Справа № 160/18390/25
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2026-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Покровської селищної громади Синельниківського району Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
- визнати протиправним та скасувати рішення Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 16.04.2025 року за №Р-4508-71/VIII;
- визнати протиправним та скасувати рішення Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 28.02.2025 року №Р-4452-70/VIII.
Ухвалою суду від 01.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників справи в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
21.07.2025 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від Покровської селищної ради надійшов письмовий відзив проти позову. Відповідач проти позову заперечує в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив наступне. Зазначена земельна ділянка, хоч і вільна від забудови, проте знахоиться в межах «червоних ліній» вулиць та доріг відповідно до Генерального плану смт. Покровське, затвердженого рішенням Покровської селищної ради від 12.05.2017 року №179-6/VII. Розміщення тимчасових споруд у межах червоних ліній є неприпустимим, оскільки такі території призначені для розміщення елементів вулично дорожньої мережі та інженерних мереж. Враховуючи виявлені порушення та з метою дотримання Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України від 21.10.2011 року №244 виконавчий комітет Покровської селищної ради звернувся до Начальника відділу інфраструктури, містобудування та архітектури, житлово-комунального господарства, екології Синельниківської районної військової адміністрації з проханням анулювати дію паспорта прив`язки відповідно до п. 2.26 Порядку. У відповідь на звернення адміністрація не заперечила скасування паспорта прив`язки. Відтак, зазначають, що Покровська селищна рада не має права надавати дозволи на розміщення об`єктів, що суперечать будівельним нормам та правилам безпеки дорожнього руху.
Окрім наведеного зазначають, що зміна цільового призначення земельної ділянки є компетенцією органу місцевого самоврядування і здійснюється відповідно до вимог Земельного кодексу України та Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
З огляду на вищевикладене Покровська селищна рада вважає оскаржувані рішення правомірними та просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Рішенням від 16.04.2025 року за №Р-4508-71/VІІІ Покровською селищною радою Синельниківського району Дніпропетровської області відмовлено в укладенні договору про встановлення особистого сервітуту для розміщення тимчасової споруди на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 на земельній ділянці площею 0,0100 га, яка має кадастровий номер :04:001:0382 на підставі п. 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» статтей 12,98-100, 136 Земельного Кодексу України, Законом України «Про земельний кадастр», п. 2.26 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності оскільки тимчасові споруди невстановлені протягом 6 місяців з дати отримання паспорта прив`язки тимчасових споруд

Вважаючи протиправним рішення відповідача про відому в укладенні договору про встановлення особистого сервітуту, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає, що частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, обсяг судового контролю в адміністративних справах визначено частиною другою статті 2 КАС, в якій зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльності.

Згідно зі статтею 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 93 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Частиною першою статті 98 ЗК України встановлено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

В свою чергу, із змісту статті 99 ЗК України слідує, що власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів, зокрема, право проходу та проїзду на велосипеді, право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху.

Стаття 100 ЗК України передбачає, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (землекористувачем) земельної ділянки.

За домовленістю сторін договір про встановлення земельного сервітуту може бути посвідчений нотаріально.

Власник земельної ділянки також може встановити вимогу нотаріального посвідчення договору про встановлення земельного сервітуту та скасувати таку вимогу. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на земельну ділянку та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом.

Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

У разі необхідності встановлення земельного сервітуту на землях державної, комунальної власності, не сформованих у земельну ділянку, допускається формування земельної ділянки в межах території, на яку буде поширюватися право земельного сервітуту.

Порядок встановлення земельних сервітутів на землях державної, комунальної власності врегульовано статтею 124-1 ЗК України, частиною першою якої визначено, що особа, заінтересована у встановленні земельного сервітуту на землях державної, комунальної власності, звертається з клопотанням у разі, якщо:

а) земельна ділянка не передана у користування або у разі необхідності встановлення земельного сервітуту на землях, не сформованих у земельні ділянки, - до органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, що здійснює розпорядження земельною ділянкою державної, комунальної власності;

б) земельна ділянка перебуває у користуванні - до органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, що здійснює розпорядження земельною ділянкою державної, комунальної власності, або до землекористувача.

У клопотанні має бути зазначена мета встановлення земельного сервітуту.

До клопотання додаються:

а) копії документів, що підтверджують право власності заявника на будівлі, споруди, що розташовані на земельній ділянці (за наявності);

б) письмове погодження землекористувача (у разі встановлення земельного сервітуту щодо сформованої земельної ділянки, яка перебуває у користуванні, за договором з органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, що здійснює розпорядження земельною ділянкою державної, комунальної власності), справжність підпису на якому засвідчується нотаріально;

в) проект договору про встановлення земельного сервітуту (у разі встановлення земельного сервітуту щодо сформованої земельної ділянки);

г) графічні матеріали із зазначенням орієнтовного місця розташування та площі земельної ділянки, яку передбачається сформувати з метою встановлення земельного сервітуту (у разі необхідності формування земельної ділянки державної, комунальної власності з метою встановлення земельного сервітуту);

ґ) технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право суборенди, сервітуту, що розробляється без одержання дозволу на її розроблення (у разі встановлення земельного сервітуту щодо сформованої земельної ділянки).

В свою чергу, частина друга статті 124-1 ЗК України передбачає, що у разі необхідності встановлення земельного сервітуту на сформованій земельній ділянці:

- особа відповідно до пункту "а" частини першої цієї статті приймає рішення про надання згоди на встановлення земельного сервітуту та забезпечує укладення договору про встановлення земельного сервітуту або надає мотивовану відмову у його встановленні;

- особа відповідно до пункту "б" частини першої цієї статті забезпечує укладення договору про встановлення земельного сервітуту або надає мотивовану відмову у його встановленні.

Укладення договору про встановлення земельного сервітуту з органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування здійснюється на підставі рішення цього органу. У разі відмови в укладенні договору про встановлення земельного сервітуту щодо сформованої земельної ділянки державної, комунальної власності такий договір визнається укладеним за рішенням суду.

Згідно частини третьої статті 124-1 ЗК України у разі необхідності формування земельної ділянки державної, комунальної власності з метою встановлення земельного сервітуту орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування протягом одного місяця з дня отримання клопотання приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

У рішенні органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки має зазначатися вичерпний перелік підстав для такої відмови з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

З аналізу вищенаведеного слідує, що у випадку встановлення земельного сервітуту на несформованій земельній ділянці особа звертається із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою встановлення земельного сервітуту до органу місцевого самоврядування, в якому зазначає мету встановлення земельного сервітуту.

При цьому, за результатами розгляду вказаного клопотання, нормами чинного законодавства чітко визначено обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо прийняття рішення про надання відповідного дозволу, або ж прийняття рішення про відмову у наданні такого дозволу із зазначенням вичерпного переліку підстав для такої відмови з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Статтею 144 Конституції України визначено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до положень статті 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно із пунктом тридцять четвертим статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Тобто, способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади, з регулювання земельних відносин, є прийняття рішення сесією.

Частинами першою-третьою статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням.

Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради.

Системний аналіз наведених положень Конституції і законів України дає підстави вважати, що органи місцевого самоврядування повинні діяти відповідно до закріпленої імперативної норми щодо розгляду земельних питань виключно на сесії ради. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб`єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення чи скасування.

Судом в ході розгляду адміністративної справи встановлено, що з метою оформлення прав користування вказаною земельною ділянкою для початку будівництва тимчасових споруд позивач 25.04.2024 року звернувся до відповідача з заявою щодо укладення договору особистого строкового сервітуту на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 на земельній ділянці площею 0,0100 га, яка має кадастровий номер :04:001:0382.

Рішенням від 16.04.2025 року за №Р-4508-71/VІІІ Покровською селищною радою Синельниківського району Дніпропетровської області відмовлено в укладенні договору про встановлення особистого сервітуту для розміщення тимчасової споруди на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 на земельній ділянці площею 0,0100 га, яка має кадастровий номер :04:001:0382 на підставі п. 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» статтей 12,98-100, 136 Земельного Кодексу України, Законом України «Про земельний кадастр», п. 2.26 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності оскільки тимчасові споруди невстановлені протягом 6 місяців з дати отримання паспорта прив`язки тимчасових споруд.

