Справа № 420/30928/25
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2026-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2026 р.м. ОдесаСправа № 420/30928/25

Категорія: 111030000 Головуючий 1 інстанції: Білостоцький О.В.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту:07.11.2025р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, справа розглянута згідно п.1 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС в Одеській області на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2025 року у справі за позовом Благодійного фонду ім. Академіка В.П. Філатова до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2025 року Благодійний фонд (далі БФ) ім. Академіка В.П. Філатова звернувся до суду з позовом до Головного управління (далі ГУ) ДПС в Одеській області про:

- визнання протиправним та скасування податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області №28326/15-32-07-03-23 від 06 червня 2025 року;

- визнання протиправним та скасування податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області №28390/15-32-07-03-25 від 06 червня 2025 року;

- визнання протиправним та скасувати рішення №913/15-32-07-03-12 від 13 червня 2025 року про виключення благодійного фонду ім. Академіка В.П. Філатова з Реєстру неприбуткових установ та організацій.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2025 року розгляд справи №420/30928/25 вирішено проводити в порядку загального позовного провадження.

05 листопада 2025 року до суду представником позивача було подано заяву про забезпечення позову в адміністративній справі №420/30928/25, в якій вона просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення №913/15-32-07-03-12 від 13 червня 2025 року про виключення БФ ім. Академіка В.П.Філатова з Реєстру неприбуткових установ та організацій до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник позивача зазначила, що за результатами податкової перевірки, під час якої контролюючим органом не було прийнято до уваги первинну документацію позивача із формування витрат, було винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 06 червня 2025 року №28326/15-32-07-03-23 та №28390/15-32-07-03-23, які стали підставою для прийняття рішення №913/15-32-07-03-12 від 13.06.2025 року про виключення БФ ім. Академіка В.П. Філатова з Реєстру неприбуткових установ та організацій. Разом з тим, на підставі ст. 133 ПК України вбачається, що доходи (прибутки) неприбуткової організації використовуються виключно для фінансування видатків на утримання такої неприбуткової організації, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямів діяльності, визначених її установчими документами. Доходи неприбуткових релігійних організацій використовуються також для здійснення неприбуткової (добродійної) діяльності, передбаченої законом для релігійних організацій, у тому числі надання гуманітарної допомоги, здійснення благодійної діяльності, милосердя.

Водночас, згідно п.п.133.4.3. п.133.4 ст. 133 ПК України у разі недотримання неприбутковою організацією вимог, визначених цим пунктом, така неприбуткова організація зобов`язана подати у строк, визначений для місячного податкового (звітного) періоду, звіт про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації за період з початку року (або з початку визнання організації неприбутковою в установленому порядку, якщо таке визнання відбулося пізніше) по останній день місяця, в якому вчинено таке порушення, та зазначити і сплатити суму самостійно нарахованого податкового зобов`язання з податку на прибуток. Податкове зобов`язання розраховується виходячи із суми операції (операцій) нецільового використання активів. Така неприбуткова організація виключається контролюючим органом з Реєстру неприбуткових установ та організацій та вважається платником податку на прибуток для цілей оподаткування з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому вчинено таке порушення. Таким чином, за твердженням представника позивача, у разі невжиття судом тимчасових обмежувальних заходів забезпечення позову в частині рішення №913/15-32-07-03-12 від 13 червня 2025 року, позивач буде зобов`язаний перейти до сплати податку на прибуток і подавати відповідну звітність. Зміна системи оподаткування призведе до того, що на позивача буде покладено додаткове навантаження у вигляді податку на прибуток, що в свою чергу може суттєво вплинути на ведення господарської діяльності. Крім того, у податковому (звітному) році або попередніх періодах такому платнику за такі періоди будуть нараховуватись податки та збори, від сплати яких він звільнявся як неприбуткова організація.

Представник позивача зазначав, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскарженого рішення істотно ускладнить ефективний захист прав та інтересів позивача у сфері господарської діяльності, а саме: право здійснювати самостійно без обмежень некомерційну (благодійну) господарську діяльність, оскільки виключення із Реєстру неприбуткових установ та організацій призводить до негативних наслідків для позивача, зокрема, до неможливості здійснення благодійної діяльності, можливого розірвання ділових відносин з контрагентами, покладення додаткового обов`язку на позивача щодо подання документів та погіршення ділової репутації, утруднення або неможливість відновлення благодійної діяльності та у зв`язку з чим, для відновлення прав та інтересів позивача, необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. Особливо важливим у даному спорі є те, що позивач є некомерційною організацією і від його функціонування залежить державна установа, що надає медичні послуги населенню. Отже, негативний вплив буде здійснюватися не тільки на самого позивача, а й на необмежену кількість людей, що потребують медичної допомоги, які отримували відповідну допомогу в цьому процесі від Фонду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2025 року заяву БФ ім. Академіка В.П. Філатова про забезпечення позову в адміністративній справі №420/30928/25 задоволено.

Зупинено дію рішення ГУ ДПС в Одеській області №913/15-32-07-03-12 від 13 червня 2025 року про виключення БФ ім. Академіка В.П. Філатова з Реєстру неприбуткових установ та організацій до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №420/30928/25.

В апеляційній скарзі ГУ ДПС в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що подана позивачем заява про забезпечення позову в адміністративній справі №420/30928/25 від 05 листопада 2025 року не була отримана відповідачем по справі, в тому числі направлена через підсистему "Електронний Суд", у відповідності до ч.9 ст. 44 КАС України, адже у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, учасник справи зобов`язаний надати до суду доказ надсилання цих матеріалів іншим учасникам справи.

Апелянт вказує, що суд першої інстанції при ухвалені рішення про забезпечення позову не обґрунтував, яким чином відповідні заходи унеможливлюють виконання рішення суду (в подальшому) та/або порушують інтереси позивача, в тому числі не наведено, що є очевидні ознаки протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, адже фактично справа про протиправність податкових повідомлень - рішень не розглянута судом по суті спору. Отже, з урахуванням наведеного заява БФ ім. ОСОБА_1 . Філатова про забезпечення позову в адміністративній справі №420/30928/25 є необґрунтованою, а ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2025 року у справі №420/30928/25 такою, яка прийнята без дотримання вимог законодавства та з порушення принципів адміністративного судочинства.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУ ДПС в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заявленого у заяві заходу може суттєво ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, що свідчить про існування підстав, визначених п.1 ч.2 ст. 150 КАС України. Для відновлення порушених прав позивачу необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а вжиття заявленого позивачем заходу забезпечення позову не порушує прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб. За таких умов клопотання позивача про забезпечення позову у справі №420/33858/24 в частині зупинення дії рішення ГУ ДПС в Одеській області №1157/15-32-24-07-21 від 30 вересня 2024 року до набрання законної сили судового рішення по даній справі є обґрунтованим, а тому таким, що підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77, 150, 151 КАС України, ПК України.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Так, ч.ч.1, 2 ст. 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (ч.2 ст. 151 КАС України).

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (ч.6 ст. 154 КАС України).

Колегія суддів зазначає, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Для задоволення судом поданої позивачем заяви про забезпечення адміністративного позову останній має обґрунтувати необхідність задоволення такого клопотання та довести, що незадоволення клопотання призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними. Так само суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.

Колегія суддів зазначає, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, необхідно враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Вищевказане узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 12 жовтня 2023 року у справі № 300/5005/22, від 21 жовтня 2023 року у справі № 600/1531/23-а.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанова Верховного Суду.

Отже, вирішуючи питання щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, колегія суддів враховує те, що діяльність позивача можлива лише за наявності можливості складання та подання відповідної податкової звітності та сплати обов`язкових податків.

Як вбачається з матеріалів справи, що БФ ім. ОСОБА_1 . Філатова включено до Реєстру неприбуткових установ та організацій, згідно рішення від 24 листопада 2016 року №550/12-1. Відповідно до Статуту, затвердженого Протоколом №3/2022 від 17.08.2022 року загальних зборів учасників БФ ім. ОСОБА_1 . Філатова метою діяльності фонду є, зокрема, здійснення господарської діяльності без мети одержання прибутку, що сприяє досягненню статутних цілей Фонду.

Рішенням ГУ ДПС в Одеській області №913/15-32-07-03-12 від 13 червня 2025 року Благодійний фонд ім. Академіка В.П. Філатова було виключено з Реєстру неприбуткових установ та організацій.

Відповідно п.133.4 ст. 133 ПК України не є платниками податку неприбуткові підприємства, установи та організації у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом.

Згідно пп.133.4.2 п.133.4 ст. 133 ПК України доходи (прибутки) неприбуткової організації використовуються виключно для фінансування видатків на утримання такої неприбуткової організації, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямів діяльності, визначених її установчими документами.

Доходи неприбуткових релігійних організацій використовуються також для здійснення неприбуткової (добродійної) діяльності, передбаченої законом для релігійних організацій, у тому числі надання гуманітарної допомоги, здійснення благодійної діяльності, милосердя.

Згідно пп.133.4.3 п.133.4 ст. 133 ПК України у разі недотримання неприбутковою організацією вимог, визначених цим пунктом, а для релігійної організації - вимог, визначених абзацом другим підпункту 133.4.1 і підпунктом 133.4.2 цього пункту, така неприбуткова організація зобов`язана подати у строк, визначений для місячного податкового (звітного) періоду, звіт про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації за період з початку року (або з початку визнання організації неприбутковою в установленому порядку, якщо таке визнання відбулося пізніше) по останній день місяця, в якому вчинено таке порушення, та зазначити і сплатити суму самостійно нарахованого податкового зобов`язання з податку на прибуток. Податкове зобов`язання розраховується виходячи із суми операції (операцій) нецільового використання активів. Така неприбуткова організація виключається контролюючим органом з Реєстру неприбуткових установ та організацій та вважається платником податку на прибуток для цілей оподаткування з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому вчинено таке порушення.

За період з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому вчинено таке порушення, по 31 грудня податкового (звітного) року така неприбуткова організація зобов`язана щокварталу подавати до контролюючого органу податкову декларацію з податку на прибуток (з наростаючим підсумком), сплачувати податок у строк, визначений для квартального періоду та подавати фінансову звітність у порядку, встановленому для платників податку на прибуток.

З наступного податкового (звітного) року така неприбуткова організація подає податкову декларацію з податку на прибуток і фінансову звітність та сплачує податок на прибуток у порядку, встановленому цим розділом для платників податку на прибуток.

Враховуючи вищезазначені приписи ПК України, судом вбачається, що у випадку невжиття заходів забезпечення адміністративного позову, позивача буде зобов`язано весь час розгляду судової справи вести податковий облік та сплачувати Податок на прибуток, що істотно ускладнить чи унеможливить у подальшому виконання рішення суду у разі його задоволення.

Для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи, поведінку учасників переконатися, що загроза ускладнення виконання рішення суду чи ефективного захисту такого права дійсно існує. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункті 1 частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04 лютого 2025 року у справі №280/8758/24.

Колегія суддів зазначає, що за наслідками оцінки наведених апелянтом доводів та доказів, наданих на їх підтвердження, суд дійшов висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскарженого рішення істотно ускладнює ефективний захист прав та інтересів позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень у сфері господарської діяльності, а саме зміна системи оподаткування, що є наслідком прийняття відповідного рішення, до ухвалення рішення в адміністративній справі №420/30928/25 істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Наведене свідчить, що невжиття заходів забезпечення позову в цьому випадку з наведених підстав може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення прав і інтересів позивача, для захисту яких він звернувся до суду, а для відновлення прав та інтересів позивача, необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Обраний заявником спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету, а вжиття заходів забезпечення позову спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог, що є тимчасовим заходом, спрямованим на забезпечення виконання судового рішення.

Вказані висновки суду апеляційної інстанції відповідають висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду 14 січня 2025 року по справі № 280/9045/24, від 25 жовтня 2023 року по справі № 160/11784/23.

Колегія суддів вважає, що застосування заходів забезпечення позову у світлі конкретних обставин даної справи та особливостей правового регулювання спірних відносин відповідає і принципу процесуальної економії, який забезпечує відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту, а забезпечення позову на час судового розгляду справи дасть можливість позивачу до остаточного вирішення даного спору реалізовувати своє право на здійснення господарської діяльності в повному обсязі.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 29 травня 2025 року у справі № 380/22510/24.

Окрім того, колегія суддів враховує те, що правомірність вжиття судами заходів забезпечення позову у цій категорії спорів була предметом розгляду Верховного Суду, який у постанові від 29 травня 2025 року у справі № 520/33137/24 прийшов до висновку, що обраний заявником спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та вжиття таких заходів спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог. В цьому випадку вжиття заходів забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямованим на забезпечення виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 160/11784/23, від 14 січня 2025 року у справа № 280/9045/24, від 04 лютого 2025 року у справі № 280/8758/24, від 20 лютого 2025 року у справі № 280/9044/24, від 06 березня 2025 року у справі № 420/25688/24.

Також колегія суддів звертає увагу, що вжиття таких заходів жодним чином не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, оскільки, факт правомірності чи протиправності винесення оскарженого рішення відповідача буде встановлено під час повного, всебічного і об`єктивного розгляду в судовому засіданні всіх обставин справи.

Колегія суддів зазначає, що, в даному випадку, вжиття заходів забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямованим на забезпечення виконання судового рішення, не є вирішенням спору по суті, і не свідчить про неправомірність висновку контролюючого органу про наявність підстав для виключення з реєстру платників єдиного податку.

З урахуванням вищенаведених обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість заяви про забезпечення позову у справі №420/33858/24 шляхом зупинення дії рішення Головного управління ДПС в Одеській області №1157/15-32-24-07-21 від 30 вересня 2024 року.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків суду першої інстанції не спростовують, тоді як факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні справи.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини спірного питання та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 лютого 2026 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.