Справа № 640/35302/21
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2026-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

09 лютого 2026 року Справа № 640/35302/21 ЗП/280/1065/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м.Києві (далі - відповідач), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м.Києві від 14.09.2021 №8.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2021 року у справі №640/35302/21 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 № 2825-IX (далі - Закон № 2825-IX) ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя. Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду щодо забезпечення розгляду адміністративних справ, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена ч. 1 ст. 27, ч. 3 ст. 276, ст.ст. 289-1, 289-4 КАС України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.

15 квітня 2025 року матеріали адміністративної справи № 640/35302/21 надійшли до Запорізького окружного адміністративного суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2025 зазначену справу передано на розгляд головуючому судді Черновій Ж.М.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року прийнято до провадження адміністративну справу № 640/35302/21 (ЗП/280/1065/25) та продовжено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між позивачем та Державною спеціалізованою фінансовою установою «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» 20.12.2019 укладено кредитний договір №6-ВПО/26, за умовами якого кредитор надає позичальнику кредит у розмірі 1091434,00 грн для придбання квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На забезпечення виконання кредитного договору від 20.12.2019, між позивачем (як іпотекодавцем) та Державною спеціалізованою фінансовою установою «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» укладено Іпотечний договір від 27.12.2019, відповідно до якого, цей договір забезпечує всі вимоги іпотекодержателя, які випливають із кредитного договору. Предметом іпотеки є квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 14.07.2021 позивачем була подана до ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДПС у м.Києві, податкова декларація про майновий стан і доходи за 2020 рік. Згідно акту перевірки від 12.08.2021 при заповненні податкової декларації платником податку порушено пп.14.1.170 п.14.1 ст.14, пп.166.2.1 п.166.2 ст.166, пп.166.3.1 п.166.3 ст.166, п.175.1 ст.175 ПК Укарїни. За результатами камеральної перевірки податкової декларації про майновий стан та доходи позивача за 2020 рік, відсутні законодавчі підстави для нарахування податкової знижки за результатами 2020 року, так як згідно відмітки в паспорті, об`єкт житлової іпотеки не визначено платником, як основне місце проживання. На підставі акту перевірки, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №8 від 14.09.2021, згідно якого позивачем зменшено суму податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету зв`язку з використанням права на податкову знижку в розмірі 5469,83грн. Позивач вважає вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, та таким, що підлягає скасуванню. Позивач вказує, що відмітка про реєстрацію місця проживання внутрішньо переміщеної особи не вноситься до її паспортного документа. Відповідно до довідки про взяття на облік внрутрішньо переміщеної особи, позивач є внутрішньо переміщеною особою. Відповідно до зазначеної довідки фактчним місцем проживання/перебування позивача є АДРЕСА_1 . Крім того, з аналізу ч.3 п.175.1 ст.175 ПК України не вбачається, що місце проживання платника податків за адресою іпотечного житла повинно підтверджуватись виключно відміткою в паспортному документі. Вказує, що місцем постійного проживання/перебування є квартира, придбана позивачем за рахунок іпотечного житлового кредиту. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що позивачем подано звітну податкову декларацію про майновий стані і доходи за 2020 рік від 14.07.2021 №79918, відповідно до якої платником, визначено суму податку на яку зменшуються податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у зв`язку з використанням права на податкову знижку у розмірі 5469,83 грн. Задекларована сума витрат згідно податкової декларації про майновий стан і доходи за 2020 рік в частині сум сплачених відсотків за користування іпотечним житловим кредитом 30388,09грн. Відповідачем проведено камеральну перевірку податкової декларації, за результатами якої встановлено, що у позивача відсутні законодавчі підстави для нарахування податкової знижки за наслідками 2020 року, оскільки згідно відмітки в паспорті, об`єкт житлової іпотеки не визначено платником як основне місце проживання. На підставі ст.58 Кодексу винесено податкове повідомлення-рішення від 14.09.2021 №8 на суму 5469,83грн. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступні обставини.

Між Державною спеціалізованою фінансовою установою «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (Кредитор) та ОСОБА_1 (Позичальник) 20.12.2019 укладено кредитний договір №6-ВПО/26, за умовами якого кредитор надає позичальнику кредит у розмірі 1091434,00 грн для придбання квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

27.12.2019 між Державною спеціалізованою фінансовою установою «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (Іпотекодавець) укладено Іпотечний договір, відповідно до п.1.1 якого, Іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з Кредитного договору, передає, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим договором, нерухоме майно житлового призначення, а саме: 1-кімнатну квартиру зі всіма об`єктами функціонально пов`язаними з цим нерухомим майном загальною площею 45,20 кв.м, житловою влощею 19,70 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки від 31.08.2020 №3002- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_1 подав до ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДПС у м.Києві звітну податкову декларацію про майновий стані і доходи за 2020 рік від 14.07.2021 №79918, відповідно до якої платником, визначено суму податку на яку зменшуються податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у зв`язку з використанням права на податкову знижку у розмірі 5469,83 грн.

Задекларована сума витрат згідно податкової декларації про майновий стан і доходи за 2020 рік в частині сум сплачених відсотків за користування іпотечним житловим кредитом 30388,09грн.

На підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 розділу І ПК України, у порядку ст.76 розділу ІІ Кодексу та вимог статті 176 Кодексу, ГУ ДПС у м.Києві проведено камеральну перевірку податкової декларації про майновий стані і доходи за 2020 рік, про що складений акт №64255/Ж5/26-15-24-18-21 від 12.08.2021.

За змістом акту №64255/Ж5/26-15-24-18-21 від 12.08.2021, під час камеральної перевірки податкової декларації про майновий стан і доходи встановлено порушення вимог:

п.п.14.1.170 п. 14.1 ст. 14 Кодексу, відповідно до якого податкова знижка для фізичних осіб, які не є суб`єктами господарювання, - документально підтверджена сума (вартість) витрат платника податку - резидента у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного року, на яку дозволяється зменшення його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками;

п.п. 166.2.1 п. 166.2 ст. 166 Кодексу згідно з яким, до податкової знижки включаються фактично здійснені протягом звітного податкового року платником податку витрати, підтверджені відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема квитанціями, фіскальними або товарними чеками, прибутковими касовими ордерами, що ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) і особу, яка звертається за податковою знижкою (їх покупця (отримувача), а також копіями договорів за їх наявності в яких такі товари (роботи, послуги); обов`язково повинно бути відображено вартість таких товарів (робіт, послуг) і строк оплати за такі товари (роботи, послуги);

п.п. 166.3.1 п. 166.3 ст. 166 Кодексу, відповідно до якого платник податку має право включити до податкової знижки у зменшення оподатковуваного доходу платника податку за наслідками звітного податкового року, визначеного з урахуванням положень пункту 164.6 статті 164 цього Кодексу, такі фактично здійснені ним протягом звітного податкового року іпотечним житловим кредитом, що визначається відповідно до статті 175 цього Кодексу;

п. 175.1 ст. 175 платник податку - резидент має право включити до податкової знижки

частину суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом, наданим позичальнику в національній або іноземній валютах, фактично сплачених протягом звітного податкового року. При сплаті процентів за іпотечним житловим кредитом в іноземній валюті сума платежів за такими процентами, здійснених в іноземній валюті, перераховується у гривні за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, що діє на день сплати таких процентів.

Таке право виникає в разі якщо за рахунок іпотечного житлового кредиту будується чи купується житловий будинок (квартира, кімната), визначений платником податку як основне місце його проживання, зокрема згідно з позначкою в паспорті про реєстрацію за місцезнаходженням такого житла.

За результатами камеральної перевірки податкової декларації про майновий стан і доходи за 2020 рік встановлено, що у гр. ОСОБА_1 , відсутні законодавчі підстави для нарахування податкової знижки за наслідками 2020 року, оскільки, згідно відмітки в паспорті, об`єкт житлової іпотеки не визначено платником, як основне місце проживання.

