали «керування автомобілем під час комендантської години». Вони пояснили поліцейським, що вони прямують додому з укриття, яке знаходиться по вул. Льотна. Повітряна тривога у Чернігівському районі тривала з 17 години 45 хвилин 24 грудня 2025 року до 00 годин 42 хвилини. При цьому над Черніговом БпЛА рухалися весь вечір і лунали вибухи. Коли в місті стало більш-менш тихо, вони вийшли з укриття і попрямували додому.

Під час спілкування з інспекторами у них виник конфлікт. Дружина просила дозволити їм під час повітряної тривоги завершити рух у напрямку дому, проте працівники поліції зазначили, що оскільки вони вже перебувають на вулиці, будь-яка небезпека для їх життя чи здоров`я відсутня. У цей час до місця події прибув ще один патрульний екіпаж під командуванням командира взводу № 2 роти № 1 ОСОБА_4 . Службовий автомобіль було зупинено безпосередньо навпроти їх транспортного засобу з увімкненими фарами, що призвело до їх засліплення. Після цього до дружини підійшли працівники поліції, у яких обличчя були закриті балаклавами, та на неодноразові прохання зняти балаклави командир взводу ОСОБА_4 відповів, що через холодні погодні умови працівники мають право перебувати в балаклавах. Сукупність зазначених обставин спричинили у них почуття страху за дружину та емоційної нестабільності, після чого він здійснив виклик наряду поліції. Лейтенант ОСОБА_5 за наказом командира взводу № 2 роти № 1 ОСОБА_4 повідомив дружині, що вона на його думку перебуває з ознаками алкогольного сп`яніння та вимагали від дружини, щоб вона вийшла зі свого автомобіля і сіла до них у патрульну машину для проходження огляду на стан сп`яніння, на що дружина відмовилася і просила провести огляд безпосередньо на місці зупинки автомобіля. Вважаючи такі твердження та дії працівників поліції незаконними, він вийшов з автомобіля та намагався відігнати працівників поліції від дружини, яка вже суттєво нервувала. Під час спілкування з працівниками поліції їхня поведінка була зверхньою, спілкування відбувалося у формі психологічного тиску, поводилися свавільно, не дотримувалися коректного та службового стилю спілкування, висловлювали погрози. Між цими подіями інспектор взводу № 2 роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Чернігівській області ДПП Довженко О.О. склав на нього постанову про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 127 КУпАП. Суть правопорушення полягала в тому, що він рухався проїзною частиною без світлоповертальних елементів. Зазначає, що він не був пішоходом, а його дії полягали виключно у наданні психологічної підтримки дружині, яка перебувала в стресовому стані через те, що її очолили четверо працівників поліції та чинили на неї психологічний тиск. На його кросівках наявні світлоповертальні елементи. Також, ділянка дороги біля їх автомобіля підсвічується службовими автомобілями з обох сторін. У зв`язку з викладеним, вважає що дії інспектора ОСОБА_2 є неправомірними, а спірна постанова підлягає скасуванню.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді від 08 січня 2026 року адміністративний позов залишено без руху.

14 січня 2026 року через систему «Електронний суд» на виконання ухвали від 08 січня 2026 року позивач подав заяву про усунення недоліків разом з виправленою позовною заявою, просить долучити докази понесених ним витрат на правову допомогу, у зв`язку з тим, що копію постанови він не отримував, заявив клопотання про витребування з Управління патрульної поліції в Чернігівській області копії оскаржуваної постанови від 25 грудня 2025 року серії ЕНА № 6407530, а також просить допитати свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , дослідити у судовому засіданні надані відеозаписи та фото.

Ухвалою судді від 19 січня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

У встановлений судом строк від представника Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити повністю в задоволенні позовних вимог, а постанову серії ЕНА № 6407530 від 25 грудня 2025 року залишити без зміни, у зв`язку з тим, що дані позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Зазначають, що 25 грудня 2025 року о 00 годині 56 хвилин в

м. Чернігові по вул. Кільцева, 35, ОСОБА_1 у темну пору доби рухався проїзною частиною без світлоповертальних елементів (стрічка, наклейка, жилет, тощо), чим порушив п. 4.4 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 127 КУпАП. Відповідно до п. 4.4 Правил дорожнього руху у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні використовувати світлоповертальні елементи (стрічку, наклейку, жилет, тощо) або бути в одязі, який має світлоповертальні елементи, для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху. Так, у п. 7 оскаржуваної постанови зазначено портативний відеореєстратор № 796241. Як вбачається із відеозапису зробленого за допомогою відеореєстратора 70 МАІ, нарядом поліції під час несення служби 25 грудня 2025 року о 00 годині 37 хвилин у м. Чернігові по вул. Кільцева, 35, було виявлено транспортний засіб марки «LEXUS IS 50» з державним номерним знаком НОМЕР_1 . ОСОБА_1 вийшов з даного автомобіля та почав здійснювати хаотичний рух по проїзній частині автодороги, при цьому на зауваження поліцейських не реагував. На відео зафіксовано, як позивач, як мінімум двічі, раптово виходить на дорогу, без належним на те підстав та в свою чергу здійснює рух проїзною частиною, не використовуючи світлоповертальні елементи (стрічку, наклейку, жилет, тощо) та не перебуваючи в одязі, який має світлоповертальні елементи, для своєчасного виявлення іншими учасниками дорожнього руху. Твердження позивача про те, що він не був пішоходом є абсурдним. З відеозапису вбачається, що позивач одягнений в одяг темного кольору, світлоповертальні елементи на якому відсутні. Після притягнення до адміністративної відповідальності та винесення оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 продовжував нехтувати правилами дорожнього руху та повторно виходив на проїзну частину, чим наражав себе на небезпеку та інших учасників дорожнього руху. Враховуючи зазначене, позивач на момент вчинення адміністративного правопорушення був часником дорожнього руху, а саме пішоходом, оскільки перебував поза транспортним засобом, таким чином, наявні відеоматеріали підтверджують факт порушення ОСОБА_1 вимог п. 4.4 Правил дорожнього руху, що стало достатньою підставою для винесення постанови та притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 127 КУпАП. Під час розгляду справи інспектор діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України.

Щодо зазначених представником позивача судових витрат, то вважають їх необґрунтованими та занадто завищеними, враховуючи складність справи та відсутність ціни позову. Заявлений позивачем розмір не є співмірним відносно даної категорії справ.

Вважають, що всі зауваження позивача як підстави для скасування оскаржуваної постанови не знаходять свого підтвердження, носять суто суб`єктивний характер та свідчать лише про намагання уникнути адміністративної відповідальності.

На підставі ст. 262 КАС України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Інспектором взводу № 2 роти № 1 БУПП в Чернігівській області ДПП лейтенантом поліції Довженком О.О. складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6407530, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 гривень за те, що 25 грудня 2025 року о 00 годині 56 хвилин в м. Чернігові по вул. Кільцева, 35, пішохід ОСОБА_1 у темну пору доби рухався проїзною частиною без світлоповертальних елементів (стрічки, наклейки, жилету, тощо), чим порушив вимоги п. 4.4 Правил дорожнього руху (а.с. 49).

ІV. Норми права, які застосував суд, та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за непокору пішоходів сигналам регулювання дорожнього руху, перехід ними проїзної частини у невстановлених місцях або безпосередньо перед транспортними засобами, що наближаються, невиконання інших правил дорожнього руху.

Відповідно до пункту 4.4 Правил дорожнього руху України у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні використовувати світлоповертальні елементи (стрічку, наклейку, жилет тощо) або бути в одязі, який має світлоповертальні елементи.

Пішохід особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу. До пішоходів прирівнюються також особи, які рухаються в кріслах колісних без двигуна, ведуть велосипед, мопед, мотоцикл, везуть санки, візок, дитячу коляску чи крісло колісне (п. 1.10 Правил дорожнього руху).

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 74 КАС України).

Відповідно до ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, іншими доказами, перелік яких не є вичерпний.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначені норми приписують обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, серед іншого фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.

