Справа № 420/36342/25
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2026-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасуванням наказу в частині, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 14.07.2022 Nє216 в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної та/або матеріальної відповідальності.

- зобов?язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) виплатити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 9 039,48 гривень безпідставно утриманого грошового забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в період з 14.01.2022 він проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 . У період з 24.05.2023 по 31.07.2025 включно позивач обіймав посаду командира військової частини НОМЕР_4 окремого АДРЕСА_1 , який підпорядковувався військовій частині НОМЕР_1 (окремій бригаді троє).

З 01.08.2025 підполковник ОСОБА_1 обіймає посаду командира НОМЕР_5 батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_1 . 18.09.2025 на свій картковий рахунок Позивач тримав щомісячне грошове забезпечення за серпень 2025 року, у розмірі, значно нижчому від того, що отримував до цього часу (приблизно на 30%).

За інформацією Позивача, до матеріальної та/або дисциплінарної відповідальності протягом розрахункового періоду його притягнуто не було, інші передбачені законодавством підстави для утримання з грошового забезпечення відсутні (виконавчі провадження, аліменти, тощо), що викликало припущення щодо розрахункової помилки з боку Відповідача в ході нарахування та виплати грошового забезпечення.

Як наслідок, Позивачем була направлена заява до військової частини НОМЕР_1 про надання інформації, за яким тарифним розрядом та в якому розмірі здійснюється розрахунок його грошового забезпечення починаючи з 01.08.2025 року, та з якої причини йому перераховано суму, значно меншу, ніж належить до виплати.

У відповідь 09.10.2025 року Позивач отримав лист за підписом тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 за вихідним Nє 1156/Вих3ВГ/366 від 09.10.2025, зокрема, про те, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 14.07.2025 №216 «Про результати службового розслідування щодо безпідставної виплати щомісячної премії військовослужбовцям, які скоїли військовій адміністративні правопорушення» утримано з грошового забезпечення Позивача 9 039, 48 грн.

Вважає, що наведений наказ командира військової частини НОМЕР_1 є протиправним, виданим без достатніх на те правових і фактичних підстав, та підлягає скасуванню у судовому порядку.

Процесуальні дії, вчинені судом.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03.11.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, витребувано від військової частини НОМЕР_6 належним чином завірені копії наказу командира військової частини НОМЕР_1 про призначення підполковника ОСОБА_1 на посаду командира НОМЕР_5 батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_1 ; наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 14.07.2025 №216 «Про результати службового розслідування щодо безпідставної виплати щомісячної премії військовослужбовцям, які скоїли військовій адміністративні правопорушення»; матеріалів службового розслідування (зі всіма додатками), що було підставою для видання наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 14.07.2025 Nє216 «Про результати службового розслідування щодо безпідставної виплати щомісячної премії військовослужбовцям, які скоїли військовій адміністративні правопорушення», в частині, що стосується ОСОБА_1 ; доказів на підтвердження ознайомлення ОСОБА_1 з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 14.07.2025 Nє216 «Про результати службового розслідування щодо безпідставної виплати щомісячної премії військовослужбовцям, які скоїли військовій адміністративні правопорушення»; наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) про виплату щомісячного грошового забезпечення за серпень 2025 року в частині, що стосується ОСОБА_1 .

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03.11.2025 року заяву позивача про забезпечення позову повернуто без розгляду.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, за змістом якого відповідач з позовними вимогами не погоджується, з підстав, викладених у письмовому відзиві позовну заяву (від 17.11.2025), наголошуючи, зокрема, що позивач як командир окремої військової частини несе персональну відповідальність за правильність нарахування та своєчасність виплати грошового забезпечення (заробітної плати), проведення та перерахування за належністю в установлені терміни утримань і нарахувань. Зазначає, що за результатами службового розслідування, проведеного відносно позивача, встановлено порушення позивачем ст.ст. 11, 16, 28, 58, 59, 66, 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, яке полягало у нарахуванні і виплаті ОСОБА_3 щомісячної премії за травень 2023 року всупереч п. 5 розд. XVI Порядку № 260, яким передбачено обов`язок відповідальних осіб не виплачувати таку премію військовослужбовцям у разі вживання ними алкогольних напоїв на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу в нетверезому стані за місяць, у якому здійснено таке порушення, у розмірі 9 039,48 грн. Зазначає, що максимально допустимий обсяг відрахування коштів ним порушено не було. Наводить доводи проти поновлення позивачу процесуальних строків.

Позивачем надано відповідь на відзив відповідача (від 21.11.2025), за змістом якого позивач із твердженнями, викладеними у відзиві на позовну заяву, не погоджується, вважає, що існують підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що йому не було відомо ані про існування службового розслідування щодо нього, ані про існування оскаржуваного наказу, який до нього доведено не було; зазначає про відсутність на відмітці про доведення до нього змісту наказу інформації про дату такого доведення та про те, що фактично наказ до нього не доводився, а підпис належить іншій особі. Окрім того, зазначає, що його безпідставно позбавлено права надавати пояснення у ході службового розслідування, що свідчить про необ`єктивність результатів такого розслідування.

Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив (від 26.11.2025), у якому наведені доводи проти тверджень позивача, стверджує, що результати службового розслідування були доведені до позивача засобами електронної доставки, а сам факт неознайомлення позивача зі змістом такого наказу не свідчить про неповноту службового розслідування.

Позивачем надано додаткові пояснення у справі (від 29.11.2025), які за своїм змістом повторюють пояснення, викладені позивачем у позовній заяві та відповіді на відзив.

Окрім того, у відзиві на позовну заяву від 17.11.2025 відповідачем заявлено клопотання про залишення позову без розгляду з підстав пропуску позивачем процесуальних строків на звернення до адміністративного суду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача щодо залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 витребувано від Військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчену копію повного тексту наказу військової частини НОМЕР_1 від 14.07.2022 Nє216 «Про результати службового розслідування щодо безпідставної виплати щомісячної премії військовослужбовцям, які скоїли військові адміністративні правопорушення».

Від відповідача 02.01.2026 надійшла заява на виконання ухвали від 22.12.2025 з копією витребуваного документу.

Обставини справи.

В період з 14.01.2022 ОСОБА_1 проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 . У період з 24.05.2023 по 31.07.2025 включно ОСОБА_1 обіймав посаду командира військової частини НОМЕР_4 окремого батальйону ТрО, який підпорядковувався військовій частині НОМЕР_1 (окремій бригаді ТрО).

З 01.08.2025 підполковник ОСОБА_1 обіймає посаду командира НОМЕР_5 батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_1 . 18.09.2025 на свій картковий рахунок Позивач тримав щомісячне грошове забезпечення за серпень 2025 року, у розмірі, значно нижчому від того, що отримував до цього часу (приблизно на 30%).

Позивачем була направлена заява до військової частини НОМЕР_1 про надання інформації, за яким тарифним розрядом та в якому розмірі здійснюється розрахунок його грошового забезпечення починаючи з 01.08.2025 року, та з якої причини йому перераховано суму, значно меншу, ніж належить до виплати.

09.10.2025 року Позивач отримав лист за підписом тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 за вихідним Nє 1156/Вих3ВГ/366 від 09.10.2025, зокрема, про те, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 14.07.2025 №216 «Про результати службового розслідування щодо безпідставної виплати щомісячної премії військовослужбовцям, які скоїли військовій адміністративні правопорушення» утримано з грошового забезпечення Позивача 9 039, 48 грн.

Згідно з Аудиторським звітом від 28.03.2025 520/4/аз встановлено, що за наказом командира військової частини НОМЕР_4 від 21.06.2023 Nє 331, розрахунково-платіжною відомістю Nє277, стрільцю 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти ОСОБА_3 в порушення вимог п. 5 розд. XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 Nє 260 (надалі - Порядок Nє 260), було нараховано і виплачено щомісячну премію в розмірі 523 % за період з 13 по 31.05.2023 в повному обсязі в сумі 9 039,48 грн.

Однак, як установлено службовим розслідуванням, що призначалося наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.05.2025 № 271, 14.05.2023 о 17:00 солдат ОСОБА_4 слідуючи маршем до місця виконання бойових (спеціальних) завдань поблизу АДРЕСА_2 , перебував у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 15.05.2023 № 218 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності з накладенням дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Одночасно із завершенням службового розслідування, зважаючи на неможливість стягнення надміру виплачених коштів в сумі 9 039,48 грн. у зв?язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 солдата ОСОБА_5 , що не була пов`язана з проходженням військової служби (наказ командира військової частини НОМЕР_4 від 28.08.2024 Nє 241), цим же наказом, на ОСОБА_1 покладено матеріальну відповідальність за шкоду, завдану унаслідок неналежного виконання обов?язків військової служби.

Зазначений наказ містить відмітку у графі «доведено до», з якої, однак, неможливо встановити особу, яка виконала таку відмітку, та дату її виконання.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні відносини, що склались між сторонами, врегульовані Законами України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу", від 24.03.1999 № 551-XIV "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України", від 24.03.1999 № 548-XIV "Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України", від 24.03.1999 № 550-XIV "Про Статут гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України", Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII).

Згідно із частиною першою статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частинами другою-четвертою статті 2 Закону № 2232-XII передбачено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений у Положенні про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженому Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008).

Відповідно до пункту 4 розділу І Положення № 1153/2008 громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ).

Відповідно до правових норм, зазначених в статтях 4, 6 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами. Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами. Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Відповідно до статті 26 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Разом з тим, сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ, у редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Приписами статей 1 та 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна досягається, зокрема, й шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України (стаття 3 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Згідно із частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Положеннями статті 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б)догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83-95 Дисциплінарного статуту ЗСУ.

