Справа № 160/34649/25
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2026-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника Кольвах Інни Сергіївни до виконавчого комітету Самарівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
04.12.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 04.12.2025 року через систему "Електронний суд" позовна заява ОСОБА_1 до виконавчого комітету Самарівської міської ради, в якій представник позивача просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення №81669039 від 04.11.2025 року державного реєстратора виконавчого комітету Самарівської міської ради Дніпропетровської області Нероди Дар`ї Дмитрівни про відмову в проведенні реєстраційних дій;
- зобов`язати виконавчий комітет Самарівської міської ради Дніпропетровської області здійснити державну реєстрацію права власності на нерухоме майно на об`єкт нерухомості розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 106,3 кв.м., житловою 63,4 кв.м., в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 , РНКОПП: НОМЕР_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до відповідача із заявою про реєстрацію права власності на нерухоме майно, однак, державний реєстратор прийняв рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій з посиланням на не отримання відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем а електронній формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року, що на думку позивача є протиправним, оскільки надані позивачем документи підтверджують право власності позивача на будинок та містять усю необхідну інформацію та всі обов`язкові реквізити. Просить позов задовольнити.
29.12.2025 року від представника позивача Кольвах І.С. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено про те, що відповідач не подав будь-якого доказу на спростування зазначених в позовній заяві обставин. Отже висновки, зазначені у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2025 року, зазначена вище справа була розподілена та 04.12.2025 року передана судді Пруднику С.В.
09.12.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято до свого провадження означену позовну заяву та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом установлено, матеріалами справи підтверджено, що 09.09.2025 року, позивач, ОСОБА_1 , який з 08.11.2024 року є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується відповідною довідкою, звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Самарівської міської ради Дніпропетровської області Нероди Дар`ї Дмитрівни із заявою за реєстраційним №68786007 про державну реєстрацію прав на житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі Розпорядження начальника Великолепетиської селищної військової адміністрації від 16 квітня 2024 року № 55 «Про перейменування села Князе-Григорівка Великолепетиської селищної громади Каховського району Херсонської області»). Разом із заявою були подані наступні документи:
1) оригінал Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого на підставі рішення виконкому Великолепетиської селищної ради народних депутатів №85 від 05.08.1986 р. та зареєстрованого 08.08.1986 р. в Каховському бюро технічної інвентаризації в реєстровій кадастровій книзі під № 8-3276, інвентаризаційна справа №3272;
2) оригінал технічного паспорту від 02.07.1986 року, виготовленого Каховським бюро технічної інвентаризації.
Перевіривши документи, подані позивачем, зробивши всі пошуки в Державному реєстрі прав державним реєстратором відповідно до ст. 23 Закону було прийнято рішення про залишення заяви без руху № 80833100 від 15.09.2025 року у зв`язку з поданням документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством, а саме: відсутністю в поданому свідоцтві про право власності в повному обсязі відомостей про технічні характеристики закінченого будівництвом об`єкта. Також, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року № 1952-IV було створено запит щодо надання інформації необхідної для проведення державної реєстрації до органу, яке відповідно до законодавства проводило оформлення та/або реєстрацію прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року.
В тексті рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій державним реєстратором було допущено технічну помилку і замість свідоцтва про право власності було вказано договір дарування.
Не погоджуючись із рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам, суд зазначає наступне.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, приймаючи рішення про відмову у вчиненні реєстраційних дій державним реєстратором повинні братися до уваги норми Постанови КМУ від 06.03.2022 року №209 «Про деякі питання державної реєстрації та функціонування єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану», норми Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми Цивільного Кодексу України та Конституції України.
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та станом на дату розгляду справи триває.
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 року №376 (у редакції станом на час розгляду справи), Великолепетиська селищна територіальна громада включена до тимчасово окупованої російською федерацією території України.
При цьому, статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована російською федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Також, нормами ст. 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що на тимчасово окупованій території право власності охороняється згідно із законодавством України. За державою Україна, Автономною Республікою Крим, територіальними громадами, у тому числі територіальною громадою міста Севастополя, державними органами, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності та інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території.
За фізичними особами, незалежно від набуття ними статусу біженця чи іншого спеціального правового статусу, підприємствами, установами, організаціями зберігається право власності та інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території, якщо воно набуте відповідно до законів України.
Набуття та припинення права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, здійснюється відповідно до законодавства України за межами тимчасово окупованої території. У разі неможливості здійснення державним реєстратором повноважень щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на тимчасово окупованій території орган державної реєстрації визначається Кабінетом Міністрів України.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються, зокрема, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV (далі - Закон №1952).
Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону №1952 - державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 року у справі № 334/3161/17 дійшла висновку, що особа, яка до 01 січня 2013 року придбала нерухоме майно за договором купівлі-продажу, державну реєстрацію якого було належним чином здійснено, стала власником такого нерухомого майна з моменту державної реєстрації відповідного договору купівлі-продажу незалежно від того, чи здійснила ця особа в подальшому державну реєстрацію свого права власності.
Згідно ч.3 ст.3 Закону України №1952, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:
1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;
2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Згідно ст.23 Закону №1952 розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором виключно у таких випадках:
1) подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством;
2) неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному цим Законом, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року.
Частиною 2 статті 23 Закону №1952 визначено, що державний реєстратор у строк, встановлений для державної реєстрації прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та невідкладно повідомляє про це заявника.
Частиною 3 статті 23 Закону №1952 передбачено, якщо заявник протягом 30 робочих днів з моменту отримання рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав виконав вимоги державного реєстратора, зазначені у відповідному рішенні, розгляд заяви відновлюється на підставі рішення державного реєстратора про відновлення розгляду заяви.
Статтею 24 Закону №1952 передбачено умови для відмови в державній реєстрації прав, а саме після завершення строку, встановленого ч.3 статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав (п.8 ч.1 ст.24 Закону).
Отже, система державної реєстрації прав, яка проводиться відповідно до Закону, запроваджена в Україні з 01.01.2013 року, до цього часу державна реєстрація права власності та інших речових прав на об`єкти нерухомого майна, які розташовані на земельних ділянках, проводилася реєстраторами БТІ в Реєстрі права власності на нерухоме майно та на паперових носіях (реєстрових книгах та реєстраційних справах), які зберігаються в БТІ. При цьому Закон про державну реєстрацію не розмежовує, чи була проведена реєстрація у Державному реєстрі прав, інших електронних реєстрах або на паперових носіях. Тобто, до 2013 року державна реєстрація таких об`єктів нерухомого майна вже проводилася, але реєстр був паперовий і зберігався в архіві відповідного БТІ.
Також слід зазначити, що державна реєстрація не вважається способом набуття права власності на об`єкт завершеного будівництва, а є лише засобом підтвердження фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру прав на підставі визначених законом документів.
Відповідну правову позицію викладено в постанові КГС ВС від 08.08.2019 у справі №909/472/18.
При цьому, як зазначено у відмові державного реєстратора, державним реєстратором було створено запит до Херсонської обласної ради щодо надання інформації щодо БТІ, на який пізніше було отримано відповідь, що «технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна (технічні паспорти на квартири, будинки, гаражі і т.д), відомості про експертну оцінку майна, облік нерухомого майна, а також зберігання архівних матеріалів щодо речових прав на таке нерухоме майно що розташоване на території с-ща Велика Лепетиха Каховського р-н Херсонської області здійснює КП «Каховське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради, яке знаходиться на території Каховської міської територіальної громади, яке відповідно до Переліку починаючи з 24 лютого 2022 року перебуває в тимчасовій окупації з відповідними обмеженнями щодо своєї діяльності.
У відповідності до ст. 11 Закону №1952, державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.
Аналіз вказаних положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави стверджувати, що під час розгляду заяви про державну реєстрацію і поданих документів державний реєстратор має виключну компетенцію у питаннях встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутності суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно.
Державна реєстрація прав на нерухоме майно відноситься до компетенції державного реєстратора, який приймає відповідне рішення за умови відповідності заявлених прав, поданої заяви та долучених до неї документів вимогам, встановленим законом.
Звертаю увагу суду, що законодавець чітко передбачив як підстави, порядок, строки, процедуру проведення реєстраційних дій щодо речових прав на нерухоме майно, так і порядок, строки, відповідну процедуру та підстави для відмови у проведенні таких реєстраційних дій.
Також відповідно до ст. 10 ЗУ №1952: під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.
Тобто норма цієї статті встановлює три ключових випадки, в яких державний реєстратор обов`язково повинен запитувати інформації від відповідних органів, це:
1) у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав; чи
2) у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах; та/або
3) у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про інформацію», носій інформації - це матеріальний об`єкт, на якому зберігається інформація, а документ - це специфічний вид носія інформації, що зберігає та передає її в часі та просторі. Подані позивачем оригінали документи, можна вважати носієм інформації про об`єкт нерухомого майна, щодо якого була подана заява про реєстрацію.
Як вже зазначено вище документи не містять дописок та/або підчисток, є достатніми для сприйняття інформації. Приставка «чи» в контексті норми ст. 10 ЗУ №1952, розуміється як пункти, які виключають один одного. Тобто, якщо носій інформації, у випадку позивача це оригінали документів подані ним для проведення державної реєстрації, містить необхідну інформацію про об`єкт нерухомого майна, то підставою для відмови не може слугувати: не отримання інформації від компетентного підприємства Бюро технічної інвентаризації, що проводило державну реєстрацію прав до 2013 року.
Імплементація ст. 10 ЗУ №1952 також викладена в Постанові КМУ від 25.12.2015 р. №1127, а саме в п. 53, в якому сказано, що у разі коли документ, що посвідчує набуття права власності або інших речових прав, похідних від права власності, реєстрацію яких було проведено до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, втрачено, пошкоджено чи зіпсовано, державна реєстрація такого права власності або іншого речового права, похідного від права власності, може бути проведена за бажанням заявника на підставі відомостей Державного земельного кадастру чи відповідно на підставі відомостей Реєстру прав власності на нерухоме майно, який є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, або у разі коли відповідна реєстрація проводилася виключно на паперових носіях інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи), ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації, - на підставі відомостей таких носіїв інформації.
Державна реєстрація прав у випадку, передбаченому цим пунктом, проводиться виключно за умови встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованого права власності або інших речових прав, похідних від права власності, на підставі відповідних документів у Державному земельному кадастрі чи в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, а у разі коли відповідна реєстрація проводилася виключно на паперових носіях інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи), ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації, - на таких носіях інформації, з обов`язковим зазначенням у Державному реєстрі прав відомостей про втрату, пошкодження чи зіпсування відповідного документа.
Це положення також чітко вказує, що звернення до реєстрових книг БТІ або архівів є альтернативним джерелом підтвердження прав лише у разі втрати, пошкодження чи зіпсування оригіналів документів.
В ситуації позивача оригінал документа збережений, не пошкоджений та поданий ним державному реєстратору. Тому підстав вимагати додаткові відомості з БТІ немає.
Тим більше, що БТІ, де зберігається інформація, розташоване на тимчасово окупованій території, що унеможливлює отримання від нього відповіді.
Щодо відсутності в договорі дарування необхідних відомостей про технічні характеристики нерухомого майна, на що у своїй відмові також посилається державний реєстратор, суд зазначає, що інформація, щодо поданого договору дарування не відповідає дійсності, оскільки разом із заявою про державну реєстрацію права власності позивачем, як зазначалося вище, було подане оригінал свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданий на підставі рішення Великолепетиської селищної ради народних депутатів №85 від 05.08.1986 р. та зареєстрований в Каховським бюро технічної інвентаризації в реєстровій кадастровій книзі за № 8-3276, інвентаризаційна справа №8-3276.
Щодо відсутності у правовстановлюючому документі загальної та житлової площі, суд зазначає наступне, що правило, передбачене абзацом першим п. 58 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених Постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127, щодо обов`язкової наявності відомостей про технічні характеристики закінченого будівництвом об`єкта чи об`єкта будівництва в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва застосовується також у разі проведення державної реєстрації права власності, реєстрацію якого було проведено до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, незалежно від наявності в документах, що подаються для державної реєстрації прав, відомостей про його технічні характеристики, крім випадків державної реєстрації права власності на житло за заявами, поданими в електронній формі, або державної реєстрації права власності в умовах воєнного стану та протягом одного року з дня його припинення або скасування.
Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 20.10.2025 за № 793/2025 дію воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 5 листопада 2025 року строком на 90 діб.
Враховуючи вище викладене, обов`язку у позивача, щодо внесення технічних характеристик закінченого будівництвом об`єкта чи об`єкта будівництва в Єдину державну електронну систему у сфері будівництва не виникло та відсутність у правовстановлюючому документі відомостей про загальну чи житлову площу не може бути підставою для відмови у проведенні державної реєстрації.
Позивачем під час подання заяви на проведення реєстраційних дій, був поданий оригінал технічного паспорту на житловий будинок, виготовлений Каховським бюро технічної інвентаризації від 02.07.1986 року. Відповідно до якого загальна площа житлового будинку становить 106,3 кв.м., житлова 63,4 кв.м.
Отже, визначення державного реєстратора, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, свідчить про те, що ним не були належним чином розглянуті подані документи, та, відповідно, рішення про відмову у державній реєстрації прийняте без всебічного, повного та об`єктивного розгляду наданих матеріалів. Таким чином, дії державного реєстратора свідчать про порушення встановленої процедури розгляду документів, а прийняте ним рішення є протиправним, оскільки ґрунтується на неправдивих фактичних даних.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частин 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 968,96 грн.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 968,96 грн. підлягає стягненню з виконавчого комітету Самарівської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника Кольвах Інни Сергіївни до виконавчого комітету Самарівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення №81669039 від 04.11.2025 року державного реєстратора виконавчого комітету Самарівської міської ради Дніпропетровської області Нероди Дар`ї Дмитрівни про відмову в проведенні реєстраційних дій.
Зобов`язати виконавчий комітет Самарівської міської ради Дніпропетровської області здійснити державну реєстрацію права власності на нерухоме майно на об`єкт нерухомості розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 106,3 кв.м., житловою 63,4 кв.м., в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 , РНКОПП: НОМЕР_1 .
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник