Справа № 380/1018/26
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2026-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

09 лютого 2026 рокусправа № 380/1018/26
місто Львів

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Гулик А. Г., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення

у с т а н о в и в:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 місцезнаходження: АДРЕСА_2 ,, у якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про призов за мобілізацією ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою від 26.01.2026 суддя залишив позовну заяву без руху для усунення недоліків позовної заяви та визначив позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви 10 днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з доказами на підтвердження поважності причин пропуску строку.

06.02.2026 від представника позивача надійшло клопотання про усунення недоліків позовної заяви, у якому зазначені поважні причини пропуску строку звернення до суду, а саме: беззастережно поширеною є існуюча практика обмеження певних громадянських прав та свобод при здійсненні мобілізаційних заходів у спосіб не передбачений законом, та менш з тим, у домінуючій більшості випадків, при затриманні військовозобов`язаних представниками ТЦК та СП - телефони відбираються і, щонайменше, до завершення процедури мобілізації - не видаються; накази про мобілізацію під розпис військовозобов`язаного (як і довідки ВЛК) - також, у домінуючій більшості випадків мобілізованим не надаються; правнича допомога - практично недоступно. У спірному випадку, позивач отримав доступ до телефону через два місяці після мобілізації. При цьому телефон видавався для дзвінків на 10 хвилин щодва тижні. За таких обставин, очевидним є те, що перші дзвінки були до рідних та близьких.

Суддя зазначає, що предметом позову у справі є протиправність наказу щодо призову за мобілізацією 20.08.2025 ОСОБА_1 для проходження військової служби.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, положення «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами пропуску строку визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про можливе порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав. Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі «Мельник проти України» зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого згаданим Кодексом або іншими законами. Частина друга статті 122 КАС України визначає, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя стаття 122 КАС України).

Частина п`ята статті 122 КАС України визначає, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Суд вказує на те, що призов за мобілізацією за своєю суттю є прийняттям громадянина на публічну службу.

Як зазначає позивач, його мобілізовано 20.08.2025. Очевидним є те, що про призов за мобілізацією позивач дізнався у день мобілізації, тобто 20.08.2025, відповідно про порушення свого права позивач повинен був також дізнатись 20.08.2025.

Отже, строк звернення з позовом до суду сплив 20.09.2025.

Проте, позивач звернувся до суду лише 20.01.2026, тобто з пропуском визначеного законом строку.

06.02.2026 від представника позивача надійшло клопотання про усунення недоліків позовної заяви, у якому зазначені поважні, на його думку, причини пропуску строку звернення до суду.

Суд, оцінюючи поважність причин пропуску строку звернення до суду, висновує таке.

Представник позивача у клопотанні посилається на "реалії в контексті правоздатності їх застосування для доступу до правосуддя", які вважає поважними причинами пропуску строку звернення до суду, а саме: беззастережність поширеності існуючої практики обмеження певних громадянських прав та свобод при здійсненні мобілізаційних заходів у спосіб не передбачений законом, та менш з тим, у домінуючій більшості випадків, при затриманні військовозобов`язаних представниками ТЦК та СП - телефони відбираються і, щонайменше, до завершення процедури мобілізації - не видаються; накази про мобілізацію під розпис військовозобов`язаного (як і довідки ВЛК) - також, у домінуючій більшості випадків - мобілізованим не надаються; правнича допомога - практично недоступно. Представник позивача зазначає, що позивач отримав доступ до телефону через два місяці після мобілізації. При цьому - телефон видавався для дзвінків на 10 хвилин щодва тижні. За таких обставин, очевидним, на його думку, є те, що перші дзвінки були до рідних та близьких.

Суд звертає увагу на те, що ні позивач, ні представник позивача не надали суду доказів звернення до відповідача чи до відповідного органу правопорядку із скаргами (рапортами, заявами тощо) щодо обмеження прав позивача, перешкоджання йому в реалізації прав, пов`язаних із мобілізацією та подальшим проходженням військової служби, в тому числі і щодо вручення постанови ВЛК про придатність до військової служби, картки обстеження, медичного огляду, наказу про мобілізацію.

Позивач та його представник не надали суду жодних належних, достатніх та допустимих доказів, які б підтверджували існування обставин, викладених у клопотанні.

З поданих представником позивача документів до позовної заяви та клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, суд не має змоги визначити, що мобілізація позивача та виконання ним обов`язків військової служби, перешкоджало йому зверненню до суду з позовом протягом такого тривалого періоду часу та свідчить про поважність причин пропуску строку звернення до суду.

У зв`язку з викладеним, суд, оцінюючи поважність таких причин пропуску строку звернення до суду висновує, що такі є суто оціночними твердженнями представника позивача та не підтверджується жодними доказами, у клопотанні не зазначено жодних конкретних обставин, які давали б можливість суду надати їм відповідну оцінку.

Посилання представника позивача у клопотанні на судову практику Європейського суду з прав людини є нерелевантною до розгляду процесуального питання та не може слугувати підставою для поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Суд наголошує на тому, що введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку, а тому це питання має вирішуватися в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві та обставин, які існували та об`єктивно перешкоджали вчиненню процесуальних дій.

Суд також враховує те, що відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, така допомога надається безоплатно, кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У зв`язку з викладеним, суд відхиляє доводи позивача про те, що мобілізація позивача та його перебування на військовій службі обмежило доступ до правової допомоги, оскільки позов подано представником, що вказує на безпідставність тверджень щодо необхідності поновлення пропущеного строку на звернення до суду.

Оцінюючи викладене в сукупності, суд висновує, що представник позивача не зазначив конкретних обставин, які об`єктивно перешкоджали звернутися позивачу до суду із позовом у встановлений строк.

Суд також акцентує увагу на тому, що обставини, наведені у клопотанні про поновлення пропущеного строку звернення до суду існували впродовж строку, встановленого для звернення до суду, та не відпали на момент подання позивачем позову до суду.

Суд, вирішуючи питання поважності причин пропуску строку звернення до суду, також враховує правову оцінку, надану причинам пропуску строку звернення до суду, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 26.01.2026, які визнані неповажними, а тому повторно не зазначає про них у цій ухвалі.

Отже, представник позивача у клопотанні від 06.02.2026 на зазначив нових обставин та не надав нових доказів, які б свідчили про пропуск позивачем строку звернення до суду з поважних причин.

Згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ останній, оцінюючи поважність причин пропуску строку звернення до суду враховує:

1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінку заявника; 3) поведінку державних органів; 4)перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (справи "Бочан проти України", "Смірнова проти України", "Федіна проти України", "Матіка проти Румунії" та інші).

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа Олександр Шевченко проти України, п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

ЄСПЛ зауважує, що, застосовуючи процедурні правила, варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи "Волчлі проти Франції", "ТОВ Фріда проти України").

Отже, забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду, ЄСПЛ виходить із наступного:

1) поновлення пропущеного строку звернення до суду є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим;

2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин;

3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі;

4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку;

5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Отже, суд, враховуючи пасивний характер поведінки позивача, його юридичну обізнаність, відсутність будь-яких об`єктивних перешкод у своєчасному зверненні до суду з відповідним позовом, тривалість пропущеного строку та недоведеність добросовісності дій позивача, спрямованих на звернення до суду у встановлені законом строки, дійшов висновку, що останній не навів поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом.

Згідно з частиною другою статті 123 КАС України, якщо заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Пункт 9 частини четвертої статті 169 КАС України також визначає, що позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 згаданого Кодексу.

З таких підстав, суд вважає, що у клопотанні представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду необхідно відмовити повністю, відповідно причини пропуску строку звернення до суду визнати неповажними.

З огляду на встановлені обставини, суддя вважає, що позовна заява подана позивачем до суду після спливу строку звернення до суду, та без підтвердження ним обставин, які б свідчили про поважність причин його пропуску, а тому існують достатні підстави для повернення позовної заяви відповідно до частини другої статті 123 КАС України.

Суддя також зазначає, що відповідно до частини восьмої статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 122, 123, 160, 169, 243, 248 КАС України, суддя

у х в а л и в:

у клопотанні представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду відмовити повністю.

Причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовом визнати неповажними.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення повернути позивачу разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали суду.

Суддя Гулик Андрій Григорович