Із відеозапису вбачається, що нарядом поліції 25 грудня 2025 року о

00 годині 37 хвилин в м. Чернігові по вул. Кільцева, під час комендантської години було зупинено транспортний засіб марки «LEXUS IS 50» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , пасажиром якого був позивач ОСОБА_1 , а за кермом перебувала його дружина ОСОБА_3 . Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно водія (дружини позивача), ОСОБА_1 двічі підходив до поліцейських, які знаходилися на проїзній частині з боку водія, для того щоб захистити дружину від осіб які знаходилися в балаклавах та для з`ясування обставин. На попередження інспектора не виходити на проїзну частину ОСОБА_1 не відреагував, після чого інспектор повідомив, що відносно нього буде винесена постанова за ч. 1 ст. 127 КУпАП. Під час розгляду справи позивач зазначає, що він не є пішоходом та наразі в

м. Чернігові повітряна тривога.

Тобто, як встановлено судом, ОСОБА_1 не був пішоходом в розумінні п. 1.10 Правил дорожнього руху, а був пасажиром вказаного автомобіля, проте в силу обставин, які склалися, він вийшов з автомобіля та знаходився поза транспортним засобом.

Наведене приводить суд до переконання, що в даній ситуації позивач діяв у стані необхідності.

Посилання відповідача у відзиві на те, що ОСОБА_1 нехтував правилами та виходив на проїзну частину, не позначаючи себе на дорозі, та таким чином наражав себе на небезпеку та інших учасників дорожнього руху суд не бере до уваги, оскільки із відеозапису вбачається, що ділянка дороги добре освітлена фарами патрульних автомобілів. Крім того, на проїзній частині дороги інші транспортні засоби та учасники руху відсутні.

Судом також встановлено, що під час розгляду відносно ОСОБА_1 справи про адміністративне правопорушення, тобто 25 грудня 2025 року на території Чернігівського району було оголошено повітряну тривогу, а саме з 18 години 46 хвилин 24 грудня 2025 року до 01 години 42 хвилини 25 грудня 2025 року. Указані обставини підтверджуються інформацією, що перебуває у відкритому доступі у мережі Інтернет, на офіційному сайті «Мапа тривог України».

Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6407530 від

25 грудня 2025 року винесена о 01 годині 06 хвилин, тобто під час повітряної тривоги. Так само і розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснювався посадовою особою під час повітряної тривоги.

Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

За таких обставин суд вважає, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За правилами ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є законним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

V. Розподіл судових витрат

За правилами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на задоволення позовних вимог, на підставі ч. 1 ст. 139 КАС України з відповідача Департаменту патрульної поліції, який є суб`єктом владних повноважень, на користь позивача необхідно стягнути понесені ним документально підтверджені витрати на оплату судового збору у розмірі 665 гривень 60 коп.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 гривень.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 2, 3 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною п`ятою ст. 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду, у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 грудня 2018 року в справі № 826/856/18.

Приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 грудня 2012 року визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (частини 2, 3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Відповідно до ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з положеннями ч. 9 ст. 139 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

На підтвердження чого позивачем до суду подано копію договору про надання правничої допомоги від 02 січня 2026 року, укладеного із адвокатом Антоненко Л.А., ордер, акт виконаних робіт до Договору від 07 січня 2026 року та квитанцію № 275779 від 07 січня 2026 року на суму 5 000 гривень.

Враховуючи наведене вище, суд, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду документів, їх значення для спору, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії та, виходячи із засад розумності та справедливості, вважає, що заявлена позивачем сума в розмірі 5 000 гривень є необґрунтованою, оскільки є неспівмірною з реальним обсягом правової допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, та не відповідає критерію реальності таких витрат та засадам розумності і справедливості.

За таких обставин, беручи до уваги складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, докази на підтвердження понесених витрат, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат позивача на правову допомогу в межах суми 3 000 гривень, оскільки такий розмір суд вважає пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність та об`єм справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 127, 245, 251, 268, 278, 280, 283, 287, 293 КУпАП, Законом України «Про Національну поліцію», статтями 72, 73, 76-78, 90, 94, 241-246, 250, 257, 262, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора взводу

№ 2 роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Довженка Олександра Олександровича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову ЕНА № 6407530 від

25 грудня 2025 року, винесену інспектором взводу № 2 роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Довженком О.О., про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання позову в сумі 665 гривень 60 копійок та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 3 000 гривень.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (адреса проживання:

АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Інспектор взводу № 2 роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Довженко Олександр Олександрович (адреса: 14037, м. Чернігів, вул. Громадська, 66)

Відповідач: Департамент патрульної поліції (місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ).

Суддя Р.М. Топіха