Справа № 160/30184/25
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2026-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 рокуСправа №160/30184/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

20.10.2025р. через систему "Електронний суд" ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 та, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 04.11.2025р., просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо внесення відомостей про порушення правил військового обліку з боку позивача до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;

- визнати протиправними дії відповідача щодо направлення звернення до органів Національної поліції України для здійснення адміністративного затримання та доставлення позивача до відділення поліції №1 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області;

- зобов`язати відповідача виключити відомості про порушення правил військового обліку з боку позивача з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;

- зобов`язати відповідача повідомити органи Національної поліції України про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення позивача до відділення поліції №1 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він перебуває на військовому обліку у відповідача та згідно інформації, яка міститься у його військово-обліковому документі (далі ВОД), сформованому у мобільному застосунку Резерв+ станом на 12.10.2025р. його «Розшукує ТЦК та СП: порушення правил військового обліку», оскільки він не уточнив персональні дані до 16.07.2024р. Однак, позивач вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки строки притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачені ст.ст.210, 210-1 КУпАП (за не уточнення даних до 16.07.2024р.), закінчилися, при цьому, такі дані відповідач мав можливість отримати з інших реєстрів і баз даних, держателями та розпорядниками яких є державні органи згідно до примітки ст.210 КУпАП, а відтак, на переконання позивача, підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності за не уточнення даних до 16.07.2024р. у відповідача були відсутні; позивач не був притягнутий до адміністративної відповідальності, відповідна постанова чи протокол відповідачем не складалися; відомості про те, що позивач не уточнив свої облікові дані не є тими відомостями, які вносяться до відповідного Реєстру, а до нього вносяться лише дані про факти притягнення до адміністративної відповідальності; органами ведення Реєстру є ІНФОРМАЦІЯ_2 , при цьому, останні не мають повноважень вносити відомості саме про розшук, повноваженнями щодо оголошення у розшук осіб наділені лише органи поліції, а оскільки у відповідача відсутні докази порушення ним правил військового обліку, відтак, і підстави для направлення до органів поліції звернення про його затримання та доставку до ІНФОРМАЦІЯ_2 , оголошення 27.03.2025р. позивача у розшук (згідно електронного звернення АІТС «Оберіг») у відповідача були відсутні. За викладеного, позивач вказав на те, що вказаними діями відповідача були порушені його конституційні права, а саме: право на повагу до честі, гідності та ділової репутації (ст.28 Конституції України), оскільки внесення неправдивих відомостей до Реєстру «Оберіг» створює хибне уявлення про нього як порушника військового обліку; право на недоторканість приватного життя та захист персональних даних (ст.32 Конституції України, Закону України «Про захист персональних даних»), оскільки внесення недостовірної інформації до ЄДРП призвело до поширення неправдивих відомостей серед органів державної влади; право на свободу пересування (ст.33 Конституції України), яке фактично обмежене через незаконне внесення його до розшукової бази Національної поліції; право на правову визначеність та належну адміністративну процедуру (ст.19 Конституції України, ст.2 КАС України), адже відповідач діяв поза межами наданих повноважень, без належних доказів правопорушення, тому, на думку позивача, належним способом захисту його порушених прав є саме зобов`язання відповідача вчинити певні дії у наведений у позові вище спосіб відповідно до пункту 79 Порядку №1487.

Ухвалою суду від 06.11.2025р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст.162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України; надати докази в обґрунтування правомірності дій відповідача у даних спірних правовідносинах, виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Окрім того, зазначеною ухвалою суду у порядку ст.80 КАС України судом у відповідача були витребувані наступні копії документів, а саме: копію повістки, сформованої у встановленому законодавством порядку, скеровану на адресу позивача у відповідності до вимог Порядку №560; докази вручення повістки (поштове повідомлення про вручення) або відмови позивача в отриманні повістки, оформленої у встановленому порядку згідно до вимог п.41 Порядку 3560; докази складання постанови стосовно позивача про притягнення до адміністративної відповідальності та докази набрання нею законної сили; докази правомірності (без вручення повістки позивачеві у встановленому законом порядку) формування та направлення електронного звернення до органів поліції про затримку та доставку до ТЦК та СП, виходячи з процедури, передбаченої п.27-30-3, 41 Порядку №560.

Відповідні докази було зобов`язано відповідача надати у строк разом з поданням відзиву на позов.

Зазначена ухвала суду та адміністративний позов з додатками відповідачем були отримані у його Електронному кабінеті 20.10.2025р. (адміністративний позов з додатками), 08.11.2025р. (ухвала суду), що є належним повідомленням відповідача про час та місце судового розгляду справи згідно до вимог ст.18 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується довідками про доставку електронного листа, наявних у справі.

На виконання вимог зазначеної ухвали суду через систему «Електронний суд» 19.11.2025р. відповідачем був поданий відзив на позов, в якому останній просив у задоволенні даного позову позивачеві відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що позивач перебуває на обліку у відповідача, позивач у період з 18.05.2024р. по 16.07.2024р. (згідно до вимог підпункту 1 пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» в 60-денний термін не звертався для уточнення персональних даних (адреси проживання, номера засобів зв`язку, адреси електронної пошти) ні до ТЦК та СП, ні до ЦНАПу, а також не завантажив додаток «Резерв+», чим вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КупАП. Докази надано позивачем у вигляді витягу із застосунку Резерв+, де наявна відмітка про уточнення даних 25.08.2025р., а відтак, органом ведення Реєстру було виявлено порушення позивачем вимог абз. 7 ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у зв`язку з чим відповідач звернувся до органів поліції щодо доставлення позивача до ТЦК та СП для складання адміністративного протоколу, зазначив, що відповідачем не вносились відомості до ЄДРП про притягнення позивача до адміністративної відповідальності чи будь-якої іншої інформації, на підставі якої у електронному кабінеті позивача наявна позначка «порушення правил військового обліку». Окрім того, представник відповідача додатково зазначив, що підставою для відображення відмітки про порушення правил військового обліку є відсутність дійсного рішення військово-лікарської комісії, так як згідно облікових даних, позивач отримав статус «придатний» 11.01.2018р., повторний медичний огляд через 5 років не проходив (п.3.2 НМОУ №402), що підтверджено витягом із Реєстру у застосунку Резерв+, такі громадяни мають самостійно звернутися до ІНФОРМАЦІЯ_2 , чого позивач не зробив, чим порушив абз.4 ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». За викладеного, представник відповідача зазначив, що відповідач не здійснював відносно позивача жодних протиправних дій, не приймав необґрунтованих рішень, які б порушували права позивача, а тому на час звернення до суду у відповідача з позивачем відсутні будь-які спірні правовідносини, позивачем не доведено порушення прав та охоронюваних інтересів, які підлягають захисту в судовому порядку, у зв`язку із чим, на переконання представника відповідача, позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, які задоволенню не підлягають з вище викладеного.

Разом з тим, на виконання вимог згаданої вище ухвали суду разом з відзивом на позов, жодних витребуваних судом копій документів, які згадані вище, 19.11.2025р. надано не були, про причини їх не надання суд не повідомлено.

І лише 05.02.2026р. через систему «Електронний суд» представником відповідача щодо не надання витребуваних ухвалою суду копій документів були надані письмові пояснення, у яких останній повідомив, що надати копію повістки у даних спірних правовідносинах не може, причин не пояснив, додатково зазначив, що направлення звернення до органів поліції є дискреційними повноваженнями ТЦК та СП і суд не може давати вказівки, які б свідчили про вирішення питання, які належать до компетенції відповідача, оскільки такі дії виходять за межі повноважень суду, визначеним законодавством, тому зобов`язання відповідача привести дані у відповідність у ЄДРП «Оберіг» шляхом видалення відомостей є втручанням в порядок ведення Реєстру про що аналогічна позиція викладена в судових рішеннях адміністративних судів, численний перелік яких наведений у вказаних поясненнях.

Додатково, 06.02.2026р. представником відповідача були надані письмові пояснення, у яких останній повідомив, що відповідачем повістка позивачу для уточнення персональних даних не направлялася, тому даний доказ можливості надати не має; повістка №2182479 від 29.11.2024р. не була вручена групою оповіщення ТЦК та СП позивачу за місцем його проживання/реєстрації у зв`язку з його відсутністю, тому відповідач докази належного вручення повістки надати не може; також і надати копію постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідач не може, так як така постанова не виносилась; також і доказів правомірності (без вручення повістки позивачеві у встановленому законом порядку) формування та направлення електронного звернення до органів поліції про затримку та доставку до ТЦК та СП за процедурою, передбаченою п.27-30-3,41 Порядку №560 відповідачем суду не надано.

21.11.2025р., 22.11.2025р. та 05.02.2026р. представником позивача через систему «Електронний суд» були подані додаткові пояснення по справі, відповідь на відзив, у який останній повторив ті самі обставини та підстави, які наведені у позові, додатково, зазначив, що доказом того, що відомості, внесені відповідачем як органом ведення цього Реєстру згідно до ч.8, 9 ст.5 Закону №1951-УІІІ, п.5 Порядку №1487, про те, що позивача розшукує ТЦК та СП за порушення правил військового обліку створює для позивача порушення його законних прав, адже його розшукує поліція, він не має змоги отримати бронювання на роботі, не має змоги пересуватися територією країни, що є реальним втручанням у права позивача та повністю відповідає критеріям, які ЄСПЛ та Верховний Суд ставлять для визнання порушеного права і доступ до суду; правові висновки, викладені у рішеннях суду, на які посилається відповідач, стосуються інших обставин - не прибуття особи за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_3 , на противагу їм, навів низку інших судових рішень адміністративних судів протилежного змісту.

Згідно ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 09.02.2026р. у зв`язку з перебуванням судді Конєвої С.О. у щорічній відпустці, великим навантаженням справ та, як наслідок, об`єктивну неможливість здійснення адміністративного судочинства та прийняття судових рішень у даний період, на підставі ст.121 Кодексу адміністративного судочинства України строк розгляду цієї справи було продовжено до 09.02.2026р.

Враховуючи викладене, рішення у даній справі приймається судом 09.02.2026р., тобто, у межах строку, визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до ч.8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Громадянин України ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває на обліку як військовозобов`язаний у ІНФОРМАЦІЯ_3 про що свідчить зміст копії паспорта позивача серії НОМЕР_1 від 11.05.2007р. та відомості, які містяться у ВОД позивача, сформовані станом на 12.10.2025р., які наявні у справі.

Також за даними копії вказаного ВОД, сформованого у мобільному додатку «Резерв+» 12.10.2025р., дійсного до 12.10.2026р. видно, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 , дані постанови та дати ВЛК 11.01.2018р., Придатний, звання солдат ВОС -999097, номер в реєстрі Оберіг 0, дата уточнення даних 16.09.2025р.

Також зі змісту копії наведеного ВОД ОСОБА_1 вбачається, що у ньому наявна графа - «Порушення правил військового обліку», «Причини розшуку» - Не уточнили дані до 16.07.2024р., «Дата початку розшуку» - 27.03.2025р.

Окрім того, у відповідь на звернення адвоката, поданого в інтересах ОСОБА_1 , стосовно видалення відомостей щодо будь-яких порушень військового обліку ОСОБА_1 від 29.09.2025р. за №29/09-2, відповідачем було відмовлено у видаленні із Реєстру згаданих даних з мотивів відсутності варіантів технічного закриття операторами реєстру справ про адміністративні правопорушення, про що представником позивача зазначено у заяві про уточнення позовних вимог від 03.11.2025р.

Також, у відповідь на адвокатський запит, відділенням поліції №1 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області було повідомлено, що згідно даних системи «Інформаційний портал Національної поліції» станом на 17.11.2025р. наявні відомості стосовно ОСОБА_1 , зокрема, за зверненням ІНФОРМАЦІЯ_5 від 27.03.2025р. №Е1798536 щодо порушення законодавства про мобілізацію, яке зареєстровано відділенням поліції №1 за номером ЄО 6968 від 28.03.2025р.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо внесення до Єдиного державного реєстру військовозобов`язаних відомостей про порушення позивачем правил військового обліку та направленням звернення до органів поліції про затримку та доставку позивача до ТЦК та СП у зв`язку із не уточненням ним даних до 16.07.2024р., позивач звернувся з цим позовом за захистом своїх прав.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

З приводу позовних вимог позивача про визнання протиправними та незаконними дій відповідача щодо внесення до Єдиного державного реєстру військовозобов`язаних відомостей про порушення правил військового обліку з боку позивача, суд зазначає про наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII) (тут і надалі в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частинами 1, 2 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі Збройні Сили України та інші військові формування).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 37 Закону №2232-XII громадяни України, які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку, підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у ТЦК та СП.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації в Україні введено воєнний стан із 05:30 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженими відповідними законами, дія воєнного стану неодноразово продовжувалася і станом на час розгляду справи в Україні продовжує діяти воєнний стан.

Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року оголошено загальну мобілізацію на території України.

Згідно з частиною 1 статті 39 Закону №2232-XII призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»

Відповідно до частини 5 статті 22 Закону №3543-XII призов громадян на військову службу під час мобілізації здійснюють ТЦК та СП або командири військових частин.

Згідно з пунктом 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року №154 (далі - Положення №154), ТЦК та СП є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. ТЦК та СП утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.

Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) ТЦК та СП.

Згідно з пунктом 9 Положення №154 ТЦК та СП відповідно до покладених на них завдань ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, здійснюють ознайомлення громадян України з їхніми правами та обов`язками під час взяття на військовий облік, направлення для проходження базової військової служби, призову на військову службу, здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів) на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку), оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам.

Відповідно до абзацу 9 пункту 11 Положення №154 районні ТЦК та СП, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформлюють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 16 березня 2017 року №1951-VIII (далі - Закон №1951-VIII) Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону №1951-VIII основними завданнями Реєстру є: 1) ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України; 2) інформаційне забезпечення комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань особовим складом у мирний час та в особливий період.

Частиною 1 статті 6 Закону №1951-VIII встановлено, що до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: 1) персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; 2) службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону №1951-VIII до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать: відомості про результати медичних оглядів, що проводяться з метою визначення придатності до виконання військового обов`язку (пункт 17-1); відомості про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (дата, номер, короткий зміст протоколу та/або постанови про адміністративне правопорушення) (пункт 20-1); відомості про наявність права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації (пункт 34).

Частинами 8, 9 статті 5 зазначеного закону встановлено, що органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) ТЦК та СП. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.

За змістом частини 5 статті 22 Закону №3543-XII визначено, що порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487 затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Порядок №1487), який визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності.

Пункт 79 Порядку №1487 передбачає, що районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема:

- організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці;

- здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством;

- виявляють призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, але не перебувають на військовому обліку;

- організовують оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призначення на особливий період, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям;

- звертаються в установленому законом порядку до органів Національної поліції (у разі неможливості складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення) для доставлення осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 КУпАП, з метою складення протоколів про адміністративні правопорушення, до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому ця особа перебуває (повинна перебувати) на військовому обліку (додаток 20);

- виключають з військового обліку на підставі відповідних підтвердних документів осіб, які за рішенням суду визнані недієздатними, оголошені померлими (такими, що пропали безвісти), засуджені до позбавлення волі або померли;

- проставляють у військово-облікових документах призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідні відмітки про взяття їх на військовий облік, зняття та виключення з нього;

- виконують функції з ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Пункт 56 цього ж Порядку визначає повноваження Національної поліції, яка за зверненням районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ (додаток 20) здійснює адміністративне затримання та доставлення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 КУпАП.

Відповідно до пункту 1 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560 (далі - Порядок №560), цей Порядок визначає: процедуру перевірки військово-облікових документів громадян, уточнення персональних даних військовозобов`язаних та резервістів та внесення відповідних змін у військово-облікові документи; процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення; організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби; процедуру оформлення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період; механізм відправлення військовозобов`язаних та резервістів до місць проходження військової служби.

Згідно з пунктом 2 Порядку №560 на військову службу під час мобілізації, на особливий період призиваються резервісти та військовозобов`язані, які придатні до військової служби за станом здоров`я та не мають права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Отже, на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані військовозобов`язані, які придатні до військової служби за станом здоров`я та які при цьому не мають права на відстрочку від такого призову, в тому числі з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до п. 16 Порядку №560 керівники територіальних органів (підрозділів) поліції з набранням чинності Указом Президента України про оголошення (продовження) мобілізації та/або з отриманням розпорядження про проведення заходів мобілізації відповідного голови (начальника) обласної, Київської та Севастопольської міської, районної держадміністрації (військової адміністрації), серед іншого:

- організовують за зверненням територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ або розвідувальних органів України, адміністративне затримання та доставлення органами (підрозділами) поліції до зазначених центрів та органів резервістів та військовозобов`язаних, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Адміністративне затримання таких осіб здійснюється незалежно від їх місця перебування на військовому обліку. У такому разі особа доставляється до найближчого територіального центру комплектування та соціальної підтримки або органів СБУ, або відповідних підрозділів розвідувальних органів;

- забезпечують внесення до реєстрів та баз (банків) даних, що входять до єдиної інформаційної системи МВС, інформацію про осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження у справах за якими здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.

За приписами пункту 20 Порядку №560, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що з оголошенням мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися, зокрема, військовозобов`язані - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку.

За викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для зокрема, уточнення своїх персональних даних, проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби пункт 21 наведеного Порядку №560.

У відповідності до вимог підпункту 1 пункту 27 Порядку №560 визначено, що до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або їх відділів під час мобілізації громадяни викликаються з метою, зокрема, а саме:

- проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби;

- уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки).

Виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1) пункт 28 Порядку №560.

За приписами п.30 згаданого Порядку №560 передбачено, що повістка може формуватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів або оформлюватися на бланку, який заповнюється представником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

У разі формування повістки за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу накладає на повістку кваліфікований електронний підпис у день її формування.

У разі оформлення повістки на бланку керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу засвідчує її особистим підписом та скріплює гербовою печаткою.

Реєстраційний номер повістки фіксується в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів або Журналі реєстрації виданих для оповіщення повісток за формою згідно з додатком 3.

Відповідно до п.30-1 Порядку №560, кожна повістка, сформована за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, містить унікальний електронний ідентифікатор у вигляді QR-коду (далі - QR-код) (пункт 30-1). QR-код містить інформацію, зазначену в пункті 29 цього Порядку, а також реєстраційний номер поштового відправлення у разі відправлення повістки засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням. Повістка, сформована за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, може бути роздрукована. У такому разі її паперова форма повинна містити придатний для зчитування QR-код з відповідною інформацією.

У разі надсилання повістки, сформованої за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення, на такому відправленні повинні зазначатися штриховий кодовий ідентифікатор оператора поштового зв`язку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності), адреса громадянина, якому надсилається повістка.

В описі вкладення зазначається інформація про найменування поштового відправлення, власне ім`я та по батькові (за наявності), адреса громадянина, якому надсилається поштове відправлення, найменування вкладення із кількістю аркушів, власне ім`я та прізвище керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу, інформація про дату накладення кваліфікованого електронного підпису.

Повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання.

У разі не уточнення протягом 60 днів резервістом або військовозобов`язаним своєї адреси місця проживання, повістка може надсилатися на його адресу зареєстрованого/задекларованого місця проживання (абз.3 пункту 34 Порядку №560 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу надсилається адресату протягом 48 годин після підпису повістки відповідним керівником. При цьому день явки за викликом резервіста або військовозобов`язаного з населеного пункту, що є адміністративним центром області, визначається протягом семи діб, а з інших населених пунктів протягом десяти діб від дня надсилання повістки засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення (пункт 34).

Належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу є:

- у разі вручення повістки особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

- день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Стаття 210 КУпАП передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Згідно з частиною третьою статті 210-1 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян

Приміткою до згаданої статті 210 передбачено, що положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» №1951-VIII від 16 березня 2017 року дані Реєстру повинні бути достовірними.

Виходячи із наведеного правового регулювання слідує, що до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів вносяться відомості про притягнення осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 210 та 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (дата, номер, короткий зміст протоколу та/або постанови про адміністративне правопорушення) (ч. 1 ст. 7 Закону №1951-VIII).

Повноваження щодо внесення таких відомостей до згаданого Реєстру мають органи ТЦК та СП за приписами ч.8, 9 ст.5 Закону №1951-УІІІ та п. 5 Порядку №1487.

Відповідно до 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

За наведеними приписами внесенню відомостей до ЄДРП про притягнення військовозобов`язаного за порушення правил військового обліку, передує відповідна процедура, яка розпочинається із виклику до ТЦК та СП шляхом формування та вручення такій особі відповідної повістки (або зафіксованої відмови у її отримання) у встановленому порядку за описаною вище процедурою, якою передбачено згаданими пунктами Порядку №560, у тому числі, і у разі не уточнення такою особою своїх персональних даних протягом установлених законодавством 60 днів, тобто у період з 18.05.2024р. по 16.07.2024р.

При цьому, не уточнення позивачем своїх персональних даних протягом 60 днів, починаючи з 18.05.2024р. по 16.07.2024р. особисто, не звільняє відповідача, як суб`єкта владних повноважень, від обов`язку за встановленою процедурою сформувати та надіслати на адресу позивача відповідну повістку, що чітко передбачено вищенаведеними нормами абзацу 3 пункту 34 Порядку №560.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, після не уточнення позивачем своїх персональних даних до 16.07.2024р., не завантаження застосунку Резерв+ , неявки його в ТЦК та СП особисто (що не заперечується позивачем у позові), жодних заходів щодо виклику позивача повісткою саме з метою уточнення ним персональних даних, відповідачем не вживалось (таких доказів матеріали справи не містять), що суперечить абзацу 3 п.34 Порядку №560.

При цьому, факт не складання (формування), не направлення та не вручення позивачеві повістки саме з метою уточнення персональних даних у наведений вище спосіб підтверджений і представником відповідача у додаткових поясненнях від 05.02.2026р. та 06.02.2026р., що свідчить про грубе порушення відповідачем процедури, встановленої вищенаведеними приписами п.20-22, п.27-30-3, 34 Порядку №560.

Також судом встановлено, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності станом на 27.03.2025р. (дата внесення відомостей до ЄДРП про порушення правиш військового обліку) стосовно позивача про порушення ним правил військового обліку відповідачем не приймалась, що підтверджено самим представником відповідача у вказаних додаткових письмових поясненнях.

Відтак, суд приходить до висновку, що зазначені виявлені судом у даних правовідносинах при розгляді цієї справи процедурні порушення, які полягають у бездіяльності відповідача (невиконанні своїх посадових обов`язків працівниками ІНФОРМАЦІЯ_5 ) щодо не складання повістки позивачеві саме з метою уточнення персональних даних, не направлення та не вручення її позивачеві у спосіб, встановлений Порядком 560, в свою чергу, свідчить про необізнаність позивача щодо необхідності явки до ТЦК та СП у відповідний час та місце, відтак, виключає можливість порушення правил військового обліку з боку позивача.

При цьому, у даному контексті, суд звертає увагу відповідача на те, що особа (військовозобов`язаний) може бути притягнута до адміністративної відповідальності за такі порушення правил військового обліку як не уточнення своїх персональних даних лише за умови не можливості отримання ТЦК та СП персональних даних військовозобов`язаного, з інших інформаційно-комунікаційних систем, реєстрів (у тому числі публічних), баз (банків) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи (примітка до ст.210 КУпАП).

Разом з тим, відповідачем не надано жодних доказів, які б свідчили про неможливість працівниками ТЦК та СП отримання персональних даних позивача з інших державних реєстрів, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

За таких обставин, враховуючи встановлені судом обставини та аналізуючи наведені приписи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що неможливість отримання відповідачем персональних даних позивача з інших державних реєстрів, не направлення повісток з цією метою на адресу позивача, зокрема, засобами поштового зв`язку, прийняття постанови про притягнення до адміністративної відповідальності саме за порушення правил військового обліку відповідачем належними, достатніми та допустимими доказами не доведена, що, в свою чергу, позбавило права позивача бути обізнаним за встановленою процедурою, про виклик позивача до ТЦК та СП та необхідність явки особисто, відповідно, внесення посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_5 відомостей до ЄДРП про порушення позивачем правил військового обліку без дотримання вищенаведеної процедури складання (формування) повістки, без направлення та вручення позивачеві повістки засобами поштового зв`язку, є протиправними діями відповідача, які призвели до порушення прав та інтересів позивача, які підлягають безумовному захисту в судовому порядку.

А отже, надаючи оцінку вказаним вище обставинам, слід зробити висновок, що у даних спірних правовідносинах, відповідачем було допущені процедурні порушення у питанні, що передує процедурі притягнення позивача до адміністративної відповідальності, які наведені вище та правомірності внесення відомостей до ЄДРП про порушення позивачем правил військового обліку, що є предметом цього спору.

При цьому, суд вважає, що наведені вище встановлені описані судом обставини у цій справі щодо порушення відповідачем процедури призову позивача на військову службу під час мобілізації на особливий період (не складання (не формування) відповідачем повістки на адресу позивача, не направлення та не вручення відповідачем повістки позивачеві засобами поштового зв`язку), є суттєвими та грубими порушеннями, які призвели до протиправних дій відповідача, мають негативний вплив на права та інтереси позивача при перевірці його документів органами поліції, при оформленні бронювання, при пересуванні не тільки територією країни, а у межах міста, і інше, а тому такі дії відповідача не можуть бути визнані судом формальними.

Таким чином, із аналізу встановлених вище обставин та приписів чинного законодавства у їх сукупності, суд приходить до висновку, що дії посадових осіб відповідача, які полягають у внесенні відомостей до Єдиного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (електронної системи «Оберіг») про порушення позивачем правил військового обліку, які у подальшому були відображені у графі «Порушення правил військового обліку» у електронному ВОД позивача у його мобільному застосунку «Резерв+», без дотримання процедури, встановленої вищенаведеними нормами законодавства, були вчинені всупереч вищенаведених положень законодавства, а відтак, такі дії відповідача беззаперечно підлягають визнанню судом протиправними.

З приводу позовних вимог позивача про визнання протиправними дій відповідача щодо направлення звернення до відділення поліції №1 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області для здійснення адміністративного затримання та доставлення позивача до ТЦК та СП у з не уточненням позивачем даних до 16.07.2024р., суд зазначає про таке.

Пункт 79 Порядку №1487 передбачає, що районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема:

- звертаються в установленому законом порядку до органів Національної поліції (у разі неможливості складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення) для доставлення осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 КУпАП, з метою складення протоколів про адміністративні правопорушення, до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому ця особа перебуває (повинна перебувати) на військовому обліку (додаток 20);

- виконують функції з ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Пункт 56 цього ж Порядку №1487 визначає повноваження Національної поліції, яка за зверненням районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ (додаток 20) здійснює адміністративне затримання та доставлення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 КУпАП.

При цьому, вказаний пункт 56 Порядку №1487 містить умову про те, що підставою, тобто передумовою, для електронного звернення ТЦК та СП до органів поліції щодо затримання та доставлення військовозобов`язаного до ТЦК та СП, є, зокрема, порушення військовозобов`язаним правил військового обліку.

Тобто, із аналізу наведених приписів слідує, що посадові особи ТЦК та СП мають повноваження звернутися із електронним зверненням щодо затримання та доставлення військовозобов`язаного до ТЦК та СП лише за умови наявності доказів порушення такою особою правил військового обліку.

Як уже зазначалося вище, за процедурою, встановленою вказаними п.п.27, п.28, п.29, п.30, п.п.30-1 30-3, 34, 41 Порядку №560, у разі, якщо військовозобов`язаний не уточнив свої персональні дані протягом 60 днів (абз.3 п.34 Порядку №560) відповідач зобов`язаний направити повістку військовозобов`язаному за таких умов, а саме: 1) взяття на військовий облік; 2) проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби; 3) уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки); 3) призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби.

А у відповідності до п.п.2 п.41 Порядку №560 передбачено, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу є, зокрема, у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

- день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Тобто, аналіз наведених приписів свідчить про те, що направленню до органів поліції електронного звернення про затримання та доставку військовослужбовця до ТЦК та СП передує направлення (вручення особисто) такому військовослужбовцю повістки та наявності у органу ТЦК та СП відповідного підтвердження про день її отримання (відмову у отриманні) таким військовослужбовцем, що може бути кваліфіковано як порушення правил військового обліку.

Разом з тим, як встановлено судом вище із наявних в матеріалах справи доказів та змісту наданих на вимогу ухвали суду додаткових пояснень представником відповідача від 05.02.2026 та 06.02.2025р. повістка на адресу позивача про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 саме, з метою уточнення персональних даних, посадовими особами відповідача не складалась та на адресу місця проживання/реєстрації позивача не направлялась, що сам підтвердив представник відповідача.

Відтак, за умови встановлення судом факту не виконання посадовими особами своїх повноважень, які полягають у не вжитті заходів щодо виклику позивача з метою уточнення своїх персональних даних, шляхом складання та направлення на адресу позивача повістки засобами поштового зв`язку, що, в свою чергу, виключає протиправність таких дій з боку позивача (його відмову в отриманні повістки, неявку за повісткою у зазначений у ній строк), що може бути кваліфіковано як порушення правил військового обліку.

А оскільки наявність з боку позивача порушення правил військового обліку станом на 27.03.2025р. відповідачем жодними належними доказами не підтверджена, суд приходить до висновку, що дії по направленню відповідачем електронного звернення до органу поліції від 27.03.2025р. №Е1798536 щодо затримання та доставлення позивача до ТЦК та СП, без попереднього вжиття посадовими особами відповідача заходів щодо складання та направлення засобами поштового зв`язку повістки на адресу позивача, є протиправними.

