Справа № 640/1385/21
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2026-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 р. м. Чернівці Справа № 640/1385/21

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маренича І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби зовнішньої розвідки України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до Служби зовнішньої розвідки України (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати бездіяльність Служби зовнішньої розвідки України протиправною щодо невиплати ОСОБА_1 винагороди, передбаченої Порядком виплати винагороди військовослужбовцям Служби зовнішньої розвідки України за безпосередню участь у воєнних конфліктах, заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затвердженим Наказом Служби зовнішньої розвідки України 31 травня 2018 року № 183 (у редакції наказу Служби зовнішньої розвідки України від 23 жовтня 2018 року № 394) за період з 01.05.2019 року по 24.06.2019 року та з 25.07.2019 року по 31.08.2019 року;

- зобов`язати Службу зовнішньої розвідки України виплатити ОСОБА_1 винагороду, передбачену Порядком виплати винагороди військовослужбовцям Служби зовнішньої розвідки України за безпосередню участь у воєнних конфліктах, заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затвердженим Наказом Служби зовнішньої розвідки України 31 травня 2018 року №183 (у редакції наказу Служби зовнішньої розвідки України від 23 жовтня 2018 року № 394) за період з 01.05.2019 року по 24.06.2019 року та з 25.07.2019 року по 31.08.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходив військову службу в Службі Зовнішньої розвідки України по 15.10.2019 року та в період з 01.05.2019 по 24.06.2019 та з 25.07.2019 по 31.08.2019 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів. Так, під час здійснення вказаних заходів відповідачем безпідставно не виплачено винагороду у розмірі до 100 % місячного грошового забезпечення, передбаченої порядком виплати винагороди військовослужбовцям Служби зовнішньої розвідки України (далі - СЗРУ) за безпосередню участь у воєнних конфліктах, заходах із забезпечення національної безпеки і оборони відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації чи антитерористичної операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затвердженого наказом Служби зовнішньої розвідки України від 23.10.2018 №183

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

На виконання вимог Закону України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ" справа була передана на розгляд та вирішення Чернівецькому окружному адміністративному суду.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду прийнято адміністративну справу до свого провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач подав відзив, відповідно до змісту якого заперечував проти задоволення позову. Вказував, що вказана виплата позивачу не виплачувалась, оскільки рапорти щодо позивача про залучення до вказаних заходів не погоджувались та накази голови СЗРУ про виплату вказаної винагороди до фінансового підрозділу СЗРУ не надходили. У зв`язку з викладеним просить відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши письмові докази судом встановлено наступне.

Позивач проходив службу в СЗРУ в період з 30.08.2011 по 15.10.2019.

10.09.2020 позивач звернувся до відповідача з запитом, у якому зокрема просив надати відповідь чи обґрунтовано йому не виплачено винагороду, що передбачена положеннями наказу № 394 в період з травня по серпень 2019 року як військовослужбовцю одного з РПРД у Донецькій та Луганських областях .

29.10.2020 р. відповідачем надано відповідь відповідно до змісту якої надано роз`яснення, що винагорода у розмірі до 100 відсотків місячного грошового забезпечення здійснюється за наказом голови СЗРУ на підставі рапортів (доповідних записок) керівників структурних підрозділів, погоджених заступником Голови СЗРУ відповідно до розподілу службових обов`язків, щодо військовослужбовців, залучених до безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони для виконання службових завдань, із зазначенням термінів безпосередньої участі; витягів з наказів керівників сил та засобів Збройних Сил України або оперативних штабів про залучення військовослужбовця до сил і засобів зі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, керівництва Антитерористичного центру при Службі безпеки України про залучення військовослужбовця до проведення таких заходів, наказів (розпоряджень) про відрядження до районів проведення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони для здійснення оперативно-службової діяльності, інших документів, якими підтверджується направлення військовослужбовців до участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Судом також досліджено рішення окружного адміністративного суд м. Києва по справі № 640/1369/21 від 06.05.2022 року,

Рішенням окружного адміністративного суд м. Києва по справі № 640/1369/21 встановлено наступні обставини.

Наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 24.05.2018 №5/ДСК ОСОБА_1 залучено до складу сил і засобів об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях з 30.04.2018. Згідно з наказом Командувача об`єднаних сил (по стройовій частині) м. Часів Яр від 02.11.2018 №161 дск, ОСОБА_1 вважається таким, що прибув до складу сил і засобів об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, з метою виконання службових (бойових) завдань з 30.07.2018. Надалі, наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 02.10.2019 ОСОБА_1 виключено зі складу сил і засобів об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях з 02.09.2019, внаслідок чого, наказом Командувача об`єднаних сил (по стройовій частині) м. Часів Яр від 14.10.2019 ОСОБА_1 визнано таким, що вибув зі складу сил і засобів об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях з 02.09.2019. З огляду на викладене вбачається, що представником відповідача під час судового розгляду даної справи підтверджено факт того, що ОСОБА_1 у період з 30.07.2018 по 02.09.2019 приймав безпосередню участь в антитерористичній операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус, загальну структуру, засади керівництва та загальну чисельність Служби зовнішньої розвідки України визначає Закон України Про Службу зовнішньої розвідки України (далі - Закон № 3160-IV, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 1 Закону № 3160-IV визначено, що Служба зовнішньої розвідки України є розвідувальним органом України, який функціонує як окремий державний орган, не належить до системи органів виконавчої влади та здійснює свою діяльність під загальним керівництвом Президента України та демократичним цивільним контролем відповідно до Закону України "Про розвідку". Служба зовнішньої розвідки України як розвідувальний орган України входить до складу сил безпеки, а як військове формування - до складу сил оборони сектору безпеки і оборони України.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про Службу зовнішньої розвідки України", Служба зовнішньої розвідки України є державним органом, який здійснює розвідувальну діяльність у політичній, економічній, військово-технічній, науково-технічній, інформаційній та екологічній сферах.

Служба зовнішньої розвідки України підпорядкована Президентові України та підконтрольна Президентові України і Верховній Раді України.

До співробітників Служби зовнішньої розвідки України як військового формування належать військовослужбовці, службовці та працівники Служби зовнішньої розвідки України.

У силу ст. 8 Закону України "Про Службу зовнішньої розвідки України", соціальний захист співробітників Служби зовнішньої розвідки України та членів їхніх сімей здійснюється відповідно до законів України "Про розвідувальні органи України" та "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XІI, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Зокрема, вказаний Закон визначає порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

Так, абзацом 1 частини 1 статті 9 цього Закону № 2011-XIІ передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 2 статті 9 Закону № 2011-XІI визначено що до складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Наказом Служби зовнішньої розвідки України № 183 від 31.05.2018 затверджено Порядок виплати винагороди військовослужбовцям Служби зовнішньої розвідки України за безпосередню участь у воєнних конфліктах, заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (далі Порядок, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пункт 1 Порядку визначає механізм та умови виплати винагороди військовослужбовцям Служби зовнішньої розвідки України (далі - СЗРУ) за безпосередню участь у воєнних конфліктах, заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (далі - заходи із забезпечення національної безпеки і оборони).

У відповідності до пункту 2 Порядку військовослужбовцям за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони виплачується винагорода у розмірі до 100 відсотків місячного грошового забезпечення.

Пунктом 3 Порядку визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що беруть безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, якщо вони одночасно:

залучені до проведення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони;

перебувають у районі проведення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони.

Згідно пункту 4 Порядку виплата винагороди за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони здійснюється за наказом Голови СЗРУ на підставі:

рапортів (доповідних записок) керівників структурних підрозділів, погоджених заступником Голови СЗРУ відповідно до розподілу службових обов`язків, щодо військовослужбовців, залучених до безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони для виконання службових завдань, із зазначенням термінів безпосередньої участі;

витягів з наказів керівників сил та засобів Збройних Сил України або оперативних штабів про залучення військовослужбовця до сил і засобів зі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, керівництва Антитерористичного центру при Службі безпеки України про залучення військовослужбовця до проведення таких заходів, наказів (розпоряджень) про відрядження до районів проведення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони для здійснення оперативно-службової діяльності, інших документів, якими підтверджується направлення військовослужбовців до участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони.

Пунктом 6 Порядку визначено, що розмір винагороди визначається пропорційно дням участі.

Винагорода виплачується за час, обрахований з дня фактичного початку безпосередньої участі військовослужбовців у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони до дня завершення такої участі.

У відповідності до пункту 7 Порядку конкретний розмір винагороди у відсотках визначається Головою СЗРУ в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для СЗРУ у Державному бюджеті України на відповідний рік.

Як вже зазначалось, судом було досліджено рішення окружного адміністративного суд м. Києва по справі № 640/1369/21 від 06.05.2022 року,

Рішенням окружного адміністративного суд м. Києва по справі № 640/1369/21 встановлено наступні обставини.

Наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 24.05.2018 №5/ДСК ОСОБА_1 залучено до складу сил і засобів об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях з 30.04.2018. Згідно з наказом Командувача об`єднаних сил (по стройовій частині) м. Часів Яр від 02.11.2018 №161 дск, ОСОБА_1 вважається таким, що прибув до складу сил і засобів об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, з метою виконання службових (бойових) завдань з 30.07.2018. Надалі, наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 02.10.2019 ОСОБА_1 виключено зі складу сил і засобів об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях з 02.09.2019, внаслідок чого, наказом Командувача об`єднаних сил (по стройовій частині) м. Часів Яр від 14.10.2019 ОСОБА_1 визнано таким, що вибув зі складу сил і засобів об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях з 02.09.2019. З огляду на викладене вбачається, що представником відповідача під час судового розгляду даної справи підтверджено факт того, що ОСОБА_1 у період з 30.07.2018 по 02.09.2019 приймав безпосередню участь в антитерористичній операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС).

У відповідності до ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже враховуючи викладене вище суд констатує, що ОСОБА_1 у період з 30.07.2018 по 02.09.2019 приймав безпосередню участь в антитерористичній операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС).

Суд не бере до уваги твердження відповідача, що вказана виплата позивачу не виплачувалась, оскільки рапорти щодо позивача не про залучення до вказаних заходів не погоджувались та накази голови СЗРУ про виплату вказаної винагороди до фінансового підрозділу СЗРУ не надходили оскільки вказані доводи спростовуються рішенням окружного адміністративного суду м. Києва від 06.05.2022 р. по справі № 640/1369/21.

У зв`язку з викладеним позовні вимоги щодо визнання бездіяльності Служби зовнішньої розвідки України протиправною щодо невиплати позивачу винагороди, передбаченої Порядком виплати винагороди військовослужбовцям Служби зовнішньої розвідки України за період з 01.05.2019 року по 24.06.2019 року та з 25.07.2019 року по 31.08.2019 року та зобов`язання відповідача виплатити позивачу винагороду, передбачену Порядком виплати винагороди військовослужбовцям Служби зовнішньої розвідки України за період з 01.05.2019 року по 24.06.2019 року та з 25.07.2019 року по 31.08.2019 року підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 1 - 3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов необхідно задовольнити повністю.

При цьому суд зазначає, що з метою логічності та зрозумілості рішення суду його резолютивна частина буде викладена в іншому формулюванні, ніж заявлені позовні вимоги, що не впливатиме на зміст останніх та обсяг їх задоволення.

Щодо клопотання позивача про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, суд зазначає наступне.

Згідно положень частини 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду та вирішується на його розсуд.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З аналізу викладених норм убачається, що судовий контроль за виконанням судових рішень здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту про виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

При цьому, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, є правом суду, а не його обов`язком, на чому наголошено у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року (справа № 823/1265/16; адміністративне провадження №К/9901/16261/18).

У пункті 86 постанови від 30.06.2021 у справі №9901/172/20 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що закріплені у статті 382 КАС України процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Окрім цього, Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що статті 382 і 383 Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Відтак, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № 0640/3719/18, від 11 червня 2020 року у справі №640/13988/19 та від 23 грудня 2020 року у справі №704/1167/19.

Суд зазначає, що лише прийняття рішення зобов`язального характеру не є безумовною підставою для встановлення у справі судового контролю, а наявність передумов для встановлення такого контролю має підтверджуватися належними та допустимими доказами.

Однак, такі докази позивачем надані не були, а обставини, покладені в основу заявленого клопотання, є непереконливими, внаслідок чого суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю у цій справі.

Стосовно розподілу судових витрат.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2.Визнати протиправною бездіяльність Служби зовнішньої розвідки України щодо невиплати ОСОБА_1 винагороди, передбаченої Порядком виплати винагороди військовослужбовцям Служби зовнішньої розвідки України за безпосередню участь у воєнних конфліктах, заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затвердженого наказом Служби зовнішньої розвідки України 31.05.2018 року № 183 за період з 01.05.2019 року по 24.06.2019 року та з 25.07.2019 року по 31.08.2019 року.

3. Зобов`язати Службу зовнішньої розвідки України виплатити ОСОБА_1 винагороду, передбачену Порядком виплати винагороди військовослужбовцям Служби зовнішньої розвідки України за безпосередню участь у воєнних конфліктах, заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затвердженого наказом Служби зовнішньої розвідки України 31.05.2018 року №183 за період з 01.05.2019 року по 24.06.2019 року та з 25.07.2019 року по 31.08.2019 року.

4. В задоволенні клопотання про зобов`язання Служби зовнішньої розвідки України подати звіт про виконання рішення суду - відмовити.

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України та пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду"" рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач - Служба зовнішньої розвідки України (вул. Нагірна 24/1, м. Київ, 04107, Код ).

Суддя І.В. Маренич