При цьому, суд зауважує, що чинним законодавством не передбачено такої підстави для відмови в укладенні договору про встановлення особистого сервітуту для розміщення тимчасової споруди на земельній ділянці як невстановлення протягом 6 місяців з дати отримання паспорта прив`язки тимчасових споруд та зазначає, що законодавцем наведені обсатвини слугують підставою для анулювання паспорту прив`язки тимчасової споруди.

Твердження представника позивача про неможливість застосування Порядку розміщення тимчасових споруд для проведення підприємницької діяльності у мселищі Покровське до спірних правовідносин невірне, оскільки паспорт видано відповідно до цього Порядку, рішення про його затвердження не скасовано, доводів, що могли б свідчити про незаконність або невідповідність правовим актам вищої юридичної сили вказаного рішення відповідача стороною позивача не наведено, а суд під час розгляду даної справи підстав для визнання його незаконним чи таким, що не відповідає правовим актам вищої юридичної сили не виявив.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 статті 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.

Відповідно до підпункту «в-3» частини першої статті 99 ЗК України, земельні сервітути можуть встановлюватися, зокрема, для потреб геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки корисних копалин, з подальшим їх видобуванням.

Згідно з частиною першою статті 101 ЗК України, дія земельного сервітуту зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку до іншої особи.

Отже, аналізуючи зазначені норми суд приходить до висновку, що наявність сервітуту не позбавляє власника чи землекористувача можливості надалі реалізовувати свої права щодо земельної ділянки, у тому числі розпорядитися нею відповідно до закону.

Зважаючи на викладене суд вважає, що Покровською селищною радою, як суб`єктом владних повноважень не було доведено правомірність прийнятого рішення Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 16.04.2025 року за №Р-4508-71/VIII, відтак спірне рішення підлягає скасуванню, як протиправне.

Також щодо позовної вимоги про визнання протиправним і скасування рішення «Про надання дозволу на зміну цільового призначення земельної ділянки із землею для будівництва та обслуговування будівель торгівлі на земельні ділянки загального користування, які використовуються як внутрішньоквартальні проїзди, пішоходні зони», суд зазначає про наступне.

Відповідно до ст.ст. 13, 19 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 80 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

За приписами ст.ст. 12, 122 ЗК України, ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до виключної компетенції міських рад належить вирішення питань про надання у користування земельних ділянок із земель комунальної власності відповідних територіальних громад.

З урахуванням викладеного у правовідносинах, що є предметом розгляду у даній справі, повноваження щодо вирішення питання про надання у користування спірної земельної ділянки належать до компетенції Криворізької міської ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЗК України (в редакції, яка була чинна на час ухвалення оскаржуваного рішення) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Згідно з ч. 2 ст. 20 ЗК України зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

За приписами ч. 5 ст. 20 ЗК України види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Суд зазначає, що кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму. При цьому земельні ділянки однієї категорії можуть використовуватися за різними видами цільового призначення.

Земельний кодекс України передбачає зміну цільового призначення землі органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проект землеустрою, водночас чітко врегульовує порядок та підстави такої зміни.

Таким чином, суд погоджується з твердженнями відповідача, що прийняття оскаржуваного рішення вчинено в межах повноважень та у визначений законодавцем спосіб, відтак для констатування протиправності оскаржуваного рішення суд не вбачає правових підстав.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частин 1, 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

На підставі ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподіляються пропорційно до задоволених вимог позивача.

Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 2422,40 грн., що документально підтверджується квитанцією від 20.06.2025 року.

Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам у сумі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 16.04.2025 року за №Р-4508-71/VIII.

Зобов`язати Покровську селищну раду Синельниківського району Дніпропетровської області повторно розглянути заяву від 25.04.2024 року громадянина України ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про укладення договору про встановлення особистого сервітуту для розміщення тимчасової споруди на земельній ділянці ділянки площею 0,0100 га., для будівництва та обслуговування будівель торгівлі строком на 5 (п`ять) років, кадастровий номер :04:001:0382 що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , з врахуванням висновків суду.

У задоволенні решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області судові витрати у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна