Справа № 520/12061/25
Суддя: Семененко М.О.
Дата ухвалення: 2026-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 р.Справа № 520/12061/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Семененко М.О.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,

за участю секретаря судового засідання Кіт Т.Р.

представник позивача Виноградов В.О.

представник відповідача Славич А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2025, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 01.12.25 року по справі № 520/12061/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аліса-Лайн»

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Аліса-Лайн», звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 05.07.2024 № 8, яким до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛІСА-ЛАЙН» застосовано пеню за порушення строку розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності у сумі 1 898 656,34 грн.

В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням заяви про зміну підстав позову, зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення (далі також ППР) є протиправним та підлягає скасуванню через неправильність застосування контролюючим органом положень Закону України «Про валюту і валютні операції» № 2473-VIII від 21 червня 2018 року (далі - Закон № 2473-VIII), постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» (далі - Постанова НБУ №18, ст.ст. 14 та 112 Податкового кодексу України (далі - ПК України), п. 69.9 підрозділу 10 розділу XX ПК України (в редакції, чинній на дату здійснення експортної операції 21.07.2022). Також, позивач наголошував на неправильності визначення контролюючим органом строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності та неврахуванні ним ст. 13 Регламенту Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, затвердженого рішенням Президії Торгово-промислової палати від 27 липня 2017 року № 25. Крім того, звернув увагу, що відповідно до пп. 129.9.7 ст. 129 ПК України пеня не нараховується, а нарахована пеня підлягає анулюванню у разі вчинення діяння (дії або бездіяльності) особою внаслідок введення воєнного, надзвичайного стану. Зауважив, що факт проведення активних бойових дій на території Харківської міської територіальної громади та факт щоденних масованих ракетних і артелерійських обстрілів міста є загальновідомим та не потребує доведення, крім того, у період, коли було здійснено розглядувану експортну операцію ГУ ДПС взагалі не виконувало своїх обов`язків контролюючого органу, а повноваження по адмініструванню податків і зборів на території Харківської області було передано до Головного управління ДПС у Рівненській області. Форс мажорні обставини зумовили неможливість звернення до арбітражного суду з відповідним позовом про стягнення заборгованості з контрагента-нерезидента України за розглядуваним експортним контрактом, що, на переконання позивача, може бути кваліфіковано у якості обставини, що звільняє ТОВ "Аліса-Лайн" від відповідальності за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому наголосив, що податкове повідомлення-рішення від 05.07.2024 № 8 відповідає вимогам чинного законодавства. Наполягав, що за наслідком проведення документальної позапланової виїзної перевірки з питань дотримання вимог валютного законодавства за зовнішньоекономічними контрактами було виявлено порушення ч. 2 ст. 13 Закону 2473-VIII та п. 14-2 Постанови НБУ № 18 за зовнішньоекономічним контрактом від 27.09.2019 № 2 щодо недотримання ТОВ «АЛІСА-ЛАЙН» граничних строків розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом з компанією «S&M ATLANTIC INC.», Канада. Також відповідач наголосив, що контролюючим органом було правильно визначено період нарахування пені, та нарахування пені є правомірним, оскільки жодна з передумов для її зупинення або не нарахування не була належним чином виконана на момент перевірки і складання ППР.

04.08.2025 позивачем подано відповідь на відзив, у якій позивач заперечував проти доводів, викладених у відзиві, повторно наголосив на існуючій конкуренції двох нормативно-правових актів Правління Національного банку України однакової юридичної сили - Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 5 (далі - Положення НБУ № 5) та Постанови НБУ №18, та на тому, що право на зупинення нарахування пені виникає саме з моменту направлення позовної заяви до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України. Також позивач зауважив що на період дії воєнного стану зупинено перебіг строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

20.08.2025 відповідачем подано заперечення, у яких відповідач відхилив доводи позивача, викладені у відповіді на відзив та повторно наголосив на доводах, викладених у відзиві на позовну заяву.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 адміністративний позов ТОВ «АЛІСА-ЛАЙН» задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 05.07.2024 № 8, яким до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аліса-Лайн» застосовано пеню за порушення строку розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності у сумі 1 898 656,34 грн. (один мільйон вісімсот дев`яносто вісім тисяч шістсот п`ятдесят шість гривень 34 копійки).

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61057, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛІСА-ЛАЙН" (просп. Героїв Харкова, буд. 97, кв. 49, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61050, ) судовий збір у розмірі 22783,88 грн (двадцять дві тисячі сімсот вісімдесят три гривні 88 коп.).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що суд першої інстанції помилково визнав наявність конкуренції між Положенням НБУ № 5 та Постановою НБУ № 18, дійшовши висновку про можливість застосування 365-денного строку розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, оскільки Постанова НБУ № 18 є спеціальним нормативно правовим актом, прийнятим у зв`язку із запровадженням воєнного стану, яким тимчасово змінено граничний строк розрахунків до 180 календарних днів для операцій, здійснених з 05.04.2022. Отже, у даному випадку відсутня конкуренція норм, а підлягає застосуванню спеціальна норма пункт 14-2 Постанови НБУ № 18.

Також вважає, що суд першої інстанції помилково ототожнив поняття «дата подання позову» та «дата прийняття позову до розгляду», що суперечить прямій нормі закону, оскільки направлення позовної заяви поштою саме по собі не породжує правових наслідків, передбачених частиною сьомою статті 13 Закону № 2473-VIII, оскільки до моменту її прийняття до розгляду суд не здійснює жодних процесуальних дій.

Зауважив, що суд безпідставно застосував пункт 69.9 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України до валютних правовідносин, оскільки строки розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності встановлюються та регулюються виключно Законом № 2473-VIII та нормативно-правовими актами Національного банку України. ПК України не регулює порядок здійснення валютних операцій, а тому положення пункту 69.9 ПК України не можуть поширюватися на строки валютних розрахунків.

Як підсумок, апелянт вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позову, адже, на противагу доводам ГУ ДПС, позивачем не доведено та не спростовано зазначені контролюючим органом доводи.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представник відповідача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що на підставі наказу Головного управління ДПС у Харківській області від 04.06.2024 № 2291-п, проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «АЛІСА-ЛАЙН», , з питань дотримання вимог валютного законодавства за зовнішньоекономічними контрактами від 10.07.2019 № 07/19 за період з 10.07.2019 по 31.05.2024, від 27.09.2019 № 2 за період з 27.09.2019 по 31.05.2024.

За результатами документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «АЛІСА-ЛАЙН», , складено Акт від 14.06.2024 № 27322/20-40-07-08-05/37190238 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛІСА-ЛАЙН», , з питань дотримання вимог валютного законодавства за зовнішньоекономічними контрактами від 10.07.2019 № 07/19 за період з 10.07.2019 по 30.04.2024, від 27.09.2019 № 2 за період з 27.09.2019 по 31.05.2024».

Як вбачається з акту перевірки, відповідачем встановлено порушення позивачем граничних строків розрахунків за операціями з експорту товарів по зовнішньоекономічному контракту від 27.09.2019 № 2, укладеному з компанією «S&M ATLANTIC INC.» Канада.

Таким чином, відповідач дійшов висновку про порушення позивачем ч. 2 ст. 13 Закону №2473-VIII та п. 14-2 Постанови НБУ № 18.

У зв`язку із встановленим порушенням, контролюючим органом прийнято податкове повідомлення рішення від 05.07.2024 № 8 (форма «С»), яким позивача зобов`язано сплатити пеню у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 1 898 656,34 грн.

Судом встановлено, що нарахування пені у сфері зовнішньоекономічної діяльності відбулося щодо виконання контракту від 27.09.2019 № 2, укладеного між ТОВ «АЛІСА-ЛАЙН» та компанією «S&M ATLANTIC INC.», Канада.

Протягом перевіряємого періоду ТОВ «АЛІСА-ЛАЙН», на виконання умов Контракту від 27.09.2019 № 2, укладеного з компанією «S&M ATLANTIC INC.», Канада, відвантажено товар на загальну суму 207 830,44 дол. США (еквівалент 5 788 065,70 грн), в тому числі згідно митної декларації від 21.07.2022 № 72127 на суму 51 920,40 дол. США (еквівалент 1 518 926,11 грн).

За висновком відповідача, про що зазначено в акті перевірки та відзиві на позовну заяву, граничним строком надходження валютної виручки за митною декларацією від 21.07.2022 № 72127 є 16.01.2023, оскільки пунктом 14-2 Постанови НБУ № 18 встановлено, що граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 180 календарних днів та застосовуються до операцій, здійснених з 05 квітня 2022 року.

Як зазначено в акті перевірки, валютна виручка за відвантажений товар надійшла від компанії «S&M ATLANTIC INC.», Канада, на загальну суму 155 900,04 дол. США (еквівалент 4 276 439,25 грн) без порушення законодавчо встановлених строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

У свою чергу, валютна виручка за відвантажений товар згідно митної декларації від 21.07.2022 № 72127 на загальну суму 51 920,40 дол. США від компанії «S&M ATLANTIC INC.» не надійшла на рахунок ТОВ «АЛІСА-ЛАЙН», що і зумовило висновок відповідача про порушення позивачем граничних строків розрахунків за операціями з експорту товарів.

Непогодившись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням від 05.07.2024 № 8 (форма «С»), яким позивача зобов`язано сплатити пеню у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 1 898 656,34 грн, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що позивачем не було порушено строків надходження валютної виручки, оскільки 365-ти денний строк, визначений Положенням НБУ № 5, фактично, почав свій перебіг 01.08.2023, а вже 07.05.2024 ТОВ «АЛІСА-ЛАЙН» було подано позовну заяву до Міжнародного комерційного арбітражного суду при торгово-промисловій палаті України. Відповідачем не надано належних доказів на обґрунтування правомірності винесення податкового повідомлення-рішення від 05.07.2024 № 8.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.п. 191.1.4 ст. 191 ПК України, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу: здійснюють контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті.

Підпунктами 20.1.4, 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 ПК України передбачено, що контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право: - проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків; - застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно положень п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п.п. 78.1.1 п.п.78.1 ст.78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ та встановлює відповідальність за порушення ними валютного законодавства визначені Законом № 2473-VIII.

Частиною 1 ст. 3 Закону № 2473-VIII встановлено, що відносини, що виникають у сфері здійснення валютних операцій, валютного регулювання і валютного нагляду, регулюються Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 2473-VIII питання здійснення валютних операцій, основи валютного регулювання та нагляду регулюються виключно цим Законом. Зміна положень цього Закону здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону. Зміна положень цього Закону може здійснюватися виключно окремими законами про внесення змін до цього Закону.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону № 2473-VIII у разі якщо положення інших законів суперечать положенням цього Закону, застосовуються положення цього Закону.

Отже, норми ст. 3 Закону № 2473-VIII не виключають можливості регламентування окремих сфер валютного регулювання і нагляду приписами інших актів права (у тому числі і нормами ПК України) за виключенням недоторканності саме основ валютного регулювання та нагляду.

При цьому, механізми реалізації суб`єктами владних повноважень заходів контролю, процедури притягнення винних учасників суспільних правовідносин до запровадженої законом міри юридичної відповідальності, склад протиправних діянь та обставини, що виключають відповідальність Закону № 2473-VIII не віднесені ані до основ валютного регулювання, ані до основ валютного нагляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону № 2473-VIII органами валютного нагляду відповідно до цього Закону є Національний банк України та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику. Органи валютного нагляду в межах своєї компетенції здійснюють нагляд за дотриманням резидентами та нерезидентами валютного законодавства.

Частинами п`ятою, шостою ст. 11 Закону № 2473-VIII передбачено, що Національний банк України у визначеному ним порядку здійснює валютний нагляд за уповноваженими установами. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, здійснює валютний нагляд за дотриманням резидентами (крім уповноважених установ) та нерезидентами вимог валютного законодавства.

Згідно з ч. 9 ст. 11 Закону № 2473-VIII органи валютного нагляду мають право проводити перевірки з питань дотримання вимог валютного законодавства визначеними частинами п`ятою і шостою цієї статті суб`єктами здійснення таких операцій. Під час проведення перевірок з питань дотримання вимог валютного законодавства органи валютного нагляду мають право вимагати від агентів валютного нагляду та інших осіб, які є об`єктом таких перевірок, надання доступу до систем автоматизації валютних операцій, підтвердних документів та іншої інформації про валютні операції, а також пояснень щодо проведених валютних операцій, а агенти валютного нагляду та інші особи, які є об`єктом таких перевірок, зобов`язані безоплатно надавати відповідний доступ, пояснення, документи та іншу інформацію.

За змістом ч. 10 ст. 11 Закону № 2473-VIII у разі виявлення порушень валютного законодавства органи валютного нагляду мають право вимагати від агентів валютного нагляду та інших осіб, які є об`єктом таких перевірок і допустили такі порушення, дотримання вимог валютного законодавства та застосовувати заходи впливу, передбачені законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону № 2473-VIII Національний банк України за наявності ознак нестійкого фінансового стану банківської системи, погіршення стану платіжного балансу України, виникнення обставин, що загрожують стабільності банківської та (або) фінансової системи держави, має право запровадити такі заходи захисту: встановлення граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону № 2473-VIII Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 13 Закону №2473-VIII у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та (або) інших немайнових прав - з дня оформлення у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді) акта, рахунка (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує їх надання.

Частина 5 цієї норми визначає, що порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).

Постановою правління Національного банку України від 02.01.2019 № 5 було затверджено Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті (Положення НБУ № 5).

Згідно із пунктом 21 розділу ІІ Положення НБУ № 5 граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів.

У подальшому, відповідно до статті 7 Закону України «Про Національний банк України», 24.02.2022 з метою забезпечення надійності та стабільності функціонування банківської системи в період запровадження воєнного стану прийнято Постанову НБУ № 18.

Постановою Правління Національного банку України від 04.04.2022 № 68 Постанову НБУ № 18 було доповнено, зокрема пунктами наступного змісту: «14-2. Граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 90 календарних днів та застосовуються до операцій, здійснених з 05 квітня 2022 року»; «14-4. Розрахунки за операціями резидентів з експорту та імпорту товарів здійснюються не пізніше строку, визначеного в пункті 14-2 цієї постанови, з урахуванням вимог пункту 14-3 цієї постанови в повному обсязі, з урахуванням вимог пункту 14-3 цієї постанови стосовно операцій з експорту, імпорту товарів у незначній сумі (уключаючи незавершені розрахунки за операцією). Грошові кошти від нерезидента за операціями резидента з експорту товарів підлягають зарахуванню на рахунок резидента в банку в Україні».

Постановою Правління Національного банку України від 07.06.2022 № 113 та постановою Правління Національного банку України від 07.07.2022 № 172 до п. 14-2 Постанови НБУ № 18 були внесені чергові зміни і з 07 червня 2022 року цифри "90" було замінено цифрами "120", а з 07 липня 2022 року - цифри "120" замінено цифрами "180".

Таким чином, за загальним правилом у випадку експорту товарів з України розрахунок має відбуватися у строки, зазначені у договорах, але не пізніше граничного строку розрахунків, встановленого Національним банком України, що обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та (або) інших немайнових прав - з дня оформлення у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді) акта, рахунка (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує їх надання.

До 05 квітня 2022 року такі граничні строки розрахунків становили 365 календарних днів.

З огляду на введення в Україні воєнного стану Національний банк України змінив граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту.

Відповідно до вказаних змін у період з 05 квітня 2022 року по 07 червня 2022 року такі строки становили 90 календарних днів, з 07 червня 2022 року по 07 липня 2022 року - 120 календарних днів, з 07 липня 2022 року - 180 календарних днів.

При цьому змінені Постановою НБУ № 18 строки застосовуються лише до операцій, що здійснені з 05 квітня 2022 року.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції та доводи позивача про наявність конкуренції між Положенням НБУ № 5 та Постановою НБУ № 18 та про можливість застосування 365-денного строку розрахунків, встановленого Положенням НБУ №5, оскільки Постанова № 18 та подальші внесені до неї зміни не запроваджували нові заходи захисту, у спосіб передбачений статтею 12 Закону № 2473-VIII. Воєнні норми, запроваджені Постановою НБУ № 18, установили спеціальні правила, які враховують умови воєнного стану. Пункт 14-2 Постанови НБУ № 18 (який введений Постановою № 68 від 4 квітня 2022 року та змінений постановами № 113 від 7 червня 2022 року і № 142 від 7 липня 2022 року), не скасував загальний строк розрахунків у 365 днів, визначений Положенням НБУ № 5, а встановив конкретні, коротші строки (спочатку 90, потім 120, а згодом 180 календарних днів) саме для операцій, здійснених з 5 квітня 2022 року.

У зв`язку з чим суд вважає, що Постанова НБУ № 18 та її зміни не підпадають під процедурні обмеження Закону№ 2473-VIII, адже ґрунтуються на спеціальних повноваженнях НБУ, обумовлених саме введенням воєнного стану.

На практиці ж норми, що визначають загальний строк 365 днів щодо розрахунків за операціями з експорту та імпорту, і спеціальні для цього воєнні строки співіснують як такі, що застосовуються до різних періодів і контекстів: Положення НБУ № 5 регулює режим валютних операцій на період для адаптації змін у валютному законодавстві у мирний час, тоді як Постанова НБУ № 18 із її змінами встановлює тимчасові обмеження, адаптовані до викликів воєнного стану, у вигляді строків 90, 120 та 180 днів залежно від періоду саме до операцій, здійснених з 5 квітня 2022 року.

Відтак, узагальнюючи наведене вище, колегія суддів зазначає, що аналіз норм Закону № 2473-VIII та інших норм, що наведені вище, дає підстави вважати, що: дія Постанови НБУ № 18 в контексті визначення строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів припиниться лише після завершення воєнного стану, оскільки вона ґрунтується на особливих повноваженнях НБУ в таких умовах; заходи захисту, а саме встановлення граничних строків розрахунків за операціями з експорту чи імпорту товарів тривалістю 365 днів, запроваджені Положенням НБУ № 5, діятимуть до моменту, коли НБУ офіційно визнає цю постанову такою, що втратила чинність відповідно до частини дев`ятої статті 16 Закону № 2473-VIII; лише після цього почнуть застосовуватися загальні правила статті 12 цього Закону щодо валютного регулювання.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 13.03.2025 по справі № 560/19941/23.

Матеріалами справи підтверджено, що нарахування пені у сфері зовнішньоекономічної діяльності відбулося щодо виконання контракту від 27.09.2019 № 2, укладеного між ТОВ «АЛІСА-ЛАЙН» та компанією «S&M ATLANTIC INC.», Канада.

Протягом перевіряємого періоду ТОВ «АЛІСА-ЛАЙН», на виконання умов Контракту від 27.09.2019 № 2, укладеного з компанією «S&M ATLANTIC INC.», Канада, відвантажено товар на загальну суму 207 830,44 дол. США (еквівалент 5 788 065,70 грн), в тому числі згідно митної декларації від 21.07.2022 № 72127 на суму 51 920,40 дол. США (еквівалент 1 518 926,11 грн).

За висновком відповідача, про що зазначено в акті перевірки та відзиві на позовну заяву, граничним строком надходження валютної виручки за митною декларацією від 21.07.2022 № 72127 є 16.01.2023, оскільки пунктом 14-2 Постанови НБУ № 18 встановлено, що граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 180 календарних днів та застосовуються до операцій, здійснених з 05 квітня 2022 року.

Враховуючи, що валютна виручка за відвантажений товар на загальну суму 51920,40 дол. США від компанії «S&M ATLANTIC INC.», Канада, за операцією, здійсненою 21.07.2022, у законодавчо встановлени1 строк розрахунків у сфері ЗЕД 180 днів не надійшла, колегія суддів вважає, що висновок відповідача про порушення ТОВ «АЛІСА-ЛАЙН» частини 2 статті 13 Закону № 2473-VIII, із змінами та доповненнями, пункту 14-2 Постанови НБУ № 18, із змінами та доповненнями, є обгрунтованим.

Колегія суддів відхиляє аргументи позивача, з посиланням на п. 69.9 підрозділу 10 розділу XX ПК України, щодо зупинення перебігу строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи на період до припинення або скасування воєнного стану для платників податків та контролюючих органів, з огляду на наступне.

Правовідносини зі здійснення валютних операцій є специфічними та врегульовані спеціальним Законом № 2473-VIII, і саме норми вказаного Закону підлягають застосуванню, зокрема і в питанні нарахування пені за порушення строків розрахунків в іноземній валюті.

З огляду на специфіку правовідносин, що стосуються строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, які врегульовано окремим спеціальним нормативно-правовим актом - Законом № 2473-VIII, та врегульовують конкретну визначену його предметом групу правовідносин, Верховний Суд у постанові від 23.07.2024 у справі № 240/25642/22 дійшов висновку, що пункт 129.9.7 пункту 129.9 статті 129 (стосується ненарахування/анулювання нарахованої пені внаслідок введення воєнного, надзвичайного стану), абзац 11 пункту 52-1 (стосується ненарахування/списання нарахованої пені протягом дії карантину), підпункт 69.9 пункту 69 (стосується зупинення перебігу строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи) підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України не розповсюджуються на строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, що врегульовано законодавством у сфері здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, та на пеню, нараховану за порушення вимог цього законодавства.

Також, колегія суддів відхиляє аргументи позивача про наявність форс-мажорних обставин, що на думку позивача зумовили неможливість звернення до арбітражного суду з відповідним позовом про стягнення заборгованості з контрагента-нерезидента України за розглядуваним експортним контрактом, що на переконання позивача, може бути кваліфіковано у якості обставини, що звільняє ТОВ "Аліса-Лайн" від відповідальності за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, з огляду на наступне.

Саме по собі існування форс-мажорної обставини (обставини непереборної сили) ще не є свідченням того, що безпосередньо вона вплинула на неможливість виконання особою певного зобов`язання за договором чи обов`язку, передбаченого законодавчими та іншими нормативними актами. Такий зв`язок має встановлюватись як шляхом надання сертифіката (довідки) Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної ТПП, так і оцінкою інших належних доказів, що можуть це підтвердити.

При цьому сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом неможливості виконання зобов`язання, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та характеру зобов`язання.

Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання конкретною особою (учасником) в межах укладеного міжнародного договору. Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Водночас сама по собі, зокрема, збройна агресія проти України, девальвація гривні, воєнний стан, не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, як обставини непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не змогла виконати ті чи інші зобов`язання.

Так, в розумінні норм ч. 6 ст. 13 Закону №2473-VIII передбачається можливість зупинення перебігу строків розрахунків та нарахування пені за їх порушення лише у разі зупинення виконання договору, яке відбувається у зв`язку із виникненням форс-мажорних обставин. Іншими словами, неможливість виконання договору, а відповідно, і звільнення від нарахування пені, має місце у разі впливу форс-мажорних обставин на таку можливість.

Для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі ст. ст. 617 ЦК України, 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.12.2025 по справі № 240/27873/23.

Разом з тим, у позовній заяві відсутні обґрунтування наявності причинно-наслідкового зв`язку між безпековою ситуацією в місті Харкові внаслідок збройної агресії російської федерації та неможливістю виконання конкретного зобов`язання, відсутності альтернативних можливостей виконання такого зобов`язання, а також інших доказів, які б підтвердили наявність форс-мажорних обставин. Позивач не надав довідку ТПП України щодо конкретного впливу форс-мажору на цю операцію; не довів, що обставини, зумовлені наслідками збройної агресії, фактично унеможливлювали подання позову протягом майже двох років (з 21.07.2022 до 07.05.2024); не обґрунтував, чому позов було направлено лише у травні 2024 року, при тому що невиконання зовнішньо-економічного контракту в частині розрахунку за поставлений товар тривало з липня 2022 року.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дішла висновку, що відповідачем правомірно нараховано пеню за порушення позивачем граничних строків розрахунків за операцією з експорту товару.

Водночас, колегія суддів не погоджуться із періодом нарахування пені, зокрема із датою зупинення її нарахування, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 13 Регламенту Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, затвердженого рішенням Президії Торгово-промислової палати від 27 липня 2017 року № 25 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), сторона, яка бажає розпочати арбітражний розгляд, подає до міжнародного комерційного арбітражного суду позовну заяву. Датою подання позовної заяви вважається дата її вручення міжнародному комерційному арбітражному суду, при відправці позовної заяви поштою - дата штемпеля поштового відомства місця відправлення на конверті, при експрес-доставці - дата накладної.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що дата звернення резидента з позовом до суду про стягнення з нерезидента заборгованості за експортно-імпортним контрактом або дата відправлення позову поштою є датою прийняття позовної заяви судом, внаслідок чого зупиняється нарахування пені за порушення строків здійснення розрахунків в іноземній валюті та пеня за їх порушення не сплачується.

Таке правозастосування відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 04.02.2020 у справі № 815/3991/16 та від 21.02.2023 у справі № 826/10651/16, від 13.02.2025 у справі № 440/11092/23.

Враховуючи викладене, у спірних правовідносинах день направлення поштою позову до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України є днем, з якого зупиняється нарахування пені за порушення термінів надходження резиденту валютної виручки.

Доводи відповідача про те, що датою звернення платника до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України у спірних випадках є дата прийняття відповідного позову, а не дата передання матеріалів позову до поштової установи, спростовуються вищевикладеним.

З розрахунку пені, що є додатком до податкового повідомлення-рішення від 05.07.2024 № 8, суд встановив, що відповідач визначив період нарахування пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності з 17.01.2023 по 27.05.2024 (497 днів), тобто, кінцевою датою нарахування пені відповідач визначив день, що передував дню прийняття Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті України позову ТОВ «АЛІСА-ЛАЙН» до провадження.

Водночас, судовим розглядом встановлено, що позовну заяву ТОВ «АЛІСА-ЛАЙН» було направлено до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України 07.05.2024 засобами поштового зв`язку, про що свідчить штемпель поштового відомства на конверті. Отже, датою зупинення нарахування пені за порушення строків здійснення розрахунків в іноземній валюті є 07.05.2024 (день направлення поштою позову до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України), а не 28.05.2024, як визначив відповідач. Тобто, періодом нарахування пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності є 17.01.2023-06.05.2024 (476 днів).

З розрахунку пені, що є додатком до податкового повідомлення-рішення від 05.07.2024 № 8, судом встановлено, що за період порушення граничних строків розрахунків 17.01.2023-27.05.2024 позивачу нараховано пеню у сумі 2830896,60 грн (кількість днів порушення строків розрахунків - 497, сума простроченої заборгованості (гривневий еквівалент) - 1898656,34 грн, ставка пені за кожень прострочки - 0,3%), пеня відповідно до п. 5 ст. 13 Закону № 2473-VIII - 1898656,34 грн.

З урахуванням положень ч.5 ст.13 Закону № 2473-VIII, розмір пені за кожен день прострочення розрахунку становить 1898656,34 грн * 0,3% = 5 695,97 грн.

Отже, за період 17.01.2023-06.05.2024 сума пені складає 2711281,25 грн (5 695,97 грн * 476 днів, або 2830896,60 грн : 497днів * 476 днів).

Водночас, суд звертає увагу, що ч. 5 ст. 13 Закону № 2473-VIII визначено, що порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).

Беручи до уваги, що сума неодержаних грошових коштів за договором складає 1898656,34 грн (у валюті - 51920,40), а пеня - 2711281,25 грн, сума пені, згідно з ч. 5 ст. 13 Закону № 2473-VIII, повинна бути нарахована у сумі 189656,34 грн.

З розрахунку пені, що є додатком до податкового повідомлення-рішення від 05.07.2024 № 8 вбачається, що сума пені, з урахуванням ч. 5 ст. 13 Закону № 2473-VIII, склала 1898656,34 грн.

Тож, колегія суддів зазначає, що доводи позивача в частині невірного визначення періоду нарахування пені знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, проте такі не впливають на розраховану відповідачем суму пені, визначену спірним податковим повідомленням-рішенням.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 05.07.2024 № 8, яким до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛІСА-ЛАЙН» застосовано пеню за порушення строку розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності у сумі 1 898 656,34 грн, є правомірним таким, що прийнято на піставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а отже вимоги про визнання його протиправним та скасування є такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 по справі № 520/12061/25 прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, а отже підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 по справі № 520/12061/25 скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Аліса-Лайн» до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя М.О. Семененко
Судді З.Г. Подобайло І.С. Чалий
Повний текст постанови складено 09.02.2026 року