Справа № 160/31284/25
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2026-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Громадської організації "Платформа Громадський Контроль" до Департаменту капітального будівництва Дніпровської міської ради про визнання протиправною відмови у наданні інформації та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Громадської організації "Платформа Громадський Контроль" до Департаменту капітального будівництва Дніпровської міської ради, в якій позивач просить:
- визнати протиправною відмову Департаменту капітального будівництва Дніпровської міської ради у наданні інформації, запитуваної в інформаційному запиті Громадської організації "Платформа Громадський Контроль" №1879/25 від 10.10.2025р.;
- зобов`язати Департамент капітального будівництва Дніпровської міської ради надати відповідь на інформаційний запит Громадської організації "Платформа Громадський Контроль" №1879/25 від 10.10.2025р. з наданням копій документів, підписаних станом на дату формування відповіді по суті інформаційного запиту.
В обґрунтування позовної заяви зазначається, що відповідачем безпідставно та протиправно відмовлено у наданні запитуваної позивачем публічної інформації щодо використання бюджетних коштів, в тому числі коштів Європейського інвестиційного банку (далі - ЄІБ) та європейських партнерів, в закупівлях за переліком наведених у запиті ідентифікаторів закупівель, з посиланням на те, що запитувана інформація належить до категорії інформації з обмеженим доступом, оскільки запитувані документи містять інформацію, що становить комерційну таємницю, зокрема, акти виконаних робіт та довідки про вартість виконаних будівельних робіт не можуть бути надані за відсутності відповідної згоди від суб`єктів господарювання, у межах комерційної діяльності яких вони були створені. Позивач не погоджується з доводами відповідача та зазначає, що запитувана інформація є інформацією щодо здійснення закупівлі робіт за бюджетні кошти і стосується використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками, тож доступ до такої інформації не може бути обмежено в силу ч.5 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», відповідно, така інформація є відкритою і не може вважатися конфіденційною. Ненадання запитуваної інформації створює невизначеність щодо прозорості витрачання бюджетних коштів, що, у свою чергу, істотно перешкоджає реалізації статутних цілей та завдань Громадської організації "Платформа Громадський Контроль", яка здійснює суспільний контроль за виконанням своїх обов`язків органами державної влади та місцевого самоврядування, а також надходженням та витрачанням публічних коштів.
18.12.2025 року до суду надійшов відзив Департаменту капітального будівництва Дніпровської міської ради на позовну заяву Громадської організації "Платформа Громадський Контроль", в якому відповідач пред`явлений позов не визнав та заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не доведено наявність у нього права на звернення до суду з цим позовом, в тому числі в інтересах громадськості, оскільки у позовній заяві жодним чином не обґрунтовано особистий, безпосередній та індивідуальний інтерес позивача у цій справі, а наявні лише посилання на порушення інтересу громадськості без зазначення того які саме представники громадськості звернулися до позивача та за яким захистом і чиї конкретно права та інтереси порушені діяльністю відповідача, відтак, наведені обґрунтування права на звернення до суду є абстрактними та не розкривають зміст дійсних приводів, причин та підстав для звернення до суду. Також відповідачем зазначено, що у відповіді на запит позивача було надане належне правове обґрунтування відмови у наданні запитуваної інформації, яка пов`язана із тим, що така інформація становить комерційну таємницю щодо діяльності суб`єктів господарювання виконавців договорів, отже, належить до конфіденційної інформації, яка не може бути розголошена без наявності відповідної згоди таких суб`єктів господарювання. Отже, запитувані позивачем документи містять інформацію, що становить комерційну таємницю, та її розголошення може завдати реальної та істотної шкоди, оскільки вона прямо стосується комерційної діяльності виконавця робіт, а розповсюдження такої інформації може негативно вплинути на господарську діяльність підрядника, а також може бути використана проти нього з метою недобросовісної конкуренції. Крім того, вказане може спричинити і відповідні наслідки для Департаменту капітального будівництва Дніпровської міської ради у вигляді стягнення виконавцями з відповідача штрафних санкцій, судових розглядів спорів тощо.
13.01.2026 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останнім підтримано позицію, висловлену у позовній заяві, а також додатково зауважено, що Закон України «Про доступ до публічної інформації» прямо надає та гарантує право об`єднанням громадян (навіть без статусу юридичної особи) направляти інформаційні запити з метою отримання публічної інформації, що зберігається у розпорядників, адже громадські організації є частиною громадянського суспільства, а отже наділені правом оскаржувати рішення, які зачіпають інтереси невизначеного кола осіб, при цьому ч.ч.2 та 3 ст.19 вказаного Закону прямо встановлено, що запитувач інформації має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Також позивачем зауважено, що Громадська організація "Платформа Громадський Контроль" тривалий час здійснює діяльність у сфері громадського контролю за діяльністю органів місцевого самоврядування, посадових осіб органів місцевого самоврядування та витрачанням бюджетних коштів, що підтверджується як публікаціями в засобах масової інформації так і численними відзнаками та нагородами, при цьому вказана діяльність відповідає Статутним завданням та меті діяльності громадської організації (п.п.1, п.2.3 Статуту).
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до п.1.1 Статуту Громадської організації "Платформа Громадський Контроль" позивач є громадською організацією, яка об`єднує громадян України на засадах вільності, рівноправності. Завданнями ГО «Платформа Громадський контроль», зокрема є:
сприяння реалізації принципів демократії, верховенства права, дотримання прав та інтересів людини та громадянина в усіх сферах життя, соціальної солідарності громадян та соціальної справедливості;
сприяння виявленню проявів корупції та неефективного керівництва (управління);
доведення до відома громадян отриманих на публічні запити відомостей щодо корумпованості органів місцевого самоврядування, висвітлення у засобах масової інформації отриманих документів та схем, будь-яких проявів корупції, марнотратства, неефективного управління (менеджменту), відсутності покарання.
Відповідно до п.2.1 цього Статуту метою діяльності організації є сприяння на громадських засадах забезпеченню системного запобігання, виявленню та припиненню корупційних правопорушень, слідкування за неухильним додержанням посадовими особами органів державної влади та органів місцевого самоврядування, при здійсненні ними своїх повноважень, вимог чинного законодавства.
Згідно з абз.3 п.2.2 Статуту організація ставить перед собою завдання сприяти реалізації принципів демократії, верховенства права, дотримання прав та інтересів людини і громадянина в усіх сферах життя, соціальної солідарності громадян та соціальної справедливості.
Відповідно до п.2.3. Статуту одними з завдань організації, зокрема є:
сприяння розпорядникам бюджетних коштів (міністерствам, іншим органам виконавчої влади, державним фондам, фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетним установам, суб`єктам господарювання державного сектору економіки, а також підприємствам, установам та організаціям, які отримують кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують будь-якого рівня) в управлінні бюджетами, їх економічного та ефективного витрачання, через законодавчо не заборонені інструменти, у т.ч. але не виключення, шляхом виявлення та повідомлення про ознаки порушень бюджетного законодавства, законодавства у сфері публічних закупівель, сприяння у проведенні заходів фінансового контролю тощо;
доведення до відома громадян отриманих на публічні запити відомостей, щодо корумпованості органів місцевого самоврядування, висвітлення у засобах масової інформації отриманих документів та схем, будь-яких проявів корупції, марнотратства, неефективного управління (менеджменту), відсутності покарання організація та участь в удосконаленні існуючих форм взаємодії та діалогу громадськості, їх об?єднаннями, органами державної влади, підприємствами, установами, організаціями, та органами місцевого самоврядування на регіональному та загальнодержавному рівні.
