Справа № 160/21155/25
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2026-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСліпець Н.Є.
за участі секретаря судового засіданняЛебеденко В.В.
представника позивача представника відповідача Куцевол Д.В. Циганок Є.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "КЬЮ.ЕФ.ЕМ.СЕРВІС" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
22.07.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "КЬЮ.ЕФ.ЕМ.СЕРВІС" (далі позивач) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якій просить суд:
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідачем протиправно відмовлено у застосуванні до позивача положень п.п. 69.28 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення ПК України, оскільки, позивач повністю підпадає під умови, які визначені вказаним пунктом для застосування щодо нього спеціальних правил для підтвердження даних, визначених у податковій звітності.
28.07.2025 ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.08.2025 відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з 08.09.2025, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачам було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
26.08.2025 до суду від представника відповідача надійшов відзив нав позов (документ сформовано в системі «Електронний Суд» 25.08.2025), в якому зазначено, що спірне у цій справі рішення є правомірним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства. Позивачем не дотримано вимоги п.п.69.28 п.69 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення ПКУ, оскільки не доведено обставин, за яких до платника податків підлягає застосуванню спеціальні правили для підтвердження даних, визначених у податковій звітності.
26.08.2025 до суду від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (документ сформовано в системі «Електронний Суд» 25.08.2025) надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
30.09.2025 представником позивача подано до суду пояснення щодо позову.
02.10.2025 ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду клопотання представника відповідача про вихід із спрощеного провадження було задоволено та постановлено подальший розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.
13.10.2025 представник позивача звернувся до суду з клопотанням про участь у розгляді справи в режимі відеконференції.
14.10.2025 ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду постановлено допустити участь представника позивача у судових засіданнях в режимі відеоконференції.
У підготовчому засіданні, що відбулося 16.10.2025 було оголошено перерву та запропоновано представнику позивача надання інформацію стосовно розбіжностей у повідомленні щодо реквізитів договору.
26.11.2025 представником позивача подано до суду письмові пояснення з доказами.
09.12.2025 представник позивача звернувся до суду з клопотанням про поновлення строку та долучення доказів.
18.12.2025 усною ухвалою, із занесенням до протоколу підготовчого засідання, задоволено клопотання представника позивача про поновлення строку для подання доказів та долучення доказів у справі, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов з підстав, зазначених в позовній заяві.
Представник відповідача в судовому засіданні обставини, викладені у відзиві на позов підтримала, проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні в повному обсязі.
Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
ТОВ КЬЮ.ЕФ.ЕМ. СЕРВІС є юридичною особою приватного права, різновидами господарської діяльності підприємства є загальне прибирання будинків, неспеціалізована оптова торгівля, комплексне обслуговування об`єктів, інші діяльність із прибирання будинків і промислових об`єктів, інші види діяльності із прибирання, прання та хімічне чищення текстильних і хутряних виробів.
Товариство з обмеженою відповідальністю КЬЮ.ЕФ.ЕМ. СЕРВІС звернулось до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з повідомленням №25/04-07 від 21.04.2025 про неможливість вивезення первинних документів з території де ведуться бойові дії та/або території тимчасово окупованої рф в порядку 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України, в якому позивач просив застосувати до нього спеціальні правили для підтвердження даних, визначених у податковій звітності.
Підставою подання такого повідомлення, як зазначає позивач, є те, що специфіка організації його господарської діяльності полягає у тому, що головний офіс підприємства розташований у Дніпропетровської області, проте працівники підприємства, які здійснювали безпосереднє надання послуг або виконання робіт та адміністративний персонал є мешканцями населених пунктів, де розташовані замовники ТОВ КЬЮ.ЕФ.ЕМ.СЕРВІС. Замовниками таких робіт і послуг були і залишаються, в основному, крупні промислові підприємства, які розташовані на території Донецької, Луганської, Запорізької, Дніпропетровської та Харківської областей. Отримання, оприбуткування і часткове зберігання ТМЦ, які закуповуються для виконання робіт/надання послуг відбувається на території замовника послуг. Там же на території замовника послуг зберігаються первинні документи пов`язані із придбанням ТМЦ необхідних для виконання робіт/послуг, їх списання, первинні документи щодо здачі-прийняття робіт /послуг, кадрова документація, документи щодо обліку персоналу, нарахування та виплати заробітної плати.
Згідно доводів позивача, первинні документи ТОВ КЬЮ.ЕФ.ЕМ. СЕРВІС за період з 01.01.2024 по 01.09.2024 щодо придбання ТМЦ необхідних для виконання робіт послуг в адресу ТОВ «ДТЕК КУРАХІВСЬКА ЦЗФ» кадрова документація щодо співробітників задіяних на об?єктах ТОВ «ДТЕК КУРАХІВСЬКА ЦЗФ», табелі обліку робочого часу, відомості щодо нарахування та виплати заробітної плати працівникам задіяних на об`єктах ТОВ «ДТЕК КУРАХІВСЬКА ЦЗФ», розрахункові та платіжні документи, договір та додаткові угоди залишились на об`єктах ТОВ «ДТЕК КУРАХІВСЬКА ЦЗФ» в Курахівський ОТГ Покровського району та Маріїнського району Донецької області.
Зазначені документи не вивозились через загрозу життю та здоров`ю та фізичну неможливість цього через бойові дії та окупацію. Подальша доля вищевказаних документів позивачу не відома.
Не погодившись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.
Відповідно до положень ст.16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до статті 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
На виконання пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Пунктом 44.3 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39-2 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності, та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії).
Відповідно до пункту 44.5 статті 44 Податкового кодексу України, у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити (із наданням оформлених відповідно до законодавства документів, підтверджуючих настання події, що призвела до такої втрати, пошкодження або дострокового знищення документів) контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації, надано авторизацію відповідно до Митного кодексу України або дозвіл на застосування спеціальних (у тому числі транзитних) спрощень.
Платник податків зобов`язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.
У разі не відновлення документів, зазначених у пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, або їх повторної втрати, пошкодження чи дострокового знищення, що відбулися після використання платником податків права на їх відновлення у порядку, передбаченому цим пунктом, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності або на час виконання ним вимог митного, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан, який на підставі Указів Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні продовжувався та станом на час розгляду справи триває.
Відповідно до пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України установлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті.
Підпунктом 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України було установлено, що до платників податків/податкових агентів, які провадили діяльність на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, та на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, і не можуть пред`явити первинні документи, на підставі яких здійснюється облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, як виняток із положень статті 44 цього Кодексу застосовуються спеціальні правила для підтвердження даних, визначених у податковій звітності.
Підставами неможливості пред`явлення первинних документів є втрата (знищення чи зіпсуття) первинних документів або знаходження їх на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, та на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, у разі якщо їх неможливо вивезти або їх вивезення пов`язане з ризиком для життя чи здоров`я платника податків, фізичних осіб чи неможливе у зв`язку з адміністративними перешкодами, встановленими органами влади.
У разі втрати та/або неможливості вивезення первинних документів платник податків/податковий агент подає до контролюючого органу в довільній формі повідомлення про неможливість вивезення первинних документів, підписане керівником підприємства та головним бухгалтером, в якому зазначаються: обставини, що призвели до втрати та/або неможливості вивезення первинних документів, податкові (звітні) періоди, а також загальний перелік первинних документів (за можливості - із зазначенням реквізитів).
Дані та показники податкової звітності платника податків/податкового агента за податкові (звітні) періоди, зазначені у повідомленні, не можуть бути піддані сумніву лише на підставі відсутності первинних документів. Подане повідомлення є також підставою для збереження витрат (включаючи витрати у зв`язку з придбанням цінних паперів/корпоративних прав) та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток (включаючи від`ємний фінансовий результат за операціями з цінними паперами/корпоративними правами), та/або податкового кредиту з податку на додану вартість, та/або суми від`ємного значення податку на додану вартість минулих податкових (звітних) періодів без наявності договірних, розрахункових, платіжних та інших первинних документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Після подання до контролюючого органу повідомлення про неможливість вивезення первинних документів у зв`язку з їх знаходженням на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, та на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, запроваджується мораторій на проведення документальних перевірок щодо зазначених у повідомленні податкових (звітних) періодів.
Якщо після подання повідомлення про неможливість вивезення первинних документів платнику податків/податковому агенту стане відомо про втрату таких документів, такий платник податків/податковий агент зобов`язаний подати до контролюючого органу повідомлення про втрату первинних документів із зазначенням обставин такої втрати.
Платники податків/податкові агенти, які подали повідомлення про втрату первинних документів відповідно до цього підпункту, не підлягають перевірці контролюючим органом щодо зазначених у повідомленні податкових (звітних) періодів, у тому числі після завершення дії воєнного стану.
Втрата документів, що не пов`язана з проведенням на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, та на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, бойових дій, не надає права платнику податків/податковому агенту застосовувати положення цього підпункту.
Обов`язок доведення відсутності підстав для застосування положень цього підпункту покладається на контролюючий орган. Платник податків/податковий агент, який безпідставно застосував положення цього підпункту, вважається таким, що ухиляється від сплати податків, та несе відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.
У разі відмови у застосуванні положень цього підпункту контролюючий орган не пізніше одного місяця з дати отримання відповідного повідомлення від платника податків/податкового агента видає вмотивоване рішення із зазначенням підстави та доказів такої відмови.
Рішення контролюючого органу може бути оскаржено в адміністративному чи судовому порядку. До винесення остаточного рішення по справі контролюючий орган не може піддавати сумніву показники податкової звітності, а також ініціювати проведення будь-якої перевірки платника податків/податкового агента щодо податкових (звітних) періодів, зазначених у відповідному повідомленні.

У податкових (звітних) періодах, зазначених у відповідному повідомленні, не може бути переглянуто у бік збільшення суми податкових зобов`язань з податків і зборів, задекларовані в податкових деклараціях за зазначені податкові (звітні) періоди, у бік збільшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток, задекларовані в податкових деклараціях/розрахунках за зазначені податкові (звітні) періоди, у бік збільшення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, заявлені в податкових деклараціях за зазначені звітні періоди.

Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, та територій, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, визначається Кабінетом Міністрів України.

Законом України № 3050-IX від 11.04.2023 (набрав чинності 06.05.2023) абзац перший підпункту 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України викладений в новій редакції 69.28. Установити, що до платників податків/податкових агентів, які провадили діяльність на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України і не можуть пред`явити первинні документи, на підставі яких здійснюється облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, як виняток із положень статті 44 цього Кодексу застосовуються спеціальні правила для підтвердження даних, визначених у податковій звітності.

Як встановлено судом, місцезнаходженням платника податків - Товариства з обмеженою відповідальністю КЬЮ.ЕФ.ЕМ.СЕРВІС є Дніпропетровська область, смт. Слобожанський.

Згідно поданої позивачем до контролюючого органу інформації за формою 20-ОПП, за позивачем обліковуються офіси:

- у Львівській області, за адресою: 1) Червоноградський район, смт. Добротвір, вул. Промислова, 12 та у м. Львів, вул.Козельницька, буд. 15;

- у Івано-Франківській області за адресою: м. Бурштин, вул. Січових Стрільців, 20;

- у Вінницькій області, м. Ладижин, вул. Наконечного, 173;

- у Донецькій області за адресою: м. Добропілля, м. Білозерське, вул. Будівельна, буд. 17;

- у Дніпропетровській області за адресою: м. Дніпро, пр. Богдана Хмельницького, буд. 26-а;

- пральня за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, буд.127.

Таким чином, доводи позивача про наявність у нього офісів (підрозділів, приміщень тощо) у Курахівський ОТГ Покровського району та Маріїнського району Донецької області, не підтверджені документально.

При цьому, доводи щодо здійснення на об`єктах замовника в цих містах безпосередньої діяльності не можуть слугувати підставою для застосування до нього спеціальних правил подання звітності, передбачених п 69.28. Виконання позивачем своїх договірних зобов`язань у приміщеннях розташованих у Курахівський ОТГ Покровського району та Маріїнського району Донецької області не передбачає зберігання там же первинної документації.

Із підтверджених документально офісів позивача, які знаходяться у зоні бойових дій, згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.22 р. №309, є місто Добропілля Донецької області. Однак, позивач не вказує про ведення у цьому місті господарської діяльності і як наслідок втрати там первинної документації.

Суд звертає увагу, що підпунктом 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України спеціальні правила для підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені саме до платників податків/податкових агентів, які провадили діяльність на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії.

При цьому, в разі проведення діяльності в зоні бойових дій (Курахівський ОТГ Покровського району та Маріїнського району Донецької області) в рамках виконання зобов`язань за окремими договорами, позивачем не доведено перебування там первинної документації, з урахуванням того, що у цих містах у нього відсутні офіційно підтверджені офіси або підрозділи.

Так, згідно п.63.3 ст.63 ПКУ реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах підлягають платники податків за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Згідно з пунктом 8.1 Порядку обліку платників податків і зборів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588, платник податків зобов`язаний повідомляти за формою №20-ОПП про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючий орган за основним місцем обліку.

Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.

Отже, платник податків зобов`язаний подавати повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП кожного разу після реєстрації, створення чи відкриття нових об`єктів оподаткування або об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням або через які провадиться діяльність.

Натомість, зазначаючи про неможливість вивезення первинної документації, позивач не довів наявність на об`єктах, які зазначені в повідомленні первинної документації.

При цьому, обставини неможливості вивезення документів повинні бути об`єктивними та підтверджуватись офіційно складеними документами. В іншому випадку, без перевірки підтвердження об`єктивних причин неможливості вивезення первинних документів, призвело б до безпідставного застосування до платників податків підпункту 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України та надання таким платникам податків переваг та можливості не у повному обсязі виконувати податкові обов`язки.

Крім того, позивач мотивує неможливість вивезення первинних документів наявністю ризику для життя та здоров`я працівників, проте, вказані доводи не є беззаперечними підставами для висновку про неможливість вивезення первинних документів, а повинні досліджуватись у сукупності із всіма умовами, які передбачені п. 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України.

З урахуванням вищевикладеного, суд зазначає, що наданими доказами не підтверджується право позивача на застосування спеціальних правил для підтвердження даних, визначених у податковій звітності, передбачених підпунктом 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що під час прийняття спірного рішення податковий орган, з урахуванням доданого позивачем до повідомлення про неможливість вивезення первинних документів обсягу доказів, діяв на підставі та у спосіб, передбачені чинним законодавством України.

Решта доводів, висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, і ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що згідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Складання повного тексту ухвали, залежно від складності справи, може бути відкладено на строк не більш як п`ять днів з дня оголошення вступної та резолютивної частин ухвали.

Згідно із ч.5 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 295, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "КЬЮ.ЕФ.ЕМ.СЕРВІС" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 09 лютого 2026 року.

Суддя Н.Є. Сліпець