При цьому, судом у цьому контексті надається критично оцінка аргументам представника відповідача з приводу того, що на адресу позивача складалася повістка №2182479 від 29.11.2024р., яка не була вручена позивачеві групою оповіщення через відсутність його за місцем проживання/реєстрації, з огляду на те, що, по-перше, зі змісту її копії судом встановлено, що вона складалася з метою проходження медичного огляду, що не було підставою для внесення відомостей до ЄДРП про порушення правил військового обліку (що є предметом цього спору), суд нагадує відповідачеві та звертає його увагу на те, що такою підставою було саме не уточнення позивачем персональних даних до 16.07.2024р., тому посилання на цю повістку є неспроможним; по-друге, доказів направлення та вручення зазначеної повістки позивачеві засобами поштового зв`язку відповідачем суду також надано не було, що є порушенням вищенаведених приписів Порядку №560; по-третє, доказів коли саме група оповіщення намагалася вручити повістку позивачеві суду також не надано (такі докази відсутні), відтак, наведені обставини не можуть бути прийняті до уваги як належне виконання посадовими особами ТЦК та СП (групою оповіщення) своїх повноважень та не є належними доказами дотримання відповідачем дослідженої вище судом процедури в розумінні ст.73 КАС України.

З огляду на наведені встановлені обставини та аналіз норм чинного законодавства у їх сукупності, можна зробити висновок, що відповідачем на адресу позивача повістка про виклик до ТЦК та СП саме з метою уточнення персональних даних не направлялась (таких доказів відповідачем суду не надано), всупереч вищенаведеної процедури, встановленої п.п. 20-22, 27-30-3, абз.3 п.34 Порядку №560.

А враховуючи те, що відповідачем не було дотримано процедури оповіщення позивача про необхідність явки до ТЦК та СП, встановленої п.п. 20-22, 27-30-3, абз.3 п.34 Порядку №560, що призвело до необізнаності позивача з приводу необхідності явки до ТЦК та СП та як наслідок, спричинило порушення прав та інтересів позивача у даних спірних правовідносинах, тому суд приходить до висновку, що і дії відповідача по направленню відповідачем до органу поліції електронного звернення про затримання та доставлення позивача до ТЦК та СП через не уточнення ним своїх даних без виклику за повісткою, є протиправними та незаконними.

Тож, у такому випадку, дії відповідача щодо направлення звернення про адміністративне затримання та доставлення позивача до ТЦК та СП також підлягають визнанню судом протиправними.

Роблячи такі висновки судом враховується і правові висновки п.п.70,71 рішення Європейського суду з прав людини «Рисовський проти України», де Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», за яким на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

За приписами ч.1 ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 наведеного Кодексу, визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, у ході судового розгляду справи правомірність дій відповідача щодо внесення даних в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (електронну систему «Оберіг») про порушення позивачем правил військового обліку, без притягнення позивача до адміністративної відповідальності у встановленому законом порядку, а також і направлення звернення до органу поліції для затримання та доставку позивача до ТЦК та СП без вжиття заходів відповідачем щодо складання та направлення на адресу позивача засобами поштового зв`язку повістки саме з метою уточнення персональних даних, з урахуванням встановлених судом обставин та аналізу чинного законодавства, що наведений вище, жодними належними, достатніми та допустимими доказами, відповідачем не доведена.

Також суд звертає увагу відповідача на те, що законодавець визначив чітку процедуру щодо притягнення військовозобов`язаних, які порушили правила військового обліку та внесення до відповідного реєстру відомостей про притягнення до адміністративної відповідальності за статтями 210, 210-1 КУпАП України, а саме: обов`язок ІНФОРМАЦІЯ_2 сформувати повістку на адресу позивача із зазначенням підстав, перелічених у п.п. 20-22, 27 -30-3, абз.3 п.34 Порядку №560, направити її на поштову адресу позивача, дочекатися її вручення/невручення, повернення відправлення до ТЦК та СП згідно до вимог п.41 Порядку №560, що і могло б бути підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил військового обліку та подальшого внесення таких відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Жодних доказів, які б свідчили про вжиття наведених вище заходів ТЦК та СП стосовно позивача, відповідачем суду не надано.

А отже, суд приходить до висновку, що обставини звернення відповідача до органів поліції про затримку і доставлення до ТЦК та СП за порушення правил військового обліку 27.03.2025р. без направлення відповідачем на адресу позивача повістки, за відсутності у відповідача доказів на підтвердження складання, направлення засобами поштового зв`язку та вручення її позивачеві або доказів відмови від отримання повістки позивачем, що могло б бути обрано підставами для внесення даних до Єдиного реєстру стосовно порушення позивачем правил військового обліку (що є предметом даного спору), судом визнається суттєвими порушеннями з боку відповідача процедури призову позивача на військову службу під час мобілізації, що призвело до порушення відповідачем прав та інтересів позивача, які тепер підлягають судовому захисту у межах даної справи.

Що стосується доводів представника відповідача про те, що звернення ТЦК та СП до органів поліції є їх дискреційними повноваженнями, і суд не може давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції ТЦК та СП, суд зазначає наступне.

При вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняті рішення про, зокрема, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; обрати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів - ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та враховує положення «Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень», прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980, щодо того, що суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі повноважень суду, визначених законодавцем.

Під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах Закону, зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Адміністративний суд під час розгляду справи та вирішення публічно-правових спорів перевіряє чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підміняти рішення суб`єкта владних повноважень.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Таким чином, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 та від 22.01.2020 у справах № 1640/2594/18 та № 826/9749/17 відповідно.

Частиною 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Оскільки судом встановлено протиправність дій відповідача, які полягають у внесенні відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про порушення позивачем правил військового обліку; протиправність дій відповідача щодо направлення звернення до органів поліції про затримання та доставлення позивача до ТЦК та СП, без дотримання встановленої законодавством процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності (складання, направлення засобами поштового зв`язку та вручення позивачеві повістки, що передбачено вищенаведеною дослідженою судом процедурою), суд вважає, що, в даному випадку, у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень та/або вчинення дій.

Відтак, суд констатує, що у даних правовідносинах суд не втручається у свободу розсуду відповідача як суб`єкта владних повноважень (у даному спірному випадку вона відсутня у відповідача), а при перевірці судом правомірності вчинення дій відповідачем у цих правовідносинах, що є завданням адміністративного судочинства при розгляді адміністративних справ у силу ч.2 ст.2 КАС України, адміністративний суд, з метою відновлення порушених прав позивача, наділений повноваженнями зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, які направлені на усунення виявлених судом порушень законодавства з боку суб`єкта владних повноважень, що передбачено ч.4 ст.245 наведеного Кодексу.

Не можуть бути покладені в основу даного судового рішення, тому відхиляються судом аргументи представника відповідача про наявність рішень адміністративних судів, перелік яких наведений у додаткових поясненнях від 05.02.2026р., оскільки до обов`язкового застосування адміністративними судами першої інстанції підлягають лише правові висновки Верховного Суду за ч.5 ст.242 КАС України.

Інші доводи відповідача уважно вивчені судом, проте не заслуговують на увагу, оскільки згаданих вище висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вищенаведеного, перевіривши за критеріями, встановленими у ч.2 ст.2 згаданого вище Кодексу, правомірність вчинення відповідачем дій щодо внесення відомостей в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів про порушення позивачем правил військового обліку; правомірність дій відповідача (суб`єкта владних повноважень) щодо направлення звернення до органів поліції про затримання та доставлення позивача до ТЦК та СП без дотримання встановленої законодавством процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності, суд приходить до висновку, що відповідач та його посадові особи, вчиняючи такі дії, діяли не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, необґрунтовано, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, судом встановлено, що, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, вчиняючи дії щодо внесення відомостей в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів про порушення позивачем правил військового обліку; вчиняючи дії щодо направлення звернення до органів поліції про затримання та доставлення позивача до ТЦК та СП, без дотримання встановленої процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності (не складання, не направлення засобами поштового зв`язку та не вручення відповідачем позивачеві повістки у спосіб та у порядку, встановленому Порядком №560), які судом визнані протиправними, допустив порушення прав та інтересів позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання таких дій відповідача протиправними.

За викладених обставин, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання відповідача виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості щодо наявності порушень правил військового обліку позивачем, а також і зобов`язання відповідача повідомити відділення поліції №1 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення позивача до ТЦК та СП з урахуванням вимог положень пункту 79 Порядку №1487 та виходячи з того, що, на переконання суду, наведений спосіб є найбільш ефективних способом захисту, який призведе до відновлення порушеного права позивача у даних правовідносинах згідно приписів ст.13 Конвенції.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню повністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи з наведеного, наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову у повному обсязі, слід стягнути з бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача понесені ним згідно квитанцій №4932-7256-4919-2305 від 17.10.2025р., №1815-5167-6231-3385 від 03.11.2025р. судові витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 1937,92 грн. з урахуванням коефіцієнту 0,8 (подання позову через систему «Електронний суд») у розмірі, встановленому ст.4 Законом України «Про судовий збір».

Керуючись статтями ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 52, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати дії ІНФОРМАЦІЯ_6 щодо внесення відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про порушення правил військового обліку ОСОБА_1 протиправними.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_7 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) виключити із Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про порушення правил військового обліку ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Визнати дії ІНФОРМАЦІЯ_7 щодо направлення звернення до відділення поліції №1 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області для здійснення адміністративного затримання та доставлення ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 - протиправними.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_7 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) повідомити відділення поліції №1 Криворізького ГУП ГУНП в Дніпропетровській області про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) згідно до вимог пункту 79 Порядку №1487.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) - судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1937 грн. 92 коп. (одна тисяча дев`ятсот тридцять сім гривень 92 копійок).

Рішення суду може бути може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва