Справа № 460/1373/25
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2026-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 рокуЛьвівСправа № 460/1373/25 пров. № А/857/26833/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Носа С.П.,

суддів: Кухтея Р.В., Шевчук С.М.,

за участю секретаря судового засідання: Порцін В. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року у справі №460/1373/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

суддя(і) у І інстанції Дорошенко Н.О.,

час ухвалення рішення 14 год 57 хв,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складення повного тексту рішення 30 травня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

30 січня 2025 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся через підсистему Електронний суд системи ЄСІТС у Рівненський окружний адміністративний суд з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі ГУ ДПС у Рівненській області, відповідач), у якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 25.10.2024: №0-1710-UA0045841, №0-1710-UA0045841, №0-1710-UA0045841, №0-1710-UA0045841, №0-1710-UA0045841, якими позивачу визначено податкові зобов`язання за 2023 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (об`єкти нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб).

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначено, що позивач є фізичною особою-підприємцем, сільськогосподарським товаровиробником, використовує належне йому нерухоме майно у сільськогосподарській діяльності, відтак відповідно до пункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України) має право на користування пільгою зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Вказав, що переглядаючи стан розрахунків з бюджетом, він 25.01.2025 в електронному кабінеті виявив інформацію про наявність узгоджених податкових зобов`язань. Звернув увагу, що він не подавав контролюючому органу заяву про отримання документів через електронний кабінет, разом з тим, ні засобами поштового зв`язку, ні в електронний кабінет він податкових повідомлень-рішень не отримував. Рішення контролюючого органу вважає протиправними та просив суд скасувати їх.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року вказаний позов було задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Рівненській області форми Ф від 25.10.2024: №0-1710-UA0045841, №0-1710-UA0045841, №0-1710-UA0045841, №0-1710-UA0045841, №0-1710-UA0045841.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2957,06 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ГУ ДПС у Рівненській області подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 по даній справі підлягає скасуванню, як таке, що прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, не відповідає обставинам справи та прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Скаржник вказує на те, що ОСОБА_1 є фізичною особою- підприємцем, що здійснює діяльність за такими КВЕД: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, 01.61 допоміжна діяльність у рослинництві. ОСОБА_1 на праві приватної власності належать будівлі курятників. На думку податкового органу, оскільки позивач не здійснює діяльність згідно КВЕД 01:47 Розведення свійської птиці, то відповідно приміщення курятників не використовуються за призначенням.

Представники сторін взяли участь в судовому засіданні суду апеляційної інстанції в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів, однак низька технічна якість зв`язку не дозволила отримати пояснення по суті справи. Оскільки отриманих в попередніх судових засіданнях пояснень та наданих сторонами доказів достатньою для прийняття рішення у справі, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 22.05.1998 зареєстрований як фізична особа - підприємець; до ЄДР внесено відомості про види економічної діяльності: 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво (основний); 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві; 46.61 Оптова торгівля сільськогосподарськими машинами й устаткуванням; 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням (а.с. 127-130).

Позивач перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС у Рівненській області, є платником єдиного податку.

Позивач подавав контролюючому органу податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2023 рік, в якій задекларував отримання доходу у звітному періоді від підприємницької діяльності за видами: вирощування зернових культур (крім рису бобових культур і насіння олійних культур; допоміжна діяльність у рослинництві, оптова торгівля сільськогосподарськими машинами й устаткуванням, оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням. В додатку 2 до такої декларації "Розрахунок загального мінімального податкового зобов`язання за податковий (звітний) 2023 рік задекларовано земельні ділянки: власні загальною площею 8,0719 га та орендовані загальною площею 69,9349 га (а.с.111-114, 184-185).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на праві власності належать об`єкти нерухомого майна (об`єкти нежитлової нерухомості) - будівлі курятників, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1940,7 кв. м, право власності зареєстроване 31.03.2017 (а.с. 46-47); по АДРЕСА_2 , загальною площею 2195,6 кв. м, право власності зареєстроване 06.02.2019 (а.с. 56-57); по АДРЕСА_3 , загальною площею 2441,4 кв. м, право власності зареєстроване 03.05.2019 (а.с. 66); по АДРЕСА_4 , загальною площею 2152,4 кв. м, право власності зареєстроване 30.10.2018 (а.с. 73-74); по АДРЕСА_5 , загальною площею 2303,70 кв. м, право власності зареєстроване 06.02.2019 (а.с. 81-82).

25.10.2024 ГУ ДПС у Рівненській області винесено податкові повідомлення-рішення форми "Ф", якими ОСОБА_1 нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік на зазначені вище об`єкти нерухомого майна, а саме: № 0-1710-UA0045841 на суму 65013,45 грн, №0-1710-UA0045841 на суму 73552,60 грн, № 0-1710-UA0045841 на суму 81786,90 грн, № 0-1710-UA0045841 на суму 72105,40 грн, №0-1710-UA0045841 на суму 77173,95 грн, а всього на загальну суму податкового зобов`язання 369632,30 грн.

При зверненні до суду позивач стверджував, що вищевказані податкові повідомлення-рішення йому надіслані контролюючим органом не були, про наявність узгоджених податкових зобов`язань він довідався в січні 2025 року з електронного кабінету платника податку.

Такі доводи відповідач заперечив, до відзиву долучив копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідно до якого позивачу податкові повідомлення-рішення були надіслані 06.02.2025, поштове відправлення вручене 10.02.2025 (а.с. 237).

Вважаючи відсутніми підстави для визначення податкових зобов`язань, позивач оскаржив податкові повідомлення-рішення до суду.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (далі ПК України).

Справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, унормовано приписами статті 266 ПК України.

Згідно із підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

За приписами підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

У підпункті 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України наведений перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування.

Підпункт «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України встановлює, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Таким чином правовою підставою для отримання пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є одночасна сукупність умов:

- така нежитлова будівля віднесена до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000;

- власником такої будівлі (юридична та фізична особа) є сільськогосподарський товаровиробник;

- така нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.05.2024 у справі № 600/5153/23-а.

Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Державний класифікатор будівель та споруд (ДК БС) є складовою частиною Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації.

Згідно з ДК 018-2000 до групи "Будівлі нежитлові інші" (код 127) включено клас "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства" (код 1271).

Клас "Будівлі сільськогосподарського призначення" (код 1271) включає в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для сільськогосподарського призначення.

Суд вважає, що такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівлі сільськогосподарського призначення (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі сільськогосподарського призначення, тобто будівлі які використовуються для сільського господарства.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 27.06.2025 року при розгляді справи №821/415/18, від 18.09.2025 при розгляді справи №340/4394/24, який в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення цього спору.

Тобто ключовим питанням в цій справі є встановлення факту функціонального використання будівель в сільськогосподарській діяльності позивача.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.05.1998 позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець. Видами діяльності вказано: 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво (основний); 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві; 46.61 Оптова торгівля сільськогосподарськими машинами й устаткуванням; 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням.

Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Верховний Суд в постанові від 04 березня 2021 року у справі № 500/2782/18, аналізуючи положення підпункту «ж» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України в частині визначення «сільськогосподарський товаровиробник», зазначив, що це поняття, яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).

Відповідно до пунктів 5.2, 5.3 статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Так, поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року №2238-III, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Так, згідно зі статтею 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Наведені вище поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечать його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.

Суд першої інстанції, проаналізувавши подані сторонами докази, прийшов до висновку, що позивач не є платником спірного податку, оскільки, нежитлові приміщення (будівлі курятників) є будівлями сільськогосподарського призначення та використовуються позивачем для сільськогосподарської діяльності.

В підтвердження вказаного позивачем до матеріалів справи додано довідку від 28.01.2025, що він в 2023 році будівлі курятників в селі Кораблище Дубенського району Рівненської області використовував для забезпечення здійснення сільськогосподарської діяльності, у тому числі для розміщення там вирощених зернових культур, посівного матеріалу, зберігання техніки, обладнання, інструментів тощо. При цьому зазначені нежитлові сільськогосподарські будівлі в оренду, лізинг, позичку не передавалися (а.с. 37). Зворотнього відповідачем не доведено.

Крім того, на виконання протокольної ухвали суду про витребування доказів, представником позивача подано апеляційному суду акт про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин від 16.10.2023, витяг про реєстрацію позивача у державному аграрному реєстрі, Інформацію Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельні ділянки (інформація про наявність посівних площ), акт приймання передачі майна на отримання позивачем добрив азотно-фосфатно-калійно-сірчаних, акти витрат насіння та садівного матеріалу за 22.09.2022 та 20.04.2023, товарно-транспортні накладні, згідно яких пшениця озима з поля перевозилась саме за адресою приміщень, за які позивачу нараховано спірні податки (вул. Сонячна, 4-9, с. Кораблище, Дубенський район, Рівненська область), книги складського обліку, а також свідоцтво про реєстрацію сільськогосподарської техніки (трактор колісний).

Наведені докази повністю підтверджують використання приміщень, за які позивачу нараховано спірні податки (за адресою: вул. Сонячна, 4-9, с. Кораблище, Дубенський район, Рівненська область) як складські приміщення для зберігання пшениці та сої.

Положеннями частини другої статті 77 КАС України визначено, що обов`язок доказування правомірності свого рішення в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень покладається на відповідача.

Разом з тим, відповідачем у цій справі не доведено, що будівлі, які належать позивачу на праві власності, не є будівлями сільськогосподарського призначення, а позивач - не є сільськогосподарським товаровиробником, що свідчить про недотримання відповідачем як суб`єктом владних повноважень частини другої статті 2 КАС України при прийнятті рішень.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що нежитлові будівлі, які належать позивачу на праві власності, не є об`єктами оподаткування, відповідно до пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв законне та обгрунтоване рішення про задоволення позову.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року у справі №460/1373/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 06.02.2026