Справа № 320/44244/24
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2026-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: Бєлової Л.В.,

суддів: Аліменка В.О., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Керімова К.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

1. Визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нерозгляду рапорту про звільнення позивача від 04.04.2024 з військової служби на підставі ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за сімейними обставинами та постанови Кабінету Міністрів України №413 від 12.06.2013, з підстави утримання матір`ю - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дочки віком до 23 років, якщо вона продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги матері.

2. Зобов`язати відповідача розглянути рапорт позивача від 04.04.2024 про звільнення позивача з військової служби, на підставі ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами та постанови Кабінету Міністрів України №413 від 12.06.2013, з підстави утримання матір`ю - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дочки віком до 23 років, якщо вона продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги матері.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2025 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапорту про звільнення позивача від 04.04.2024 р. з військової служби на підставі ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за сімейними обставинами та постанови Кабінету Міністрів України №413 від 12.06.2013 р., з підстави утримання матір`ю - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дочки віком до 23 років, якщо вона продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги матері.

Зобов`язано відповідача розглянути рапорт позивача від 04.04.2024 р. про звільнення позивача з військової служби, на підставі ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами та постанови Кабінету Міністрів України №413 від 12.06.2013, з підстави утримання матір`ю - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дочки віком до 23 років, якщо вона продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги матері.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин норми Інструкції з діловодства в Збройних Силах України, яку затверджено наказом Головнокомандувача Збройних Сил України 31 січня 2024 р. № 40 (далі - Інструкція № 40), оскільки Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України та керується, зокрема, Інструкцією з документування управлінської інформації та організаційної роботи з документами в Національній гвардії України в паперовій формі, що затверджена наказом Командувача Національної гвардії України від 30.11.2020 № 511 (далі - Інструкція № 511).

Апелянт зазначає, що згідно з положеннями Інструкції № 511 рапорт ОСОБА_1 не підлягає реєстрації службою діловодства військової частини НОМЕР_1 НГ України, а отже і застосування до його розгляду загальних строків у 30 днів не є неправильним. Натомість, рапорт позивача містить резолюцію т.в.о. командира частини підполковника ОСОБА_2 від 04.04.2024 «встановленим порядком згідно чинного законодавства». Отже, т.в.о. командира військової частини підполковником ОСОБА_3 04.04.2024 розглянуто рапорт ОСОБА_1 та реалізовано управлінське доручення у письмовій формі, зокрема, т.в.о. начальника штабу та деяким іншим посадовим особам наступного змісту: «встановленим порядком згідно чинного законодавства». Рапорт ОСОБА_1 було розглянуто згідно із встановленою резолюцією. У зв`язку з відсутністю законних підстав для звільнення позивачу в усній формі повідомлено про рішення командування військової частини про відмову у задоволенні рапорту. Пізніше таку відмову було продубльовано у відповіді на адвокатський запит адвоката Олексія Оропай.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2025 року відкрито Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

У відзиві позивач зазначає, що з тексту резолюції на рапорті позивача вбачається, що т.в.о. командиром частини підполковником ОСОБА_2 , як вищою посадовою особою, рапорт не розглянуто, а лише накладено резолюцію.

Позивачка вважає, що усне повідомлення про відмову не є належним розглядом її рапорту.

Також позивач зазначає, що невмотивована усна відмова у задоволенні рапорту без зазначення підстав відмови, без посилання на законодавчі акти позбавляє позивача можливості оскаржити таке рішення у судовому порядку.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2025 року справу призначено до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 29 жовтня 2025 року.

У зв`язку з перебуванням 29 жовтня 2025 року судді-доповідача Бєлової Л.В. у відпустці, судове засідання не здійснювалось. Наступне судове засідання призначено на 10 грудня 2025 року.

10 грудня 2025 року у судовому засіданні оголошено перерву з метою витребування у порядку письмового провадження додаткових доказів.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2025 року витребувано у Військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчену Інструкцію № 511.

05 січня 2026 року Військова частина НОМЕР_1 на виконання вимог вказаної ухвали надіслала копію Інструкції № 511.

Наступне судове засідання призначено на 04 лютого 2026 року.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився.

Представник позивача - Українець Ольга Борисівна у судовому засіданні заперечила проти доводів апеляційної скарги та повідомила, що згідно з Інструкцією № 511 відповідач має упродовж 30 днів надати письмову відповідь на рапорт позивача про звільнення з військової служби, однак письмової обґрунтованої відповіді на рапорт позивач не отримувала.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю доповідача, врахувавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 26.05.2023 ОСОБА_1 наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України призначено на посаду ординатора операційно-перев`язувального відділення медичної роти Військової частини НОМЕР_2 .

Позивач склала рапорт від 04.04.2024 командиру Військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами.

Як зазначає позивач, відповідач рапорт не розглянув.

Адвокатом Оропай О.В. направлено адвокатський запит до Військової частини НОМЕР_1 , в якому він просив проінформувати про розгляд рапорту ОСОБА_1 та надати аргументовану відповідь на рапорт ОСОБА_1 .

У відповідь на адвокатський запит відповідач надав лист в якому зазначив, що підстави для звільнення відсутні.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо нерозгляду рапорту від 04.04.2024, звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив та зазначив, що оскільки розгляд рапорту від 04.04.2024 позивача протягом 30 днів не відбувся, рішення про звільнення або відмову у звільненні не прийнято протягом строку встановленого інструкцією, то вказані обставини свідчать про протиправну бездіяльність відповідача.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону № 2232-XII).

Підстави звільнення з військової служби передбачено статтею 26 Закону № 2232-XII.

Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі (пункт 1).

Згідно з п.12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Продовження дії контрактів із військовослужбовцями, які звільнюються, у випадках, визначених законодавством, затвердження військовослужбовців на посади за мобілізаційним планом, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на Посади та звільнення з посад, призупинення військової служби або звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, оформлюється письмовими наказами по стройовій частині. Також наказами по стройовій частині в особливий період оформлюється продовження військової служби та дії контракту понад встановлені строки до термінів, визначених частиною дев`ятою статті 23 України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.

Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано п.225 цього Положення.

Так, пп.2 п.225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них; військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Стосовно порядку звільнення, п. 233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

Вимоги щодо документування управлінської інформації та організація роботи з документами, створеними у паперовій формі у Головному управлінні Національній гвардії України визначено Інструкцією з документування управлінської інформації та організаційної роботи з документами в Національній гвардії України в паперовій формі, що затверджена наказом Командувача Національної гвардії України від 30.11.2020 № 511 (далі - Інструкція № 511).

Згідно з п. 31 Інструкції № 511 резолюція є основною формою реалізації управлінських доручень у письмовій формі, що передбачає постановку конкретного завдання, визначення його предмета, мети, строку та відповідальності за виконання особи, що викладена у вигляді напису на документі.

Абзацом другим пункту 147 Інструкції № 511 передбачено, що головний виконавець організовує роботу співвиконавців, зокрема, визначає строки подання ними пропозицій, порядок погодження і підготовки проекту документа.

Відповідно до п. 148 Інструкції № 511 виконання документа передбачає збирання та опрацювання необхідної інформації, підготовку проекту відповіді на документ, його оформлення, погодження, подання для підписання відповідному керівнику.

Згідно з п. 150 Інструкції № 511 документ подається на підпис разом з документами, на виконання чи на підставі яких його складено.

Спірні правовідносини склалися у цій справі щодо нерозгляду відповідачем рапорту від 04.04.2024 позивача про звільнення з військової служби на підставі ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

З матеріалів справи вбачається, що позивач склала рапорт від 04.04.2024 командиру Військової частини НОМЕР_1 про звільнення її з військової служби за сімейними обставинами.

Рапорт позивача містить резолюцію т. в.о. командира Військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 від 04.04.2024 «встановленим порядком згідно чинного законодавства».

Також з резолюції вбачається, що командиром військової частини визначено відповідальних осіб за виконання управлінського доручення «встановленим порядком згідно чинного законодавства», зокрема, т. в. о. начальника штабу.

Станом на час розгляду справи як у суді першої інстанції, так і у суді апеляційної інстанції, письмової відповіді відповідача щодо розгляду рапорту позивача матеріали справи не містять.

У свою чергу, апелянт зазначає, що позивача в усній формі повідомлено про рішення командування військової частини про відмову у задоволенні рапорту.

Однак, як правильно зазначає позивач, що усне повідомлення про відмову у задоволенні рапорту не є належним розглядом.

Положення Інструкції № 511 також не передбачають усне повідомлення військовослужбовця про відмову у задоволенні рапорту.

Щодо посилання апелянта на те, що положеннями Інструкції № 511 не передбачено реєстрацію службою діловодства Військової частини НОМЕР_1 рапорту ОСОБА_1 , тому застосування до його розгляду загальних строків у 30 днів не є неправильним, колегія суддів зазначає наступне.

Насамперед, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, вирішуючи справу, не застосовував положення Інструкції № 511, а послався на Інструкцію з діловодства в Збройних Силах України, яку затверджено Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України 31 січня 2024 № 40 (далі - Інструкція № 40), положення якої встановлюють загальний 30 денний строк для виконання документів, в яких не зазначено строк виконання. Перебіг 30 денного строку розпочинається з моменту реєстрації документа у військовій частині, до якої він надійшов.

Проте Інструкція № 40 не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України та керується, зокрема, Інструкцією № 511.

Так, згідно з п. 134 Інструкції № 511 на стадії попереднього розгляду здійснюється відбір документів, що не підлягають реєстрацією службою діловодства (додаток 4).

Пунктом 14 Примірного переліку документів, що не підлягають реєстрації (додаток 4) передбачено рапорти, зокрема військовослужбовців.

Дійсно, з рапорту позивача вбачається, що останній службою реєстрації військової частини не зареєстрований.

Відповідно до абзацу 5 пункту 158 Інструкції № 511 документи, в яких строк виконання не зазначено, крім документів інформаційного характеру, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 днів з моменту реєстрації документа, якщо інше не передбачено нормативними актами.

Отже, оскільки рапорт позивача не підлягає реєстрації, то положення абзацу 5 пункту 158 Інструкції № 511 щодо виконання документу не пізніше ніж за 30 днів з моменту реєстрації документа у цьому випадку не застосовуються.

Натомість, абзацом 2 цього ж пункту 158 Інструкції № 511 передбачено, що типові строки виконання документів установлюються законодавством.

Так, положеннями частини першої статті 1 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Отже, положення абзацу 2 цього пункту 158 Інструкції № 511 передбачають типові строки виконання відповідальними особами військової частини документів, встановлені чинним законодавством України, тобто, зокрема, Законом України «Про звернення громадян», який передбачає розгляд звернень громадян, у цьому випадку рапорт військовослужбовця, у строки встановлені ч. 1 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», зокрема, в місячний термін.

Як зазначалось, станом на час розгляду справи у суді відповідь відповідача щодо розгляду рапорту від 04.04.2024 позивача у матеріалах справи відсутня, рішення про звільнення або відмову у звільненні не прийнято протягом строку встановленого інструкцією № 511.

У зв`язку з чим, суд першої інстанції обґрунтовано визнав протиправною бездіяльність відповідача щодо нерозгляду рапорту про звільнення позивача від 04.04.2024 з військової служби та зобов`язав відповідача розглянути рапорт позивача.

Однак, суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин положення інструкції № 40, оскільки у цій справі правовідносини між сторонами регулюються нормами Інструкції № 511.

Тому, рішення суду першої інстанції у мотивувальній частині підлягає зміні, у решті рішення слід залишити без змін.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи пунктів 1, 4 частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, водночас вважає необхідним змінити вказане судове рішення у мотивувальній частині, зазначивши, що підставами для задоволення позовних вимог є доводи, викладені у цій постанові апеляційного адміністративного суду. У решті рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін. У зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 243, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2025 року - задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2025 року, зазначивши, що підставами для задоволення позовних вимог є доводи, викладені у цій постанові Шостого апеляційного адміністративного суду.

У решті рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 09 лютого 2026 року.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

А.Ю. Кучма