Справа № 320/12527/24
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2026-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2026 року м. Київ справа №320/12527/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Голої управління ДПС у Київській області від 06.12.2023 №1-15А0093088 в частині нарахування ОСОБА_1 податкового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб в розмірі 184 865,69 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що розрахунки суми податкового зобов`язання із земельного податку є необґрунтованими, оскільки позивачем з власної ініціативи перераховувались до бюджету в якості сплати земельного податку грошові кошти у загальному розмірі 49169,12 грн. за спірні періоди. Крім того, позивач наголошує, що контролюючим органом безпідставно не було застосовано коефіцієнт кумулятивної індексації при визначенні проіндексованої нормативно грошової оцінки земельної ділянки за 2021 - 2023 роки. У зв`язку з викладеним просить суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач своїм правом подати відзив на позовну заяву скористався та повністю заперечив щодо обґрунтованості позовних вимог, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду та визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Встановивши правові позиції сторін по справі та їх обґрунтування, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані до матеріалів справи, судом встановлено наступне.

Позивач є власником земельної ділянки з кадастровим номером: :02:026:0165 загальною площею 2,9767 гектарів, що знаходиться за адресою: Шкарівська сільська рада, Білоцерківський район, Київська область, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 21.10.2019 та витягом з ДРРП за №185580109 від 21.10.2019. Категорія землі - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (прим. : код розділу "11" згідно додатку 59 "Класифікатор видів цільового призначення земельних ділянок" до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2012 № 1051). Цільове призначення - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (прим. : код підрозділу "11.02" згідно додатку 59 "Класифікатор видів цільового призначення земельних ділянок" до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2012 № 1051;); вид використання - для обслуговування нежитлових будівель.

03.01.2024 поштовим відправленням 315 позивач отримав податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Київській області від 06.12.2023 №1-1027-UA0093088, яким визначено суму податкового зобов?язання за земельним податком з фізичних осіб на загальну суму 292 336,48 грн., з яких: за 2021 рік становить 64285,10 грн., за 2022 рік - 106070,41 грн., за 2023 рік - 121980,97 грн.

Не погоджуючись з правомірністю прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються ПК України.

Статтею 8 ПК України визначено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень і є обов?язковими до сплати на території відповідних територіальних громад (п. 8.3).

Згідно з пп. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 ПК України до місцевих податків належить податок на майно.

Відповідно до п. 10.2-1 ст. 10 ПК України місцеві ради обов?язково встановлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю, крім земельного податку за лісові землі).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів обов?язково визначаються об?єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов?язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (пп. 12.3.2 п. 12.3 ст. 12 ПК України).

Згідно пп. 265.1.3 п. 265.1 ст. 265 ПК України податок на майно складається з плати за землю.

Платниками земельного податку є власники земельних ділянок (пп. 269.1.1.1 пп. 269.1.1 п. 269.1 ст. 269 ПК України).

Об?єктом оподаткування земельним податком є земельні ділянки, які перебувають у власності (пп. 270.1.1.1 пп. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 ПК України).

Відповідно до пп. 271.1.1 п. 271.1 ст. 271 ПК України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Згідно п. 271.2 ст. 271 ПК України рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Пунктом 274.1 ст. 274 ПК України встановлено, що ставка податку за земельні ділянки, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для лісових земель - не більше 0,1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Відповідно до п. 284.1 ст. 284 ПК України передбачено, що Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік (п. 285.1 ст. 285 ПК України).

Порядок обчислення плати за землю встановлено статтею 286 ПК України.

Згідно п. 286.2 ст. 286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов?язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а надалі такий витяг подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Відповідно до п. 286.5 ст. 286 ПК України нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, разом із детальним розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку.

Податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (п. 287.5 ст. 287 ПК України).

Підпунктом 287.9 ст. 287 ПК України передбачено, що у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове (податкові) повідомлення-рішення у строки, встановлені статтею 286 цього Кодексу, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов?язання.

