Справа № 420/3036/26
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2026-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3036/26
УХВАЛА

09 лютого 2026 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Харченко Ю. В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника ОСОБА_1 (від 06.02.2026 року вхід.№ЕС13952/26) про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

ВСТАНОВИВ:

06.02.2026 року представником ОСОБА_1 до пред`явлення позову подано до Одеського окружного адміністративного суду заяву про його забезпечення, в якій вона просить суд забезпечити позов шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 вчиняти дії, пов?язані з заходами призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, на особливий період, до набрання законної сили рішенням суду в цій адміністративній справі.

Так, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд звертає увагу на наступне.

Як передбачено у ч.ч.1,2 ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ж ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За приписами ч.ч.1 та 2 ст.151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними з заявленими позивачем вимогами. Суд також має враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

У силу ч.1 ст.152 КАС України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі та повинна містити обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Отже, ч.2 ст.150 КАС України передбачений вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006р. №9 в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також змісту постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС під час розгляду адміністративних справ» від 06.03.2008р. №2, розглядаючи клопотання про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання судового рішення про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась із таким клопотанням, позовним вимогам.

Суд зазначає про те, що регулювання підстав і порядку забезпечення позову здійснюється в інтересах не лише певної особи, а й інших осіб - учасників провадження, суспільства, держави в цілому з дотриманням критеріїв «адекватності», тобто наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема і те, чи спроможний відповідний захід забезпечити фактичне виконання рішення суду в разі задоволення позову, а також «співмірності», тобто співвідношення негативних наслідків від вжиття певних заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття таких заходів. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 30.09.2019р. у справі №420/5553/18, від 30.09.2019р. у справі №640/868/19, від 30.09.2019р. у справі №1840/3517/18, від 29.01.2020р. у справі №640/9167/19 та інших.

Так, із поданої заяви про забезпечення позову вбачається, що спірні правовідносини фактично стосуються обставин призову та можливого направлення ОСОБА_1 для проходження військової служби під час мобілізації в особливий період.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби закріплено у Законі України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. №2232-XII, згідно з ч.1 ст.1 якого, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

У силу ч.2 ст.17 Закону України «Про оборону України», громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно з законом.

Статтею 1 Закону №2232-XII передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до п.1 Положення про ТЦК та СП, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022р. №154, ТЦК та СП є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

З 24.02.2022р. відповідно до вимог Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015р. №389-VIII в Україні введено режим воєнного стану, який триває і дотепер.

Таким чином, виконання громадянами України, придатними до військової служби, в період дії воєнного стану свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, як і дії відповідних державних органів щодо забезпечення виконання відповідних завдань, урегульовано законом, а тому за загальним правилом не вважається безпідставними.

У цьому контексті, варто наголосити на тому, що на даному етапі суд позбавлений можливості встановити наявність ознак протиправності певних рішень, дій чи бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 , адже встановлення ознак протиправності відповідних рішень, дій або ж бездіяльності суб`єкта владних повноважень, у такому випадку, є фактично вирішенням спору по суті, що є неприпустимим на цій стадії судового процесу.

Розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з ухваленням відповідного рішення. У свою чергу, забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача (заявника) від можливих недобросовісних дій з боку відповідача до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення. А відтак, сам факт прийняття суб`єктом владних повноважень рішення чи вчинення ним дій, які на думку заявника порушують його права та інтереси, не може автоматично свідчити про те, що таке рішення чи дії є протиправними і, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання майбутнього рішення суду, оскільки факт порушення прав та інтересів особи (заявника) підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

Що ж до наявності очевидних ознак протиправності відповідних рішень (дій чи бездіяльності) та порушення таким рішенням (діями чи бездіяльністю) прав, свобод або інтересів осіб, які звернулися до суду, то Верховним Судом у постановах від 16.05.2019р. у справі №826/14303/18, від 12.02.2020р. у справі №640/17408/19 та від 27.02.2020р. у справі №640/16242/19 неодноразово вказано, що такі ознаки мають, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом. Таким чином, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав повинен бути переконаний у тому, що відповідне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними ч.2 ст.2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття таких заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. В іншому випадку, висновки суду про наявність очевидних ознак протиправності спірного рішення та порушення ним прав, свобод чи інтересів позивача до розгляду справи по суті, свідчать про наперед сформовану судом правову позицію у справі.

Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на осіб, на яких поширюються. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, відповідно до ст.150 КАС України, такі обставини, навіть у разі їх доведення, не є вкрай вагомими підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі, адже, як вже наголошувалося вище, такі обставини підлягають встановленню та доведенню в процесі розгляду справи по суті.

Як уже зазначалося вище, у даній заяві про забезпечення позову представник заявника просить заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 вчиняти дії, пов`язані з заходами призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, на особливий період, до набрання законної сили рішенням суду в цій адміністративній справі.

Проте, заявник в обґрунтування обставин, про які ним було зазначено в заяві про забезпечення позову, не надав належних доказів, які б на даному етапі розгляду справи давали можливість суду бути переконаним у тому, що відповідні рішення, дії або бездіяльність відповідача є «очевидно протиправними» поза обґрунтованим сумнівом.

У контексті зазначеного вище, суд також наголошує на тому, що забезпечення позову не може спрямовуватись на блокування передбаченої законом діяльності суб`єкта владних повноважень - ІНФОРМАЦІЯ_1 у воєнний час, якщо така діяльність фактично не є предметом оскарження.

Більше того, суд звертає увагу на те, що заявником (його представником) не надано жодних підтверджуючих документів, які свідчать про вжиття ІНФОРМАЦІЯ_1 дій щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, як то копія повістки щодо призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби, чи вручення йому мобілізаційного розпорядження тощо.

Натомість, у даному випадку, доводи заявника ґрунтуються на припущеннях щодо ймовірної мобілізації ОСОБА_1 на військову службу, а тому й не свідчать про існування дійсної і реальної загрози невиконання рішення суду чи суттєвої перешкоди у такому виконанні.

Суд вважає, що представником заявника не доведено існування обставин, виходячи з яких він просив вжити заходи забезпечення позову. Недоведеність цих обставин, у свою чергу, є підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, адже обов`язковою передумовою для співставлення інтересів сторін є встановлення реальності впливу або можливості впливу на такі інтереси спірних правовідносин, в той час як наразі відсутні жодні докази на підтвердження настання обставин, про які вказував представник позивача.

Вжиття ж заходів забезпечення позову на основі одних лише тверджень є невиправданим та порушує правову визначеність відповідних правовідносин.

Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06.09.2019р. у справі №826/13306/18.

Таким чином, зважаючи на окреслене вище, та враховуючи не надання заявником належних, достатніх, допустимих та юридично спроможних доказів на обґрунтування того, що не вжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, суд дійшов висновку, що наведені в якості підстав для забезпечення позову обставини, не можуть слугувати безумовною передумовою для вжиття відповідних заходів забезпечення, а відтак, заява про забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 вчиняти дії, пов?язані з заходами призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, на особливий період, до набрання законної сили рішенням суду в цій адміністративній справі, не є обґрунтованою, та, як наслідок, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.150, 151, 152, 124, ст.ст.241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Афтеній Анни Вікторівни (від 06.02.2026 року вхід.№ЕС13952/26) про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст.255 КАС України.

Ухвала суду може бути оскаржена, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду у строки визначені статтею 295 КАС України.

Суддя Ю. В. Харченко