Справа № 420/37893/25
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2026-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Радчука А.А., розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Львівської митниці (вул. Костюшка Т., буд. 1, м. Львів, 79000, ) про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Львівської митниці, у якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2025/400112/1 від 08.10.2025 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 08.10.2025 року імпортером ФОП ОСОБА_1 було подано до Львівської митниці митну декларацію №25UA40U6 для оформлення вантажу. 08.10.2025 року Відповідачем було направлено повідомлення декларанту, в якому вказано на необхідність надання додаткових документів. 08.10.2025 декларантом надано додаткові документи. 08.10.2025 Відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2025/400112/1, яким митну вартість товарів скориговано.

Позивач вказане рішення вважає протиправним, вказує, що оскаржуване рішення не містить в собі достатніх, передбачених законом підстав для його прийняття.

Щодо зазначення в рахунку на перевезення та договорі-заявці на здійснення перевезення вантажу місця розвантаження Львів, тоді, як у гр.3 ЦМР вказано місце призначення Одеса позивач вказує, що він зареєстрований, проживає та здійснює свою діяльність на території міста Одеси та області, то ж доставка вантажу до міста Одеси, після його розмитнення на території Львівської області є логічною та закономірною. Позивач також вказав, що до митного оформлення, серед інших документів, надано Рахунок № 30/09/25-01 від 30.09.2025, який містить в собі відомості щодо транспортних витрат за маршрутом Італія України та окремо подальші витрати по території України, що виключає будь які питання, щодо складової митної вартості як транспортні витрати.

Щодо невідповідності дати складання рахунку фактичному моменту здійснення витрат, позивач вказав, що будь які витрати які несе імпортер визначаються ним завчасно, та відповідні умови договору також узгоджуються з контрагентом до того як сторони приступають до його виконання. До митного оформлення окрім рахунку було також надано Договір Заявку № 30/09/25-01 від 30.09.2025 про перевезення вантажу автомобільним транспортом у якому позивач зі своїм контрагентом узгодив всі основні умови надання послуги в тому числі і її вартість, на підставі чого був виданий відповідний рахунок.

Щодо твердження митного органу що рахунок на перевезення не містить посилання на договір, отже поданий договір-заявку не можливо співставити з рахунком позивач вказує, що наданий рахунок містить в собі отримувача платежу та платника, містить номер та дату його видачі які збігаються з номером та датою договору, сума до оплати визначена в рахунку та договорі повністю збігається, також вказані документи містять визначення одного і того самого маршруту слідування, що в повній мірі дозволяє спів ставити надані документи між собою, та впевнитись в їх взаємозв`язку.

Стосовно того, що у п. 3.3 Контракту зазначено, що кожне Замовлення повинно бути підтверджено постачальником у письмовій формі, однак інформація, щодо підтвердження замовлення відсутня позивач зазначає, що замовлення та його підтвердження є внутрішнім документообігом між сторонами контракту, та може бути здійснено як письмовій так і в формі будь якого іншого повідомлення, його відсутність чи наявність жодним чином не впливає на визначення митної вартості товарів, яка визначається, перш за все, наданим до митного оформлення Інвойсом.

Позивач вказує, що подання додаткових документів є правом декларанта, а не його обов`язком при цьому Відповідачем не наведено належних аргументів, щодо не можливості визначення ним всіх складових митної вартості. При перелічені зазначених начебто розбіжностей інспектор митниці жодним чином не зазначив, як ці нібито «розбіжності» впливають на митну вартість товарів, або унеможливлюють її визначення як таку.

Щодо обраного методу визначення митної вартості позивач також вказує на його неправомірність та вказує, що в оскаржуваному рішенні міститься посилання на МД які були взяті за основу для донарахування митних платежів. При цьому Інспектором не наведено жодного пояснення стосовно обраних декларації взятих за основу для донарахування як того вимагає наказ Мінфіну від 24.05.2012 № 598.

Ухвалою суду від 17.11.2025 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також витребувано з Львівської митниці належним чином засвідчені копії документів, які були підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/400112/1 від 08.10.2025 року.

01.12.2025 року до суду надійшов відзив на адміністративний позов разом з документами на виконання ухвали суду від 17.11.2025 року. Згідно відзиву, відповідач вважає позов безпідставним та необґрунтованим.

На спростування позовних вимог відповідач вказує, що у сукупності всі перелічені в оскаржуваному рішенні фактори вказували на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару. Отже, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.

Стосовно витребування додаткових документів у позивача, митниця вказує, що це було обумовлене необхідністю оцінки наявних ризиків щодо можливого заниження митої вартості, необхідністю у зв`язку з цим перевірки даних щодо правильності формування ціни на задекларований товар, а також підтвердження того наскільки обґрунтованим є декларування митної вартості товару за ціною, нижчою аніж та, що вже наявна в митного органу, а також законодавчо закріплене право митного органу упевнитись в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку поданих для цілей визначення митної вартості, яке кореспондується з обов`язком декларанта надавати відомості для підтвердження митної вартості, які повинні базуватися на підтверджених документально об`єктивних даних, та піддаватися обчисленню. Однак, позивач не надав всіх витребуваних документів, не спростував сумнівів митниці щодо заявленої митної вартості та не довів, що ним правильно здійснено розрахунки митної вартості, в т.ч. обрано метод визначення митної вартості товарів, що не дало можливості митниці перевірити декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі та стало підставою для визначення митної вартості не за першим методом, а інакше таку вартість визначити не було можливості.

Також відповідач наголошує, що обов`язок доведення ціни товару лежить на декларанті, і саме декларант має довести, що ним правильно здійснено розрахунки митної вартості, у т.ч. обрано метод визначення митної вартості товарів. Натомість митний орган має довести обґрунтованість сумнівів.

Інших заяв по суті під час розгляду справи до суду не надходило.

01.12.2025 року до суду, як додаток до відзиву на адміністративний позов також подано клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 19.12.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

У ході здійснення господарської діяльності Позивача між BEAUTY & BUSINESS S.P.А. (Постачальник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Дистриб`ютор) 01.03.2025 року укладена Дистрибуційна угода, відповідно до п. 1.2. якої Постачальник надає Дистриб`ютору ексклюзивне право перепродавати Продукти на Території перукарням.

На виконання умов угоди було виставлено Інвойс № 10036157 від 29.09.2025 року, яким сторони узгодили номенклатуру, ціну та кількість Товару.

З метою митного оформлення імпортованого товару 08.10.2025 року декларантом позивача до Львівської митниці подано митну декларацію № 25UA40U6 на:

Товар № 1 Засоби по догляду за волоссям, не в аерозольній упаковці, не містить озоноруйнующих речовин та второваних парникових газів, не містить наркотичних засобів, психотропних речовин або прекурсорів, в асортименті (фарби та освітлювачі , маска, олійка, крем, кондиціонер та ін.):YE COL OR PERMANENT;

Товар № 2 Засоби по догляду за волоссям, не в аерозольній упаковці, не містить озоноруйнующих речовин та второваних парникових газів, не містить наркотичних засобів, психотропних речовин або прекурсорів, в асортименті шампунь-YELLOW COLOR CARE SHAM POO;

Товар № 3 Засоби по догляду за волоссям ,не в аерозольній упаковці, не містить озоноруйнующих речовин та второваних парникових газів, не містить наркотичних засобів, психотропних речовин або прекурсорів, в асортименті :YELLOW EASY LONG CONDITIONER 500 ML (кондиционер),YELLOW EASY LONG TO NIC 125ML (тонік);

Товар № 4 Засоби по догляду за волоссям ,не в аерозольній упаковці, не містить озоноруйнующих речовин та второваних парникових газів, не містить наркотичних засобів, психотропних речовин або прекурсорів, в асортименті :YE KERATIN GLASS TREAT. PHASE 1 250 ml , YE KERATIN GLASS TREAT. PHAS E 2 250 ml (кератиновий догляд) YELLOW BLEACH 7 TONES 500g (пудра для ви світлення);

Товар № 5 Засоби по догляду за волоссям не в аерозольній упаковці, не містять в своєму складі озоноруйнівних речовин, шампуні в асортименті: YELLOW EASY LONG SHAMPOO 500 ml. Країною виробництва товарів № 1, 2 є Європейський Союз, товарів № 3, 5 є Бразилія, товару № 4 є Мексика.

Митну вартість товару визначено за основним (першим) методом - ціною договору.

На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості товару та обраного методу її визначення декларант надав митному органу разом з митною декларацією наступні документи:

Пакувальний лист (Packing list) бн від 29.09.2025;

Рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) 10036157 від 29.09.2025;

Автотранспортна накладна (Road consignment note) 709229 від 30.09.2025;

Декларація про походження товару (Declaration of origin) 10036157 від 29.09.2025;

Статус особи, яка подає митну декларацію №1;

Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги 30/09/25-01 від 30.09.2025;

Документ, що підтверджує вартість перевезення товару 30/09/25-01 від 30.09.2025;

Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) A від 01.03.2025;

Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) B від 01.03.2025;

Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) C від 01.03.2025;

Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів бн від 01.03.2025;

Договір (контракт) про перевезення 30/09/25-01 від 30.09.2025;

Декларація-інвойс, складена уповноваженим (схваленим) експортером 10036157 від 29.09.2025;

Інші некласифіковані документи 05/10/25-01 від 05.10.2025;

Інші некласифіковані документи від 12.09.2025;

Інші некласифіковані документи лист від 07.10.2025;

Копія митної декларації країни відправлення 25ITQXY01GX80461A3 від 29.09.2025.

Під час здійснення митного контролю опрацьовано інформацію, що міститься у наданих до митного оформлення товаросупровідних документах та встановлено наступне:

1) Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до пункту 6 частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. У рахунку на перевезення та договорі-заявці на здійснення перевезення вантажу зазначено місце розвантаження Львів, тоді, як у гр.3 ЦМР вказано місце призначення Одеса.

2) Рахунок на перевезення складений 30.09.2025, проте, відповідно до інформації, що міститься у товаросупровідних документах (ЦМР), вантаж перетнув кордон 04.10.2025. Отже, на момент складання рахунку, витрати не могли бути відомі у повному обсязі

3) Крім того рахунок на перевезення не містить посилання на договір, отже поданий договір-заявку не можливо співставити з рахунком, що в свою чергу не дає можливості митному органу здійснити перевірку числових значень складових митної вартості.

4) У п. 3.3 Контракту зазначено, що кожне Замовлення повинно бути підтверджено постачальником у письмовій формі. Інформація, щодо підтвердження замовлення відсутня.

Відповідно до статті 53 Митного кодексу України декларанту надіслано вимогу про надання додаткових документів для підтвердження числового значення заявленої митної вартості, а саме в оскаржуваному рішенні вказано «Відповідно до ч. 2 статті 53 Митного кодексу України Вам необхідно надати наступні документи для підтвердження заявленої митної вартості товару №:1-5 якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи та документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, а саме: договір про надання транспортно-експедиційних послуг, рахунки-фактури про надання транспортно-експедиційих послуг, акти виконаних робіт, калькуляцію транспортних витрат. якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. Відповідно до ч. 3 статті 53 Митного кодексу України, у разі неподання документів зазначених у ч. 2 статті 53 Митного кодексу України, Вам необхідно протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи : каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Відповідно до статті 254 Митного кодексу України Вам необхідно надати переклад документів поданих до митного оформлення».

Як вказано в оскаржуваному рішенні, на вимогу декларантом додатково надано Видаткові накладні, Замовлення на товар. Надано повторно лист-роз`яснення щодо умов реалізації товарів, експортна мд країни відправлення. Документи, подані на вимогу митного органу не усувають вищезазначені невідповідності. Інших документів на вимогу митного органу не надано.

Зважаючи на викладене, відповідно до вимог п. 2 ч. 6 ст. 54 МКУ, у зв`язку з неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - третій статті 53 МКУ, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, є підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

Згідно з ст.57 МКУ митницею було проведено консультації з декларантом.

08.10.2025 року Львівська митниця Державної митної служби України прийняла Рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/400112/1, яким скориговано митну вартість товару за резервним методом. Основою для розрахунку слугувала митна вартість товарів: Товар №1 мд UA209170/25/79163 від 15.09.25 -10,26 $/кг Товар №2 мд UA101020/25/29119 від 02.09.2025 -7,89 $/кг Товар №3 мд UA10060/25/528846 від 20.09.2025 -16,39$/кг Товар №4 мд UA209150/25/528846 від 20.09.2025-26,01$/кг Товар №5 мд UA100100/25/445169 від 22.09.2025-10,40$/кг.

На підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості товару Львівська митниця 08.10.2025 року видала позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209140/2025/000926.

Вважаючи протиправним та необґрунтованим Рішення про коригування митної вартості позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що правовідносини, що виникли між сторонами у даній адміністративній справі, врегульовано нормами Митного кодексу України (далі - МК України).

Згідно ст. 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною першою статті 54 МК України визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Статтею 543 МК України визначено, що безпосереднє здійснення державної митної справи покладається на митні органи.

До митної справи відповідно до ст.7 МК України відносяться, крім іншого, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення.

Згідно з п. 23, п. 24 ст.4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Згідно положень Митного кодексу України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст. 49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до статті 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно з частиною 1 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами 1, 2, 3 статті 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від митного органу інформацію щодо підстав, з яких орган доходів і зборів вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.

Відповідно до ч.1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно із ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Тобто, вимоги вказаних норм дають змогу відокремити наступні обставини, за наявності яких митний орган має право зобов`язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості:

1) наявність розбіжностей між окремими документами;

2) наявність ознак підробки певних документів;

3) відсутність достатніх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованим та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Відповідно до ч.3 ст.54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Частиною першою статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частин 2, 3 статті 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною дев`ятою статті 58 МК України передбачено, що розрахунки при застосуванні методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню, а отже, враховуючи вищевикладені обставини не було можливим застосувати метод визначення митної вартості за ціною договору.

Частиною 8 статті 57 МК України встановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, органи доходів і зборів мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості.

Відповідачем під час перевірки документів, поданих разом з митною декларацією були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.

Проте суд не погоджується з зазначеними висновками відповідача з огляду на наступне.

Так, митниця в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів вказує на недоліки рахунку на перевезення, що, як вказує митний орган, стало підставою неможливості здійснити перевірку числових значень складових митної вартості.

З приводу вказаного, суд зазначає таке.

Відповідно до договору-заявки №30/09/25-01 ФОП ОСОБА_1 доручає, а ФОП ОСОБА_2 зобов`язується здійснити перевезення вантажу відповідно до наданої Заявки. Відповідно до заявки про перевезення вантажу автомобільним транспортом, позивач зі своїм контрагентом узгодив всі основні умови надання послуги в тому числі і її вартість, на підставі чого був виданий відповідний рахунок.

Відповідно до Довідки про транспортні витрати від 30.09.2025 № 30/09/25-01, виданої ФОП ОСОБА_2 , транспортні витрати на перевезення вантажу в складі збірного, по маршруту: 20024 Garbagnate Milanese (MI) (Італія) м/п Чоп (Україна), автомобілем державний номер НОМЕР_2 , напівпричіп АО 70-44 ХР складають 30518,00 грн. (в тому числі навантажувальні роботи 900,00 грн.), а із м/п Чоп (Україна) до м. Львів (Україна) складають 13079,00 грн.

До митного оформлення було також надано Рахунок № 30/09/25-01 від 30.09.2025, який містить в собі відомості щодо транспортних витрат за маршрутом Garbagnate Milanese (MI) (Італія) м/п Чоп (Україна), м/п Чоп (Україна) Львів (Україна).

Наданий рахунок містить в собі всі необхідні реквізити, що в повній мірі дозволяють співставити надані документи між собою, та впевнитись в їх взаємозв`язку, а саме такі реквізити: отримувача платежу та платника, номер та дата видачі рахунку які збігаються з номером та датою договору, сума до оплати визначена в рахунку та договорі повністю збігається, також вказані документи містять визначення одного і того самого маршруту слідування.

Суд враховує, що вказані документи надавались позивачем при здійсненні митного оформлення товару, отже Митниця була обізнана про порядок транспортування товару що декларується.

Наявність перелічених документів у відповідача при прийнятті оскаржуваного рішення підтверджується їх зазначенням у рішенні про коригування митної вартості товарів та картці відмови у прийнятті митної декларації.

Суд зауважує, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 31 травня 2019 року у справі №804/16553/14 дійшов правового висновку, що, оскільки МК України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Частина 2 ст. 53 МК України передбачає надання документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. При цьому вказаною нормою не встановлено конкретних вимог щодо виду таких документів. Надані декларантом довідки є такими документами, що містять відомості про вартість перевезення товарів.

Аналогічна правова позиція наведена в рішенні Верховного Суду у від 31 травня 2019 року справа №804/16553/14; від 22 серпня 2019 року у справі №810/2784/18 та від 31 січня 2018 року у справі №810/2839/17, а від 21 листопада 2019 року у справі №804/9754/15 ; від 07 травня 2020 року у справі №400/2922/18. Постанова від 03 лютого 2021 у справі № 810/4441/16; від 31 травня 2019 року у справі №804/16553/14; Постанова від 13 січня 2022 справа № 520/11061/2020; така ж позиція наведена в узагальненій практиці застосування адміністративними судами положень Митного кодексу (в редакції від 13.03.2012) в Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 13.10.2017 року.

Суд також погоджується з позивачем, що до митної вартості входять транспортні витрати понесені імпортером за межами території України, тобто жодного впливу на митну вартість товарів подальше переміщення товарів в межах території країни не має.

Щодо відсутності інформації, щодо підтвердження замовлення, суд зазначає, що замовлення не складаються у вигляді окремого документу, замовлення це повідомлення, в якому узгоджуються умови та номенклатура поставки, та за підсумками обміну повідомленнями складається інвойс, який підтверджує замовлення та відображає усі необхідні дані стосовно певної поставки товару.

Таким чином, наявність iнвойсу є підтвердженням направлення у визначений спосіб відповідного замовлення.

При цьому, до митного оформлення позивачем було надано iнвойс, що підтверджено матеріалами справи.

Крім того, частиною 2 статті 53 МК України визначено перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, і інформація щодо підтвердження замовлення не є одним з таких документів.

Таким чином, дані обставини не є такими, що впливають на числові значення складових митної вартості товарів, а тому не можуть слугувати підставою для коригування митної вартості товарів.

Отже, сумніви митного органу у достовірності відомостей про митну вартість товарів, які виникли у зв`язку з тим, що декларантом надані не всі документи є необґрунтованими. Крім того, будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої ОСОБА_1 митної вартості товару судом не встановлено.

Поряд з цим, митний орган фактично залишив поза увагою документи, надані декларантом для митного оформлення товару. При цьому надані митному органу документи є належними та в повній мірі відповідають вимогам МК України до документів, які підтверджують митну вартість товарів, однак останні не тільки не спростовані митним органом, але й взагалі залишені без уваги.

Суд зазначає, що встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти такі дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 20.02.2018 у справі №809/1884/16.

Суд звертає увагу, що лише у разі встановлення митним органом невідповідності числових значень складових митної вартості товару в документах, які підтверджують митну вартість товарів, митний орган має право вимагати від декларанта надання додаткових документів для встановлення дійсної митної вартості товару.

При цьому, окремі недоліки в оформленні документів не є підставою для не прийняття зазначених документів для підтвердження митної вартості товарів.

Суд зазначає, що в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган зазначає докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598).

У даному випадку Львівська митниця, приймаючи рішення про коригування митної вартості товару за резервним методом, не вказала, яким чином митна вартість товарів визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навела порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення відповідачем частини другої статті 55 МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.

На підставі викладеного, суд вважає що у відповідача були відсутні достатні та обґрунтовані докази для коригування митної вартості за митним оформленням позивача.

Суд зазначає, що дії Львівської митниці щодо відмови у застосуванні митної вартості, заявленої ОСОБА_1 , за першим методом митної оцінки - за ціною договору щодо товарів, які імпортуються знайшли своє вираження у прийнятті рішення про коригування митної вартості №UA209000/2025/400112/1 від 08.10.2025 року.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що рішення про коригування митної вартості № UA209000/2025/400112/1 від 08.10.2025 року прийнято протиправно, у зв`язку з чим воно належить до скасування.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги належать до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за звернення до суду з даним адміністративним позовом було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

У зв`язку з задоволенням даного адміністративного позову суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Львівської митниці (вул. Костюшка Т., буд. 1, м. Львів, 79000, ) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2025/400112/1 від 08.10.2025 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (вул. Костюшка Т., буд. 1, м. Львів, 79000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп.).

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук