Справа № 140/1654/26
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2026-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

10 лютого 2026 року ЛуцькСправа № 140/1654/26
Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

розглянувши без повідомлення учасників справи заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Федорчук Іванни Юріївни про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

09.02.2026 від представника ОСОБА_1 адвоката Федорчук Іванни Юріївни на адресу суду надійшла заява про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій представник заявника просить заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та будь-якому іншому територіальному центру комплектування та соціальної підтримки вчиняти до ОСОБА_1 дії, пов`язані із заходами його призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період до набрання законної сили судовим рішенням по цій справі.

Обґрунтовуючи підстави для постановлення ухвали про забезпечення позову, представник заявника зазначає, що ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 відділі ІНФОРМАЦІЯ_2 та має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ (далі Закон №3543-ХІІ), у зв`язку із чим, 29.01.2026 звернувся до адміністратора ЦНАПу з пакетом документів для продовження терміну дії попередньо наданої відстрочки (період з 04.11.2025 по 04.02.2026), однак комісія ухвалила рішення про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період з тих підстав, що відсутній письмовий договір між батьками. Рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 про відмову у продовженні відстрочки ОСОБА_1 є протиправним, оскільки він не вперше звертається із заявою про надання відстрочки відповідно до пункту 3 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ та раніше, за аналогічним пакетом документів, комісією було прийнято позитивне рішення і надано відстрочку як особі, що має на утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років, при цьому з моменту першого звернення підстави для надання відстрочки і перелік необхідних документів не змінювалися, однак 03.02.2026 комісією прийнято рішення про відмову, що порушує законне право заявника, а тому забезпечення позову є необхідним, оскільки у разі призову зміниться правовий статус заявника, що унеможливить реалізацію права на відстрочку та виконання можливого рішення суду, адже надання відстрочки військовослужбовцю законодавством не передбачено. Заявник звертає увагу суду, що вернути увагу суду на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо ОСОБА_1 вже вчинялися мобілізаційні дії, внаслідок яких, попри наявність законних підстав для отримання відстрочки відповідно до пункту 3 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ, його було призвано на військову службу, однак у подальшому він був звільнений з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з сімейними обставинами, а саме перебуванням на утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років, що підтверджується копією витягу з наказу.

Відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з таких мотивів та підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

За приписами частини другої статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 154 КАС України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Відповідно до Рекомендацій № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Водночас заходи забезпечення мають бути адекватними та співмірними з позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з правовими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Тому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи неможливість виконання рішення суду або ефективного захисту та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся чи має намір звернутися до суду, або про очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Аргументуючи наявність підстав для задоволення поданої заяви, представник вказав, що заявник маючи намір скористатися своїм правом на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ, звернувся із заявою про оформлення такої відстрочки до ЦНАП, однак повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_2 від 03.02.2026 за №454 йому відмовлено у її задоволенні, у зв`язку із тим, що відсутні підстави, а саме відсутній письмовий договір між батьками.

На думку суду, наведені у заяві доводи не можуть бути визнані переконливими та достатніми для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки сформульовані як можливість/ймовірність вчинення дій, ґрунтуються на припущеннях. Наведені заявником твердження про можливе (а не реальне) настання негативних для позивача наслідків (у цьому випадку, за твердженням заявника, такі негативні наслідки та порушення прав позивача полягають саме у призові на військову службу під час мобілізації, при тому, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України) не зумовлюють необхідність забезпечення поданого у цій справі адміністративного позову.

Суд також враховує, що за приписами пункту 63 Порядку №560 військовозобов`язані, які відповідно до пункту 58 цього Порядку звернулися із заявою про надання відстрочки, до прийняття рішення відповідною комісією не направляються для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, крім тих, що були раніше визнані обмежено придатними або тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на строк від шести до 12 місяців відповідно до висновку військово-лікарської комісії, у разі закінчення строку дії довідки (постанови) військово-лікарської комісії, за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю.

У разі ухвалення комісією рішення про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаний, який підлягає призову на військову службу під час мобілізації, направляється на медичний огляд для визначення придатності до військової служби.

За змістом пункту 72 Порядку №560 рішення щодо придатності резервіста та військовозобов`язаного для проходження військової служби за станом здоров`я визначається військово-лікарською комісією при районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки. У разі незгоди громадянина з рішенням військово-лікарської комісії при районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки на підставі його заяви громадянин направляється для проходження військово-лікарської комісії при обласному (Київському та ІНФОРМАЦІЯ_3 ) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Тобто, в розумінні пункту 63 Порядку №560 правовим наслідком ухвалення комісією рішення про відмову у наданні відстрочки є направлення військовозобов`язаного, який підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на медичний огляд для визначення придатності до військової служби.

Сам факт ухвалення комісією рішення про відмову у наданні відстрочки автоматично не зумовлює призову особи на військову службу під час мобілізації і цьому обов`язково передує направлення військовозобов`язаного на медичний огляд для визначення придатності до військової служби. Мобілізаційне розпорядження вручається лише придатним до військової служби військовозобов`язаним.

Доказів примусового затримання заявника в приміщенні ТЦК та вчинення дій щодо призову позивача шляхом мобілізації суду не надано. Прийнятим за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 рішенням лише повідомлено про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за наведених у заяві підстав та наявність підстав для призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на загальних підставах. Крім того, доказів того, що заявника викликали до ТЦК, вручали повістку, надали направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду та видали мобілізаційне розпорядження, матеріали долучені до заяви не містять.

Враховуючи викладене факт наявності порушення прав заявника щодо ймовірної мобілізації, потребують доведення та встановлення судом шляхом повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх зібраних доказів під час розгляду справи.

Забезпечення позову ОСОБА_1 у спосіб, про який він просить, за своїми правовими наслідками по суті є задоволенням позову без розгляду справи по суті, що є неприпустимим.

Щодо наміру оскаржити явно протиправне на думку заявника рішення комісії, слід зазначити таке.

Вирішуючи заяву, суд повинен проаналізувати та оцінити ці доводи заявника щодо «очевидності» ознак протиправності дій та порушення прав позивача, при цьому, попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх «якість»: вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваних дій поза обґрунтованим сумнівом. Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскаржуваних дій, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що ці дії явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими частиною другою статті 2 КАС, порушують права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення. Твердження про "очевидність" порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках. Для перевірки наведених позивачем аргументів необхідне всебічне та повне з`ясування фактичних обставин у справі.

З огляду на викладене слід вказати, що висновок про правомірність чи протиправність рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 оформленого протоколом від 03.02.2026 №5 на відповідність чи невідповідність критеріям, наведеним у частиною другій статті 2 КАС, суд може зробити лише на наслідками розгляду справи по суті.

Будь-яких ознак, які поза обґрунтованим сумнівом свідчать про очевидну протиправність оспорюваних дій та бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також про те, що вони явно суперечать вимогам закону, порушують права або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення, суд не виявив.

Проаналізувавши доводи представника заявника викладені у заяві про забезпечення позову до подання позовної заяви, суд дійшов висновку, що жоден, з наведених заявником аргументів, не є свідченням очевидної протиправності дій ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Керуючись статтями 150, 151, 154, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Федорчук Іванни Юріївни про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 КАС України та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О. О. Андрусенко