Відповідно до вимог статті 83 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Частиною першою статті 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ встановлено що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу (частина перша статті 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць (частина третя статті 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування (частина четверта статті 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Порядок проведення службового розслідування врегульований нормами розділу ІІІ Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (далі - Порядок № 608, у редакції на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до якого рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування.

Особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.

Відповідно до пункту 1 розділу ІV Порядку Порядок № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника.

Згідно вимог пункту 9 розділу ІІІ Порядку № 608 посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.

В свою чергу, згідно пункту 3 розділу ІV військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом.

Правовими нормами розділу V Порядку № 608 визначено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.

В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Відповідно до пунктів 1 та 2 розділу VІ Порядку № 608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Аналогічні норми закріплені також і в статті 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ, яка окрім права командира прийняти рішення про накладення дисциплінарного стягнення на військовослужбовця, вину якого повністю доведено, також передбачає, що під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Згідно із пунктом 2 розділу VІ Порядку № 608 наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник). У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

За приписами статті 87 Дисциплінарного статуту ЗСУ дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення. При цьому, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення може передувати проведення службового розслідування.

Звертаючись з позовом до суду, позивач вказує на порушення порядку проведення службового розслідування, що виразилось у неповідомленні його про підстави проведення службового розслідування, позбавленні прав надавати пояснення з приводу питань, які були предметом дослідження при проведенні службового розслідування, заявляти клопотання про витребування та долучення нових документів, висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування тощо.

Дослідивши вказані доводи, а також матеріали справи, суд встановив, що відповідачем не надано доказів повідомлення позивача про проведення службового розслідування відносно нього. В матеріалах справи відсутні докази ознайомлення позивача з наказом про призначення службового розслідування або повідомлення позивача про проведення службового розслідування в інший спосіб.

Таким чином, враховуючи, що позивач не був повідомлений про проведення службового розслідування відносно нього, відтак він були позбавлений усіх основоположних прав передбачених пунктом 3 розділу ІV Порядку № 608, таких як: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Крім того, у відповідача була реальна можливість повідомити позивача про проведення щодо нього службового розслідування, оскільки у розпорядженні військової частини була інформація про персональні дані останнього, зокрема його домашня адреса, номер мобільного телефону, відомості про місце подальшого проходження служби позивача тощо.

Відтак, службове розслідування відбулося без вивчення доводів осіб, яких воно безпосередньо стосувалось, та без всебічної, повної і об`єктивної перевірки обставин, які законом мали бути врахованими, адже висновки акту службового розслідування ґрунтуються виключно на поясненнях військовослужбовців, що є (були) підлеглими позивача на момент його перебування на відповідній посаді командира військової частини, що у свою чергу свідчить про однобокість та необ`єктивність проведеного службового розслідування.

Перевіряючи вплив зазначених порушень на законність притягнення позивачів до дисциплінарної відповідальності суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 23 квітня 2020 року у справі № 813/1790/18, згідно з якою ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків і, на противагу йому, принцип формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення. Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Допущені відповідачем порушення процедури проведення службового розслідування не є формальними, адже позбавили позивача можливості надавати пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій, що могло істотно вплинути на результати службового розслідування та вплинути на повноту висновків, отриманих за результатами такого розслідування.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні переконливі докази ознайомлення позивача із наказом про результати службового розслідування, що порушує право останнього на належний захист своїх прав та інтересів та позбавляє можливості оскаржити прийняте щодо нього рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Оцінюючи встановлені обставини справи, суд дійшов до переконання про суттєвий характер відповідних процедурних порушень під час проведення службового розслідування, зокрема щодо неповідомлення позивача про призначення та про результати службового розслідування, що мало вплив на права та обов`язки позивача.

Таким чином, суд дійшов до висновку про недотримання відповідачем процедури проведення службового розслідування стосовно позивачів та порядку оформлення результатів такого службового розслідування, що є самостійною підставою для визнання протиправним та скасування спірного наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 14.07.2022 Nє216 в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної та/або матеріальної відповідальності.

Разом з тим, суд наголошує, що в межах даної адміністративної справи судом надана оцінка виключно процедурним аспектам прийняття відповідачем оскаржуваного рішення та встановлено невідповідність останнього критеріям, які визначені частиною 2 статті 2 КАС України.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.94 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що наявні правові підстави для часткового задоволення позову.

Розподіл судових витрат.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" та в матеріалах справі відсутні докази на підтвердження понесення ним інших судових витрат по даній справі, підстави для вирішення питання про розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст.6, 72-73, 77, 132, 139, 143, 241-246, 250-251 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), визнання протиправним та скасуванням наказу в частині, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 14.07.2022 Nє216 в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної та/або матеріальної відповідальності.

3. Зобов?язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) виплатити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 9 039,48 гривень безпідставно утриманого грошового забезпечення.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Ю.В. Харченко

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), визнання протиправним та скасуванням наказу в частині, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.