Підпунктом 287.10 ст. 287 ПК України встановлено, що податкове зобов?язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

Положеннями статті 289 ПК України врегульовано питання індексації нормативної грошової оцінки земель. Для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок (п. 289.1). Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін на попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Ki), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кі = I:100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік. У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок (п. 289.2). Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель (п. 289.3).

Відповідно до пункту 1 «Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру.

Судом встановлено, що Держгеокадастром оприлюднено на офіційному сайті показники нормативної грошової оцінки земельних ділянок станом на 01.01.2022, зокрема тих, які знаходяться на території Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

Вказані показники містяться в документі під назвою «Довідник показників нормативної грошової оцінки земель населених пунктів станом на 01.01.2022», який знаходиться за посиланням : https://land.gov.ua/dovidnyk-pokaznykiv-normatyvnoi-hroshovoi-otsinky-zemel-naselenykh-punktiv-stanom-na-01-01-2022/).

Держгеокадастр також повідомив, зокрема про те, що коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель у розрізі років становить: 2010 рік - 1,0; 2011 рік - 1,0; 2012 рік - 1,0; 2013 рік - 1,0; 2014 рік - 1,249; 2015 рік - 1,433 (крім сільськогосподарських угідь); 2016 рік - 1,06 (для земель несільськогосподарського призначення); 2017 рік - 1,0; 2018 рік - 1,0; 2019 рік - 1,0; 2020 рік - 1,0; 2021 рік - 1,1 (для земель несільськогосподарського призначення); 2022 рік - 1,15 (для земель і земельних ділянок (крім сільськогосподарських угідь).

З урахуванням вищевикладеного, суд вказує, що для визначення суми податкового зобов?язання із земельного податку за 2021-2023 рр. контролюючий орган мав використовувати нормативну грошову оцінку земель за адресою об?єкта (земельної ділянки): Київська область, Білоцерківський район, с.р. Шкарівська, але, враховуючи те що таку оцінку проведено станом на 2010 рік, то для правильних розрахунків суми податкового зобов`язання слід кумулятивно застосувати коефіцієнт індексації, здійснивши наступний розрахунок :

- проіндексована нормативна грошова оцінка земель на 2021 рік = 60,94 (нормативна грошова оцінка земель на 2010 рік, грн./кв.м.) х 1,90 (кумулятивний коефіцієнт індексації за 2010-2020 р., розрахований наступним чином : 1,0 х 1,0 х 1,0 х 1,0 х 1,249 х 1,433 х 1,06 х 1,0 х 1,0 х 1,0 х 1,0)) = 115,79 грн./кв.м.;

- проіндексована нормативна грошова оцінка земель на 2022 рік = 60,94 (нормативна грошова оцінка земель на 2010 рік, грн./кв.м.) ? 2,09 (кумулятивний коефіцієнт індексації за 2010-2021 рр., розрахований наступним чином : 1,0 х 1,0 х 1,0 х 1,0 х 1,249 х 1,433 х 1,06 х 1,0 х 1,0 х 1,0 х 1,0 х 1,1)) = 127,36 грн./кв.м.;

- проіндексована нормативна грошова оцінка земель на 2023 рік = 60,94 (нормативна грошова оцінка земель на 2010 рік, грн./кв.м.) ? 2,40 (кумулятивний коефіцієнт індексації за 2010-2022 рр., розрахований наступним чином : 1,0 х 1,0 х 1,0 х 1,0 х 1,249 х 1,433 х 1,06 х 1,0 х 1,0 х 1,0 х 1,0 х 1,1 х 1,15)) = 146,26 грн./кв.м.

Таким чином, сума податкового зобов?язання із земельного податку за 2021-2023 рр. має складатися, виходячи з наступних розрахунків:

- сума податкового зобов?язання із земельного податку за 2021 рік = 29767 (площа земельної ділянки, кв.м.) х 115,79 (проіндексована нормативна грошова оцінка земель на 2021 рік, грн./кв.м.) х 1 (розмір ставки земельного податку, %) = 34467,21 грн.;

- сума податкового зобов?язання із земельного податку за 2022 рік = 29767 (площа земельної ділянки, кв.м.) х 127,36 (проіндексована нормативна грошова оцінка земель на 2021 рік, грн./кв.м.) х 1,5 (розмір ставки земельного податку, %) = 56866,88 грн.;

- сума податкового зобов?язання із земельного податку за 2023 рік = 29767 (площа земельної ділянки, кв.м.) х 146,26 (проіндексована нормативна грошова оцінка земель на 2021 рік, грн./кв.м.) х 1,5 (розмір ставки земельного податку, %) = 65305,82 грн., що в загальному підсумку становить 156639,91 грн.

Суд також враховує, що відповідач, приймаючи спірне ППР, безпідставно не врахував, що позивач здійснив сплату земельного податку на загальну суму 49169,12 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень № 1461 від 01.03.2021 про сплату 15 609,81 грн., № 1626 від 18.02.2022 про сплату 15 609,81 грн. та № 1743 від 17.02.2023 про сплату 17 949,50 грн.

Судом на підставі квитанцій також встановлено, що позивачем подано податкові декларації з плати за землю з 2021 по 2023 роки.

Враховуючи те, що сума податкового зобов?язання із земельного податку за 2021 по 2023 роки згідно вищенаведеного розрахунку має становити 156 639,91 грн., зокрема, під час прийняття спірного ППР не було також враховано наявну у позивача переплату у розмірі 49 169,12 грн., відтак, суд дійшов висновку, що загальна сума податкового зобов`язання за земельним податком, визначеного в оскаржуваному ППР, повинна становити 107 470,79 грн., з яких: за 2021 рік - 18 857,40 грн., за 2022 рік - 41 257,07 грн., за 2023 рік - 47 356,32 грн.

При цьому, суд звертає увагу, що позивачем не заперечується правомірність суми податкового зобов`язання із земельного податку за 2021 по 2023 роки у загальному розмірі 107 470,79 грн.

Таким чином відповідач незаконно та необґрунтовано завищив суму податкового зобов?язання на 184 865,69 грн. (292 336,48 грн. (визначено у спірному ППР) - 107 470,79 грн. (встановлено під час судового розгляду справи), відтак оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 06.12.2023 № 1-1027-UA0093088 є протиправним та підлягає скасуванню в частині безпідставно нарахованої суми податкового зобов?язання у розмірі 184 865,69 грн.

За визначенням частини першої статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Достатніми, у розумінні частини першої статті 76 КАС України, є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За змістом частини другої вищезазначеної правової норми процесуального закону, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Разом з тим частина перша статті 77 КАС України покладає на кожну сторону обов`язок довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду у розмірі 1848,66 грн, що документально підтверджується платіжним документом.

Отже, оскільки позовну заяву задоволено, сплачений судовий збір за подачу позову до суду у сумі 1848,66 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Головного управління ДПС у Київській області.

Щодо заявленого позивачем клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн., суд вказує про наявність підстав для часткового його задоволення з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною третьою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положенням частини першої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як вбачається з пункту першого частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

З наведеної норми вбачається, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Отже, розподілу підлягає навіть кредиторська заборгованість позивача зі сплати витрат на професійну правничу допомогу, надання якої підтверджується відповідними доказами.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 85211544) та постанові від 20.12.2019 у справі № 903/125/19.

Відповідно до положень частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною шостою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною сьомою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу наведених положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний з позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12.09.2018 у справі № 810/4749/15 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 76397938).

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Водночас, надання такої оцінки можливо, виходячи з аналізу частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, виключно у разі наявності відповідного клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу через їх неспівмірність.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19.12.2019 у справі № 520/1849/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 86504176).

Згідно з пунктом четвертим частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст.1 Закону № 5076).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст.1 Закону № 5076).

Статтею 19 Закону № 5076 визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до статті 30 Закону № 5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом встановлено, що позивач та Адвокатське об?єднання «Куришко і Партнери» уклали договір №22/02-24 від 22.02.2024 про надання правничої допомоги з підготовки та складення адміністративного позову до Головного управління ДПС у Київській області (код ЄДРПОУ ВП: 44096797) про часткове визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06.12.2023 № 1-1027-UA0093088, представництва клієнта в судах усіх інстанцій (в т. ч. участь у судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів), а також надання іншої правничої допомоги, пов?язаної з розглядом справи, збором доказів тощо.

Згідно положень розділу 4 цього договору гонорар Адвокатського об?єднання складається із загальної вартості (суми) згідно актів приймання-передачі наданих послуг. Гонорар обчислюється в наступному порядку: фіксований розмір, який становить 20 000,00 (двадцять тисяч) гривень, за підготовку та складення позовної заяви; фіксований розмір, який становить 8 000,00 (вісім тисяч) гривень за 1 (одне) судове засідання, в т.ч. в режимі відеоконференції, за представництво у суді; погодинна оплата з розрахунку вартості 1 (однієї) години роботи адвоката в розмірі 4000,00 (чотири тисячі) гривень з інших видів правової допомоги, пов?язаних зі справою (п. 4.1).

Оплата за Договором здійснюється в гривнях шляхом перерахування гонорару на банківський рахунок Адвокатського Об?єднання згідно виставленого рахунку(-ів) (п.4.2).

За результатами надання юридичної допомоги складається акт(-ти) приймання-передачі наданих послуг, що підписується Сторонами (п. 4.3).

04 березня 2024 року сторонами за договором № 22/02-24 від 22.02.2024 оформлено акт приймання-передачі наданих послуг з підготовки та складення адміністративного позову до Головного управління ДПС у Київській області (код ЄДРПОУ ВП: 44096797) про часткове визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06.12.2023 № 1-1027-UA0093088, а Адвокатським об?єднанням виставлено рахунок на оплату 20 000,00 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам пов`язаності заявлених до відшкодування витрат з розглядом судом цієї справи, суд зазначає, що зменшення вартості витрат на правничу допомогу не стосується оцінки співмірності таких витрат, позаяк у даному випадку суд надає оцінку не вартості, а обсягу наданих послуг, що не є тотожним. При цьому, на переконання суду, ретельне дослідження обсягу витрат на правничу допомогу є обов`язком суду, виконання якого є запобіжником штучного збільшення недобросовісними учасниками процесу вартості судових витрат шляхом необґрунтованого включення до їх обсягу робіт (послуг), які фактично не виконувалися (не надавалися), або охоплюються іншими роботами (послугами), або не пов`язані критерієм «неминучості» з розглядом справи тощо. Отже, оцінка обсягу та складових наданих представником послуг та їх відношення до розгляду справи (у тому числі через критерій «неминучості») має передувати оцінці розміру таких послуг на предмет їх співмірності зі складністю справи, витраченим часом, ціною позову тощо.

Суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, згідно з яким подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичний об`єм виконаної адвокатом роботи, заперечення контролюючого органу, складність справи, зокрема, те, що дана справа є справою незначної складності, суд вважає частково обґрунтованими заявлені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу по складанню позову у розмірі 5 000,00 грн, в іншій частині слід відмовити.

Вказаний розмір витрат, на переконання суду, обумовлений об`єктивною тривалістю часу, яку адвокат витратив під час підготовки позовної заяви у цій справі, якістю та об`ємом підготовлених матеріалів, а також складністю питань, які були предметом розгляду у справі.

Таким чином, керуючись принципами справедливості та верховенства права, суд встановив, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, а тому розподілу підлягають виключно витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн, які підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Київській області.

Керуючись статтями 2, 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 06.12.2023 №1-15А0093088 в частині нарахування ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб в розмірі 184 865,69 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1 848,66 (одна тисяча вісімсот сорок вісім) гривень 66 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Державної податкової служби у Київській області (, 03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, 5А).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.