На підставі висновків акту перевірки Головним управлінням ДПС у м.Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 14.09.2021 №8, яким за порушення пп.14.1.170 п.14.1 ст.14, пп.166.2.1 п.166.2 ст.166, пп.166.3.1 п.166.3 ст.166, п.175.1 ст.175 ПК Укарїни зменшено суму податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, у розмірі 5469,83грн

Позивач, не погодившись з податковим повідомленням-рішенням від 14.09.2021 №8, зверунувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Податковий кодекс України (далі - ПК України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Згідно з підпунктом 14.1.170 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкова знижка для фізичних осіб, які не є суб`єктами господарювання, - документально підтверджена сума (вартість) витрат платника податку - резидента у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного року, на яку дозволяється зменшення його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року у вигляді заробітної плати, у випадках, визначених цим Кодексом.

Підпунктом 166.1.1 пункту 166.1 статті 166 ПК України визначено, що платник податку має право на податкову знижку за наслідками звітного податкового року.

Нормами підпункту 166.1.2 пункту 166.1 статті 166 ПК України визначено підстави для нарахування податкової знижки із зазначенням конкретних сум відображаються платником податку у річній податковій декларації, яка подається по 31 грудня включно наступного за звітним податкового року.

Відповідно до підпункту 166.2.1 пункту 166.2 статті 166 ПК України до податкової знижки включаються фактично здійснені протягом звітного податкового року платником податку витрати, підтверджені відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема квитанціями, фіскальними або товарними чеками, прибутковими касовими ордерами, копіями договорів, що ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) і їх покупця (отримувача). У зазначених документах обов`язково повинно бути відображено вартість таких товарів (робіт, послуг) і строк їх продажу (виконання, надання).

Пунктом 166.3 статті 166 ПК України визначено перелік витрат, дозволених до включення до податкової знижки.

Платник податку має право включити до податкової знижки у зменшення оподатковуваного доходу платника податку за наслідками звітного податкового року, визначеного з урахуванням положень п. 164.6 ст. 164 цього Кодексу, такі фактично здійснені ним протягом звітного податкового року витрати: частину суми процентів, сплачених таким платником податку за користування іпотечним житловим кредитом, що визначається відповідно до статті 175 цього Кодексу (підпункт 166.3.1).

Відповідно до п. 175.1 ст. 175 ПК України платник податку - резидент має право включити до податкової знижки частину суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом, наданим позичальнику в національній або іноземній валютах, фактично сплачених протягом звітного податкового року.

При сплаті процентів за іпотечним житловим кредитом в іноземній валюті сума платежів за такими процентами, здійснених в іноземній валюті, перераховується у гривні за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, що діє на день сплати таких процентів.

Таке право виникає в разі якщо за рахунок іпотечного житлового кредиту будується чи купується житловий будинок (квартира, кімната), визначений платником податку як основне місце його проживання, зокрема згідно з позначкою в паспорті про реєстрацію за місцезнаходженням такого житла.

Враховуючи викладене, законодавцем не встановлено необхідності підтвердження місця проживання виключно відміткою в паспортному документі, а лише зазначено один зі способів підтвердження місця проживання.

Так, на підтвердження фактичного проживання за задекларованою адресою позивачем надано контролюючому органу копію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 31.08.2020 №3002-, в якій адресою фактичного місця проживання визначено АДРЕСА_1 .

Так, відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 №1706-VII цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб (надалі - Закон №1706-VII).

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону №1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Частиною 1 статті 4 Закону №1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (частина 2 статті 4 вказаної статті).

Частиною 1 статті 5 Закону №1706-VII встановлено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

В редакції статті 5 Закону №1706-VII (що діяла до 13.01.2016) містилась частина 2, відповідно до якої територіальний підрозділ центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), проставляє у довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи відмітку про реєстрацію місця проживання, в якій зазначається: 1) адреса фактичного проживання, за якою внутрішньо переміщеній особі може бути вручено офіційну кореспонденцію (місце фактичного проживання); або 2) адреса структурного підрозділу місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення; або 3) адреса територіального підрозділу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції).

При цьому відмітка про реєстрацію місця проживання внутрішньо переміщеної особи не вноситься до її паспортного документа.

Внесені в подальшому зміни, до вказаної правової норми, також не передбачали внесення до паспорту внутрішньо переміщеної особи відмітки про реєстрацію місця проживання.

Отже, законодавцем не встановлено необхідності підтвердження місця проживання виключно відміткою в паспортному документі, а лише зазначено один зі способів підтвердження місця проживання.

Як було зазначено вище, позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 31.08.2020 №3002- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, в якій зазначено зареєстроване місце проживання позивача та його фактичне місце проживання/перебування - АДРЕСА_1 , тобто адреса квартири, придбаної за рахунок іпотечного житлового кредиту.

Суд зазначає, що довідка внутрішньо переміщеної особи підтверджує факт внутрішнього переміщення та містить відомості про фактичне місце проживання/перебування особи. Отже, за обставин цієї справи довідка внутрішньо переміщеної особи є належним доказом фактичного місця проживання/перебування позивача.

Суд також зазначає, що сам по собі факт відсутності в паспорті позивача позначки про реєстрацію місця проживання за адресою іпотечного житла не може автоматично свідчити про невизначення цього житла як основного місця проживання, оскільки пункт 175.1 статті 175 ПК України не містить обов`язку щодо виключності підтвердження лише паспортною відміткою.

Суд повторно зазначає, що відповідно до п. 175.1 ст. 175 ПК України платник податку - резидент має право включити до податкової знижки частину суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом, наданим позичальнику в національній або іноземній валютах, фактично сплачених протягом звітного податкового року. При сплаті процентів за іпотечним житловим кредитом в іноземній валюті сума платежів за такими процентами, здійснених в іноземній валюті, перераховується у гривні за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, що діє на день сплати таких процентів. Таке право виникає в разі якщо за рахунок іпотечного житлового кредиту будується чи купується житловий будинок (квартира, кімната), визначений платником податку як основне місце його проживання, зокрема згідно з позначкою в паспорті про реєстрацію за місцезнаходженням такого житла.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що законодавець не встановив вичерпного та єдиного способу підтвердження того, що іпотечне житло визначено платником як основне місце проживання. Використання конструкції «зокрема» означає, що позначка в паспорті є одним із можливих прикладів підтвердження, але не виключає підтвердження й іншими належними та допустимими доказами.

У випадку внутрішньо переміщеної особи підтвердження фактичного проживання/перебування за певною адресою здійснюється, зокрема, через довідку внутрішньо переміщеної особи.

Відповідачем не доведено, що позивач фактично не проживав/не перебував за адресою іпотечного житла або що позивач визначив інше житло як основне місце проживання.

Як установлено судом, між позивачем та Державною спеціалізованою фінансовою установою «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» укладено кредитний договір №6-ВПО/26 від 20.12.2019, а також іпотечний договір від 27.12.2019 щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач подав податкову декларацію за 2020 рік із заявленням податкової знижки в частині процентів за іпотечним кредитом (сума витрат 30388,09 грн; сума податку, на яку зменшуються податкові зобов`язання у зв`язку з використанням права на податку знижку до повернення 5469,83 грн).

Відповідачем проведено камеральну перевірку, за висновками якої встановлено відсутність підстав для знижки виключно з мотиву відсутності позначки в паспорті, що і стало підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 14.09.2021 №8.

Водночас, відповідачем на надано доказів того, що законодавство вимагає підтвердження основного місця проживання лише паспортною відміткою, не спростовано належними доказами відомості довідки внутрішньо переміщеної особи щодо фактичного проживання/перебування позивача саме за адресою іпотечного житла.

За таких обставин суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 14.09.2021 №8 не відповідає встановленим у частині другій статті 2 КАС України критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_5 ) до Головного управління ДПС у м.Києві (04116, м.Київ, вул.Шолуденка, буд.33/19, ) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м.Києві від 14.09.2021 №8.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м.Києві судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.М. Чернова