10.10.2025 року Громадська організація"Платформа Громадський Контроль" звернулася до Департаменту капітального будівництва Дніпровської міської ради з інформаційним запитом №1879/25 від 10.10.2025 року щодо отримання публічної інформації, в якому просила надати документи щодо використання бюджетних коштів, в тому числі коштів ЄІБ (Європейського Інвестиційного Банку) та європейських партнерів, в закупівлях (ідентифікатори закупівель):
1. ID: UA-2025-06-11-013170-a,
2. ID: UA-2025-06-13-010425-a,
3. ID: UA-2024-04-15-011730-a,
4. ID: UA-2024-04-15-011789-a,
5. ID: UA-2024-02-07-013937-a.
6. ID: UA-2024-05-21-006375-a,
7. ID: UA-2024-02-20-012627-a.
8. ID: UA-2024-05-21-006015-a,
9. ID: UA-2025-07-24-010592-a,
10. ID: UA-2025-04-22-005143-a.
11. ID: UA-2024-02-01-010370-a,
12. ID: UA-2024-04-23-005006-a,
13. ID: UA-2024-09-26-007145-а,
14. ID: UA-2025-09-04-012019-a
15. ID: UA-2025-07-10-010745-a
16. ID: UA-2024-10-22-014018-a,
17. ID: UA-2025-06-04-002402-а,
18. ID: UA-2024-03-29-004878-a.
19. ID: UA-2024-04-08-011212-a,
20. ID: UA-2023-08-14-016178-a,
21. ID: UA-2024-04-15-011616-a,
22. ID: UA-2024-04-18-008900-a,
23. ID: UA-2023-11-15-015736-a,
24. ID: UA-2024-07-23-010753-a, а саме:
За результатами розгляду вказаного інформаційного запиту Департаментом капітального будівництва Дніпровської міської ради надано відповідь листом від 20.10.2025 року №3/8-507, в якому зазначено, що запитувана інформація, а саме: копії актів виконаних робіт за формою № КБ-2в та довідок про вартість виконаних будівельних робіт за формою № КБ-3 щодо зазначених у листі позивача об`єктів, є інформацією, яка становить комерційну таємницю щодо діяльності суб`єкта господарювання, тож ця інформація не належить до публічної інформації з вільним доступом та не підлягає розголошенню без згоди такого суб`єкта господарювання, водночас, суб`єкти господарювання - виконавці за договорами, укладеними між ними та Департаментом капітального будівництва, не надавали згоди на розголошення запитуваних документів. При цьому відповідно до частини 2 статті 7 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Разом з цим, зі змісту запиту не випливає необхідність у поширенні конфіденційної інформації, оскільки жодним чином не вказано, як запитувана інформація може сприяти (або навпаки) інтересам національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Таким чином, документи, які містять інформацію, що становить комерційну таємницю, зокрема, акти виконаних робіт та довідки про вартість виконаних будівельних робіт, не можуть бути надані за відсутності відповідної згоди від суб`єктів господарювання, у межах комерційної діяльності яких вони були створені.
Позивач, вважаючи, що відповідачем безпідставно та протиправно відмовлено у наданні запитуваної Громадською організацією "Платформа Громадський Контроль" інформації, звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При цьому частиною 2 статті 34 Конституції України встановлено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено у Законі України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року №2939-VI (далі - Закон №2939-VI).
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Отже, визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.
Згідно зі ст.3 Закону №2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.
За приписами ст.5 Закону №2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.
Відповідно до ч.2 ст.1 Закону №2939-VI публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Такі випадки встановлені частиною першою ст.6 Закону №2939-VI, згідно з якою публічною інформацією з обмеженим доступом, є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.
Згідно з ч.2 ст.6 Закону №2939-VI обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:
1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;
2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;
3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
Статтею 12 Закону №2939-VI передбачено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
При цьому пунктом 1 частини першої статті 13 Закону №2939-VI визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
Згідно з п.6 ч.1 ст.14 Закону №2939-VI розпорядники інформації зобов`язані, зокрема, надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Відповідно до частини 1 статті 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Частинами 2-5 статті 19 Закону №2939-VI передбачено, що запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі. Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.
Як слідує з дослідженого судом запиту Громадської організації «Платформа Громадський Контроль» №1879/25 від 10.10.2025 року, він містив всі необхідні реквізити, передбачені ч.5 ст.19 Закону №2939-VI.
Відповідно до частин першої та четвертої статті 20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Згідно з ч.1 ст.22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:
1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;
2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;
3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;
4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Аналізуючи положення Закону №2939-VI та встановлені у справі обставини, суд, насамперед зауважує, що розпорядник публічної інформації може (і має своїм обов`язком) надати тільки ту публічну інформацію, яку він, з огляду на свій правовий статус, створив та яка певним чином задокументував/відобразив на матеріальних носіях інформації і якою він (розпорядник) володіє.
Тобто, розпорядник може надати ту інформацію, яка вже існує і заздалегідь зафіксована на будь-яких носіях. Вжиття заходів для того, щоб створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям доступу до публічної інформації, а тому не покладає на розпорядника (додаткових) зобов`язань та/або відповідальності за надання/ненадання запитувачу такої інформації.
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №9901/925/18.
При цьому також необхідно враховувати, що відповідно до положень частини першої статті 7 Закону №2939-VI не передбачено можливості для суб`єктів владних повноважень відносити інформацію до конфіденційної. Такі суб`єкти можуть обмежувати доступ до інформації лише шляхом віднесення її до службової або таємної відповідно до закону.
Водночас, за приписами ч.2 ст.22 Закону №2939-VI відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.
Положеннями ч.3 ст.22 Закону №2939-VI встановлено, що розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.
Законом України від 20.05.2020р. №631-IX «Про ратифікацію Конвенції Ради Європи про доступ до офіційних документів» ратифіковано Конвенцію Ради Європи про доступ до офіційних документів, вчинену 18 червня 2009 року у м. Тромсе, яка набирає чинності в перший день місяця, що настає після завершення тримісячного строку від дати, коли 10 держав - членів Ради Європи висловили свою згоду на обов`язковість для них Конвенції (далі Конвенція).
Конвенція набула чинності для України 01.12.2020 р.
Статтею 5 «Опрацювання запитів про доступ до офіційних документів» Конвенції встановлено, що запит про доступ до офіційного документу розглядається будь-яким державним органом, в розпорядженні якого знаходиться документ. Якщо державний орган не має у розпорядженні запитуваного офіційного документу або якщо він не уповноважений опрацьовувати цей запит, він повинен, коли це можливо, спрямувати запит чи заявника до компетентного державного органу (частина друга).
Отже, з аналізу викладених норм слідує, що розпорядник інформації, за запитом на інформацію, який відповідає вимогам статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», зобов`язаний або задовольнити його, надавши запитувачу достовірну, точну та повну інформацію, або відмовити у задоволенні такого запиту за умови існування законних підстав, які перелічені в частині першій статті 22 Закону, або повідомити запитувача, що запит направлений належному розпоряднику.
Відповідно до частини четвертої статті 22 Закону №2939-VI у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.
Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі (ч.5 ст.22 Закону № 2939-VI).
Рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду (ч. 1 ст. 23 Закону № 2939-VI).

Запитувач має право оскаржити, зокрема, відмову в задоволенні запиту на інформацію (п. 1 ч. 2 ст. 23 Закону № 2939-VII).

Частинами другою та третьою статті 23 Закону №2939-VI встановлено, що запитувач має право оскаржити, зокрема: ненадання відповіді на запит на інформацію; надання недостовірної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Також аналіз положень Закону №2939-VI дає підстави для висновку, що інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація; таємна інформація; службова інформація. При цьому, запровадження обмеження доступу до конкретної інформації за результатами розгляду запиту на інформацію допускається лише за умови застосування вимог п.п.1-3 ч. 2 ст. 6 цього Закону.

Ці вимоги є «трискладовим тестом», який повинна пройти публічна інформація для визначення її відкритою чи обмеженою. Доступ до інформації може бути обмежено за умови додержання сукупності всіх трьох підстав.

Таким чином, передумовою для встановлення відкритості чи обмеження інформації є застосовування до такої інформації «трискладового тесту».

Так, Верховний Суд у свої постановах неодноразово вже звертав увагу на те, що положення ч.2 ст.6 Закону № 2939-VI передбачають вимоги до обмеження доступу до інформації, а не підстави для надання такого доступу. Такий підхід ґрунтується на тому, що статтею 1 Закону закріплена презумпція відкритості публічної інформації, доступ до якої може бути обмеженим лише у разі, якщо розпорядник інформації обґрунтує це на підставі «трискладового тесту».

Отже, обов`язок доведення того факту, що доступ до інформації може бути обмежений, покладається на розпорядника публічної інформації.

Поряд з цим, відмова у наданні інформації є обґрунтованою у разі, якщо розпорядник інформації у відповіді на запит вказує, якому саме з інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію в інтересах національної безпеки, економічного добробуту чи прав людини.

Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї з трьох складових «трискладового тесту» означає, що відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 806/1959/16, постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі № 9901/249/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.07.2022 у справі №640/12641/20.

Суд також зауважує, що Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово у своїх постановах, застосовуючи частину першу статті 1 Закону №2939-VI, зазначала про такі обов`язкові ознаки публічної інформації, як документованість, створення (отримання) інформації суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх повноважень або знаходження у володінні цього суб`єкта з інших підстав. Розпорядник публічної інформації зобов`язаний надати ту публічну інформацію, якою він володіє і яка певним чином задокументована (відображена на матеріальних носіях) (постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.02.2021 у справі №9901/22/20, від 19.10.2023 у справі №9901/337/21).

Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків. Щодо несуб`єктів владних повноважень, то вони можуть бути тільки розпорядниками такої інформації.

Вищезазначені положення неодноразово аналізувалися Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 02.02.2022 у справі № 9901/390/21, де суд вказав, що запитом на інформацію є прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні, тобто раніше створену інформацію, якою володіє розпорядник. Для відповіді на інформаційний запит розпорядник інформації не повинен створювати нову інформацію, готувати аналітику, надавати роз`яснення тощо. Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти. Визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях (тобто відповідала критеріям «відображеності та за документованості») і знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.06.2019 у справі №9901/925/18 дійшла висновку, що розпорядник публічної інформації може (і має своїм обов`язком) надати тільки ту публічну інформацію, яку він, з огляду на свій правовий статус, створив та яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях інформації і якою він (розпорядник) володіє. Тобто розпорядник може надати ту інформацію, яка вже існує і заздалегідь зафіксована на будь-яких носіях. Вжиття заходів для того, щоб створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям доступу до публічної інформації, а тому не покладає на розпорядника (додаткових) зобов`язань та/або відповідальності за надання/ненадання запитувачу такої інформації.

У постанові Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 420/27593/21 зазначено, що запитувана інформація повинна бути готовою та доступною, міститься, принаймні, в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль. Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти.

Також Верховний Суд у постанові від 13.09.2023 у справі №420/16094/21 зазначив, що визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовий, зафіксований на певному матеріальному носієві продукт, отриманий або створений суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків. Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти. Законодавством визначено виключний перелік підстав, за наявності яких розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту та передбачено обов`язкові реквізити такої відмови, зокрема, у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено мотивовану підставу відмови.

У рішенні в справі Угорський Гельсінський комітет проти Угорщини (MagyarHelsinkiBizottsag v. Hungary, заява №18030/11, п.46) Велика Палата Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) узагальнила практику Суду у справах стосовно доступу до публічної інформації та виокремила такі чотири порогові критерії, відповідно до яких обмеження доступу до інформації може оцінюватися як втручання у реалізацію свободи вираження поглядів: 1) мета запиту на інформацію (розкриття інформації повинно надати доступ до питань, що становлять суспільний інтерес і тим самим забезпечити участь в управлінні державними справами); 2) характер запитуваної інформації (інформація повинна становити предмет загального суспільного інтересу); 3) роль запитувача інформації у її наступній передачі громадськості; 4) стан готовності та доступності запитуваної інформації (критерій дозволяє оцінити, чи може відмова в наданні інформації вважатись втручанням у свободу отримувати та передавати інформацію).

Крім того, ЄСПЛ у справі Бубон проти рф (заява №63898/09, п. 41, 44) наголосив, що при вирішенні питання порушення статті 10 Конвенції у разі оскарження дій розпорядника інформації Суд має встановити, чи у цій справі відповідні національні органи володіли інформацією, про яку запитував заявник. Суд у цій справі також наголосив на тому, що запитувана інформація має бути готовою і доступною і не потребувати обробки та узагальнення.

Таким чином, запитувана інформація повинна бути готовою та доступною, міститися, принаймні, в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль. Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №9901/925/18 та у постанові Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №420/27593/21.

Як встановлено судом, відповідно до запиту №1879/25 від 10.10.2025 року Громадська організація «Платформа Громадський Контроль» просила відповідача надати інформацію щодо використання бюджетних коштів, в тому числі коштів ЄІБ та європейських партнерів, в закупівлях за переліком наведених у запиті ідентифікаторів закупівель, а саме: копії актів виконаних робіт за формою № КБ-2в та довідок про вартість виконаних будівельних робіт за формою № КБ-3 щодо зазначених у листі позивача об`єктів.

Запитувана позивачем інформація є публічною інформацією в силу приписів частини 1 статті 1 Закону №2939-VI, оскільки вона була створена, задокументована та отримана в процесі виконання відповідачем - суб`єктом владних повноважень, своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, та знаходиться у його володінні, тож відповідач є розпорядником такої інформації.

Так, замовником публічних закупівель за переліком наведених у запиті позивача ідентифікаторів закупівель є саме Департамент капітального будівництва Дніпровської міської ради, що останнім не заперечується, тож акти виконаних робіт за формою № КБ-2в та довідки про вартість виконаних будівельних робіт за формою № КБ-3 отримувалися відповідачем в межах виконання договорів, укладених за результатами проведення таких публічних закупівель, та знаходяться у володінні відповідача, як замовника вказаних робіт.

Департамент капітального будівництва Дніпровської міської ради фінансується з державного та місцевих бюджетів і саме за рахунок бюджетних коштів здійснюється оплата (відшкодування) як витрат підрядника на устаткування, матеріали, товари, роботи, послуги, адміністративні та інші супутні підрядним роботам витрати, так і безпосередньо за рахунок бюджетних коштів здійснюється оплата прибутку підрядника.

При цьому фінансування публічних закупівель за ідентифікаторами ID: UA-2025-06-11-013170-a, ID: UA-2025-06-13-010425-a, ID: UA-2024-04-15-011730-a, ID: UA-2024-04-15-011789-a, ID: UA-2024-02-07-013937-a, ID: UA-2024-05-21-006375-a, ID: UA-2024-02-20-012627-a, ID: UA-2024-05-21-006015-a, ID: UA-2025-07-24-010592-a, ID: UA-2025-04-22-005143-a, ID: UA-2024-02-01-010370-a, ID: UA-2024-04-23-005006-a, ID: UA-2024-09-26-007145-а, ID: UA-2025-09-04-012019-a, ID: UA-2025-07-10-010745-a, ID: UA-2024-10-22-014018-a, ID: UA-2025-06-04-002402-а, ID: UA-2024-03-29-004878-a, ID: UA-2024-04-08-011212-a, ID: UA-2023-08-14-016178-a, ID: UA-2024-04-15-011616-a, ID: UA-2024-04-18-008900-a, ID: UA-2023-11-15-015736-a та ІD: UA-2024-07-23-010753-a, замовником яких є Департамент капітального будівництва Дніпровської міської ради, здійснюється за рахунок бюджетних коштів.

Крім того, закупівлі за ідентифікаторами ID: UA-2025-06-13-010425-a, ID: UA-2024-04-15-011789-a, ID: UA-2025-07-24-010592-a, ID: UA-2025-04-22-005143-a, ID: UA-2024-04-15-011616-a, фінансуються за рахунок коштів Європейських партнерів на підставі Рамкової Угоди між Україною та Європейським Союзом щодо спеціальних механізмів реалізації фінансування Союзу для України згідно з інструментом Ukraine Facility, ратифікованої Законом №3786-ІХ від 06.06.2024.

Закупівлі за ідентифікаторами ID: UA-2024-03-29-004878-a, ID: UA-2024-04-08-011212-a, ІD: UA-2024-07-23-010753-a, ID: UA-2025-06-11-013170-а фінансуються за рахунок ЄІБ відповідно до Фінансової угоди «Програма відновлення України» (FI № 91.906) та Фінансової угоди Проект «Надзвичайна кредитна програма для відновлення України» (FI № 84.160).

Відтак, акти здачі-приймання виконаних робіт по формі № КБ-2в та довідки про вартість виконаних будівельних робіт по формі № КБ-3 є інформацією щодо здійснення закупівлі робіт за бюджетні кошти, а також виконання плану використання бюджетних коштів одержувачами бюджетних коштів за бюджетними програмами та видатками.

Таким чином, направлений позивачем до відповідача запит стосується отримання публічної інформації щодо використання бюджетних коштів і такий запит є реалізацією наявного у позивача права на отримання доступу до публічної інформації, при цьому, як вказано вище, в силу приписів ч.ч.2-5 ст.19 Закону №2939-VI позивач, як запитувач інформації, має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Відтак безпідставними є доводи відповідача відносно того, що позивачем неналежним чином обґрунтовано у поданому запиті його право на отримання такої інформації в інтересах громадськості.

Разом з цим, законодавством України чітко встановлено обов`язок розпорядника інформації надати мотивовану відповідь на запит у визначений строк.

Частиною 2 статті 64 Конституції України передбачено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені ст. 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55-63 цієї Конституції.

Виходячи з положень ст.6 Закону №2939-VI допускається обмеження доступу до інформації, зокрема, таке обмеження здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

- виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

- розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

- шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Отже, з наведених норм слідує, що право на доступ до інформації в умовах воєнного стану може підлягати обмеженням, перш за все, для захисту інтересів національної безпеки та територіальної цілісності держави.

Проте, наявність таких обставин у цій справі відповідачем не наведена та не доведена.

Водночас, відповідно до ч.5 ст.6 Закону №2939-VI не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків відповідно до статті 31 Бюджетного кодексу України), взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель (крім випадків, якщо окрема інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг становить державну таємницю відповідно до Закону України "Про державну таємницю"), володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно (крім випадків, передбачених частиною другою статті 23 Закону України "Про основи національного спротиву"). Не може бути також обмежено доступ до інформації про наявність у фізичних осіб податкового боргу. Не підлягає обмеженню також доступ до інформації про стан і результати перевірок та службових розслідувань фактів порушень, допущених у сферах діяльності, зазначених у цій частині. Доступ до зазначеної інформації забезпечується розпорядниками інформації відповідно до положень статті 5 цього Закону.

Відповідачем як суб`єктом владних повноважень під час розгляду справи не доведено правомірність оскаржуваної відмови у наданні інформації на запит Громадської організації «Платформа Громадський Контроль», тоді як запитувана позивачем інформація, а саме акти здачі-приймання виконаних робіт по формі № КБ-2в та довідки про вартість виконаних будівельних робіт по формі № КБ-3 є інформацією щодо бюджетних зобов`язань, здійснення закупівлі робіт за бюджетні кошти, а також виконання плану використання бюджетних коштів одержувачами бюджетних коштів за бюджетними програмами та видатками, тож доступ до такої інформації не може бути обмежений в силу вищенаведених приписів ч.5 ст.6 Закону №2939-VI, відповідно, така інформація є відкритою.

Можливість надання у відповідь на запит про доступ до публічної інформації актів виконаних робіт, якщо наявна в них інформація стосується використання бюджетних коштів, підтверджена позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 18.07.2018 у справі №825/3360/15-а.

Оскільки у відповідача були відсутні законні підстави для ненадання запитуваної позивачем інформації, що міститься в актах здачі-приймання виконаних робіт по формі № КБ-2в та довідках про вартість виконаних будівельних робіт по формі № КБ-3, суд вважає оскаржувану відмову відповідача у наданні доступу до такої інформації протиправною.

Щодо посилання відповідача як на підставу відмови у наданні запитуваної позивачем інформації та копій документів, на те, що запитувані документи містять конфіденційну інформацією, тож, на думку відповідача, надання копій запитуваних документів є неможливим, суд зазначає, що відповідно до ч.8 ст.6 Закону №2939-VI обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ; якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Таким чином, обмеживши позивачу доступ до всіх запитуваних ним документів, відповідач порушив приписи ч.8 ст.6 Закону №2939-VI.

Водночас, розпорядник інформації повинен керуватися принципом добросовісності і розсудливості та не застосовувати формалістичний підхід до вирішення питання, а максимально сприяти (на вимогу) запитувачу, наскільки це практично можливо, у доступі до публічної інформації, гарантованої статтею 10-1 Закону №2939-VI.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 16.03.2023 р. у справі №380/15492/21.

Також суд зауважує, що запитувана позивачем інформація не потребувала від відповідача вжиття заходів для того, щоб створити нову інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, і відповідачем наведеного висновку ані заперечено, ані спростовано не було.

З огляду на викладене у сукупності, суд погоджується з доводами позивача про те, що відповідачем у розглядуваному випадку протиправно відмовлено у наданні інформації, запитуваної в інформаційному запиті Громадської організації "Платформа Громадський Контроль".

У розумінні ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд враховує, що уразі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення або вчинити певні дії.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22.12.2018 у справі №804/1469/17 та від 10.04.2019 у справі №826/11251/18.

У даному випадку відповідачем було розглянуто по суті інформаційний запит позивача та, як встановлено судом в ході розгляду цієї справи, неправомірно відмовлено в наданні запитуваної позивачем інформації, відтак, дискреційні повноваження у відповідача за таких обставин відсутні.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006р. №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Так, у рішенні від 31.07.2003р. у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Зважаючи на наведене у сукупності та встановлення судом протиправності відмови відповідача - розпорядника публічної інформації,у наданні запитаної позивачем публічної інформації, суд, з метою ефективного захисту та відновлення порушеного права позивача вважає за необхідне зобов`язати відповідача надати відповідь всі документи, запитані в інформаційному запиті Громадської організації "Платформа Громадський Контроль" №1879/25 від 10.10.2025 року.

З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позов Громадської організації "Платформа Громадський Контроль" підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на положення вказаної статті та на задоволення позовних вимог у повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40грн., понесені позивачем при зверненні до суду з цим позовом, підлягають стягненню на користь позивача з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань останнього.

Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Громадської організації "Платформа Громадський Контроль" (, місцезнаходження: вул. Ульянова, буд. 24, оф. 9, м. Дніпро, 49000) до Департаменту капітального будівництва Дніпровської міської ради (, місцезнаходження: вул. Троїцька, буд.21а, м. Дніпро, 49000) про визнання протиправною відмови у наданні інформації та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною відмову Департаменту капітального будівництва Дніпровської міської ради у наданні інформації, запитуваної в інформаційному запиті Громадської організації "Платформа Громадський Контроль" №1879/25 від 10.10.2025 року.

Зобов`язати Департамент капітального будівництва Дніпровської міської ради (, місцезнаходження: вул. Троїцька, буд.21а, м. Дніпро, 49000) надати всі документи, запитані в інформаційному запиті Громадської організації "Платформа Громадський Контроль" (, місцезнаходження: вул. Ульянова, буд. 24, оф. 9, м. Дніпро, 49000) №1879/25 від 10.10.2025 року.

Стягнути з Департаменту капітального будівництва Дніпровської міської ради (, місцезнаходження: вул. Троїцька, буд.21а, м. Дніпро, 49000) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Громадської організації "Платформа Громадський Контроль" (, місцезнаходження: вул. Ульянова, буд. 24, оф. 9, м. Дніпро, 49000) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2422,40грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.М. Турова