Справа № 140/6069/24
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2026-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення

09 лютого 2026 року ЛуцькСправа № 140/6069/24
Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні заяву про встановлення судового контролю в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Луцький слідчий ізолятор» про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Державної установи «Луцький слідчий ізолятор» (далі ДУ «Луцький слідчий ізолятор», відповідач)з наступними позовними вимогами:

1) визнати протиправним наказ №44/ОС-23 від 16.08.2023 «Про звільнення» в частині визначення підстави звільнення (позовна вимога 1);

2) зобов`язати внести зміни в наказ №44/ОС-23 від 16.08.2023 «Про звільнення» та вказати підставу звільнення пункт 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (позовна вимога 2);

3) визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28.02.2022 у розмірі 30 000 грн щомісячно, за період з 24.02.2022 по 31.05.2022 (позовна вимога 3);

4) зобов`язати нарахувати та виплатити додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28.02.2022 у розмірі 30 000 грн щомісячно за період з 24.02.2022 по 31.05.2022, з урахуванням раніше виплачених сум (позовна вимога 4);

5) визнати протиправною бездіяльність щодо не застосування при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 16.08.2023 включно січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) (позовна вимога 5);

6) зобов`язати провести перерахунок та виплату (з урахуванням раніше виплачених сум) індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 16.08.2023 включно із застосуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) (позовна вимога 6);

7) визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно особистого користування (позовна вимога 7);

8) зобов`язати провести виплату грошової компенсації за неотримане речове майно особистого користування (позовна вимога 8).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 у справі №140/6069/24 адміністративний позов задоволено частково, вирішено:

«Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Луцький слідчий ізолятор» щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28.02.2022 у розмірі 30 000 грн щомісячно, за період з 24.02.2022 по 31.05.2022.

Зобов`язати Державну установу «Луцький слідчий ізолятор» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28.02.2022 у розмірі 30 000 грн щомісячно за період з 24.02.2022 по 31.05.2022, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Луцький слідчий ізолятор» щодо не застосування при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 31.12.2016 включно січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця).

Зобов`язати Державну установу «Луцький слідчий ізолятор» провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 31.12.2016 включно із застосуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи «Луцький слідчий ізолятор» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 453,44 грн (одна тисяча чотириста п`ятдесят три гривень 44 копійок)».

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2025 №140/6069/24 апеляційну скаргу Державної установи «Луцький слідчий ізолятор» залишено без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 - без змін.

Отже рішення від 14.10.2024 №140/6069/24 набрало законної сили 22.04.2025.

З метою примусового виконання зазначеного судового рішення ОСОБА_1 судом видано виконавчі листи №5619/2025 від 10.09.2025, №5620/2025 від 10.09.2025.

Постановою головного державного виконавця від 17.11.2025 відкрито виконавче провадження №79604829 за виконавчим листом №5619/25 від 10.09.2025, яким зобов`язано Державну установу «Луцький слідчий ізолятор» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28.02.2022 у розмірі 30 000 грн щомісячно за період з 24.02.2022 по 31.05.2022, з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою головного державного виконавця від 17.11.2025 відкрито виконавче провадження №79604739 за виконавчим листом №5620/25 від 10.09.2025, яким зобов`язано Державну установу «Луцький слідчий ізолятор» провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 31.12.2016 включно із застосуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), з урахуванням раніше виплачених сум.

05.02.2026 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про встановлення судового контролю за виконання судового рішення в порядку ст.382 КАС України, в зв`язку з тим, що рішення суду на момент звернення з такою заявою лишається невиконаним.

Зазначено, що у відповіді на адвокатський запит, яка оформлена листом від 25.12.2025 №СІ/6091/13, ДУ «Луцький слідчий ізолятор» повідомило, cстосовно проведених нарахувань та виплат ОСОБА_1 додаткової винагороди за період з 24.02.2022 по 31.05.2022 повідомляємо, що державною установою «Луцький слідчий ізолятор» ОСОБА_1 нараховано та виплачено 34 940,85 грн, доплаті підлягає сума 60 170,43 грн.

Крім того, ОСОБА_1 фактично виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 31.12.2016 в сумі 21 514,47 грн, доплаті підлягає сума 12 145,03 грн.

Для виплати коштів згідно рішення суду, державна установа «Луцький слідчий ізолятор» зверталась до Західного міжрегіонального управління з питань виконання покарань Міністерства юстиції щодо надання додаткового фінансування.

Станом на 25.12.2025 додаткові кошти для виплати на виконання рішення суду в установу не находили. ДУ «Луцький слідчий ізолятор» вживає всіх необхідних заходів щодо виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 у справі №140/6069/24.

Вирішуючи дану заяву, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Аналізуючи наведені норми, суд зауважує, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

В абзаці третьому пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Також, Конституційний Суд України у рішенні від 26.06.2013 взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі Шмалько проти України, заява № 60750/00, від 20.07.2004 вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15.05.2019 №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику Європейського суду з прав людини підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі Валерій Фуклєв проти України від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі Шмалько проти України від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі Apostol v. Georgia від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

Метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у від 30 червня 2009 року №16-рп/2009).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

На підставі аналізу ст.ст.3, 8, ч.ч.1, 2 ст.55, ч.ч.1 та 2 ст.129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

У справі Сорінг проти Об`єднаного Королівства від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст. 129-1 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 14, 370 КАС України.

З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 КАС України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, згідно з положеннями частин 1 та 2 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, приписами ст. 382 КАС України передбачено зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення.

В свою чергу встановлення судового контролю є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується судом залежно від обставин конкретної справи та дій суб`єкта владних повноважень-відповідача щодо виконання судового рішення.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови. У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. Суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

При цьому, встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.02.2020 у справі №640/3719/18, від 04.03.2020 у справі №539/3406/17, від 11.06.0020 у справі №640/13988/19.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідачем вжито заходів для виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 у справі 140/6069/24, а саме проведено перерахунок грошового забезпечення, проте доказів виплати перерахованого грошового забезпечення позивачу відповідачем не надані.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В п. 23, 26 рішення у справі "Кечко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Суд зауважує, що обмежене фінансування відповідача жодним чином не впливає на наявність чи відсутність в останнього обов`язку щодо нарахування відповідних платежів, не є належним доказом неможливості здійснення вказаних виплат (доказом наявності поважних причин не проведення розрахунку).

Так, згідно з положеннями частин 1 та 2 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Суд зауважує, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Суд враховує, що адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.02.2020 у справі № 0640/3719/18 та від 11.06.2020 у справі №640/13988/19.

Разом з тим, суд зауважує, що незгода сторони з результатом виконання судового рішення або оцінка такого виконання як неправильного, не охоплюється нормою передбаченою ст. 382 КАС.

Враховуючи не надання відповідачем доказів щодо виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 по справі №140/6069/24, суд доходить висновку про необхідність встановлення судового контролю з метою забезпечення повного та швидкого виконання рішення суду, яке набрало законної сили, у зв`язку з чим заяву представника позивача про встановлення судового контролю слід задовольнити.

А відтак, враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити заяву представника позивача та встановити судовий контроль за виконанням рішення Волинського окружного адміністративного суду у справі №140/6069/24, а саме зобов`язати Державну установу «Луцький слідчий ізолятор», протягом 90 днів з дня отримання даної ухвали, подати до Волинського окружного адміністративного суду письмовий звіт про виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду у справі №140/6069/24.

Керуючись ст. ст. 248, 256, 295, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Луцький слідчий ізолятор» про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити.

Зобов`язати Державну установу «Луцький слідчий ізолятор», протягом 90 днів з дня отримання даної ухвали, подати до Волинського окружного адміністративного суду письмовий звіт про виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду у справі №140/6069/24 від 14.10.2024.

Роз`яснити, що звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення має відповідати вимогам, встановленим частинами другою, третьою статті 382-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Копію даної ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу включаються до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Дмитрук