Справа № 584/464/25
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2026-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 р.Справа № 584/464/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 01.12.2025, головуючий суддя І інстанції: Токарєв С.М., м. Путивль, повний текст складено 01.12.25 у справі № 584/464/25

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття справи про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Путивльського районного суду Сумської області з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі також відповідач), в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення № 726 від 15 квітня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, а провадження у справі закрити.

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 01 грудня 2025 року позовну заяву залишено без задоволення.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального, процесуального права та неповно з`ясовані обставини справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, неправильно встановив фактичні обставини справи, оскільки не врахував, що докази у справі про направлення позивача на ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 відсутні, та сам відповідач указав, що таке направлення формувалося 3 відділом (м. Путивль), а тому складений акт відмови від проходження ВЛК, який доданий до відзиву, є неспроможний, в силу того, що складений 2 відділом (м. Кролевець) за відсутності самого направлення на ВЛК, яке сформувалось пізніше вже 3 відділом (м. Путивль), куди позивач самостійно прийшов, тобто ці обставини виключають факт відмови позивача від проходження ВЛК, оскільки позивач не відмовлявся, а виявив намір пройти ВЛК за місцем проживання, де є його медична картка.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки вважає доводи позивача безпідставними, а оскаржуване рішення ухваленим із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що зареєстрованим місцем проживання позивача ОСОБА_1 з 19 грудня 1986 року і по теперішній час є: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта (а.с.5).

10 квітня 2025 року оператором відділення рекрутингу та комплектування, солдатом ОСОБА_2 , відносно ОСОБА_1 складено протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, про те, що він 10 квітня 2025 року о 11 год. 50 хв. в особливий період під час мобілізації відмовився від проходження військово-лікарської комісії, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з метою проходження медичного огляду та визначення придатності на особливий період (а.с. 10-11, 29-30).

При складанні протоколу позивачу роз`яснено зміст статті 63 Конституції України та його права, передбачені статтею 268 КУпАП, про що свідчить особистий підпис позивача у протоколі. Також позивачем при складення протоколу було надано особисті пояснення, згідно з якими позивач зазначив, що бажає проходити військово-лікарську комісію за місцем реєстрації, про що складено відповідний акт (а.с.11, 30, 31).

Позивачем отримано другий примірник протоколу, про що проставлено особистий підпис, а також у графі для особистого підпису особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

Постановою № 726 начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника ОСОБА_3 від 15 квітня 2025 року позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.210-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн (а.с. 13, 33).

У мотивувальній частині постанови зазначено, що «10 квітня 2025 року встановлено факт адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП громадянином ОСОБА_1 , який 10 квітня 2025 року о 11 год. 50 хв., в особливий період під час мобілізації відмовився від проходження військово-лікарської комісії, чим порушив Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» з метою проходження медичного огляду та визначення придатності на особливий період. Громадянин ОСОБА_1 порушив вимоги абзацу першого частини першої та абзацу другого частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також вимоги абзацу третього частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Скориставшись правом на оскарження постанови № 726 від 15 квітня 2025 року у судовому порядку, позивач звернувся до суду з позовом про її скасування та закриття провадження у справі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем вчинено правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_3 дотримано порядок притягнення позивача до відповідальності, рішення прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Тобто зазначена норма є бланкетною та відсилає до нормативно-правових актів, що визначають порядок здійснення мобілізаційної підготовки та мобілізації в особливий період.

Указом Президента України № 65/2022 від 24.02.2024, затвердженого Законом України № 2105-IX від 03.03.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань на території України оголошено та проводиться загальна мобілізація, яка неодноразово продовжувалась, у тому числі на 90 діб Указом Президента України № 27/2025 від 14.01.2025, затвердженого Законом України № 4221IX від 15.01.2025.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2024, затвердженого Законом України № 2102IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався, востаннє на 90 діб Указом Президента України № 26/2025 від 14.01.2025, затвердженого Законом України № 4220-IX від 15.01.2025.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Отже, з 24.02.2022 по сьогодні в Україні безперервно діє особливий період.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (ст. 235 КУпАП).

А тому притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3ст. 210-1 КУпАП входить до повноважень начальника районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що свідчить про прийняття оскаржуваної постанови уповноваженим суб`єктом владних повноважень.

Пунктом третім частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» на громадян України покладено обов`язок проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок № 560, в редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови від 04.03.2025).

Вказаний Порядок № 560 визначає, зокрема, процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, процедуру перевірки військово-облікових документів громадян, уточнення персональних даних військовозобов`язаних, організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби, процедуру оформлення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до пункту 21 Порядку № 560 за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

За приписами підпункту 1 пункту 27 Порядку № 560, під час мобілізації громадяни викликаються до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або їх відділів з метою:

- взяття на військовий облік;

- проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби;

- уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки);

- призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби.

Пунктом 28 Порядку № 560 передбачено, що виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).

Відповідно до абзацу 2 пункту 69 Порядку №560 особи, які не проходили медичний огляд або в яких закінчився строк дії рішення (постанови) про придатність до військової служби, направляються на військово-лікарську комісію.

Громадяни України, які перебувають на військовому обліку та з набранням чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних (адреси місця проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інших персональних даних), можуть бути направлені на медичний огляд шляхом вручення їм повісток за наявності підстав для проходження медичного огляду відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів (зокрема у разі відсутності дійсного рішення військово-лікарської комісії про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або під час дії правового режиму воєнного стану та/або наявності інших підстав, передбачених законодавством), а також направлені на такий огляд у разі, коли такі громадяни самостійно виявили бажання пройти медичний огляд.

У разі проходження резервістами та військовозобов`язаними медичного огляду під час мобілізації та/або воєнного стану строк дії довідки з висновком щодо придатності до військової служби становить один рік.

Положеннями пункту 74 Порядку № 560 передбачено, що резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.

Військовозобов`язаний та резервіст, який виявив бажання проходити військову службу під час мобілізації у вибраній ним військовій частині, направляється на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду керівником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або командиром військової частини.

Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.

Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

У матеріалах справи відсутні відомості про реєстрацію відповідного направлення в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію, що під час розгляду справи відповідачем не спростовано, протилежного під час розгляду справи судом не встановлено.

Крім того, матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження факту відмови позивача від проходження ВЛК за направленням.

Ухвалою суду першої інстанції від 28.04.2025 витребувані від відповідача відомості чи приймалося рішення керівником ІНФОРМАЦІЯ_1 чи керівником ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ) про формування (видачу), за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, військовозобов`язаного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та чи було воно сформоване та видане під особистий підпис військовозобов`язаному ОСОБА_1 .

13.05.2025 відповідач подав відзив, в якому зазначив в якості повідомлення, що 10.04.2025 керівником ІНФОРМАЦІЯ_3 , було накладено КЕП на направлення на ВЛК для проходження медичного огляду ОСОБА_1 , яке сформоване за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що створене ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Проте відповідне направлення не долучив, витребувані судом докази не надав.

Водночас в матеріалах справи відсутні докази направлення позивача на ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Наведені обставини під час розгляду справи досліджено не було.

Також під час розгляду справи суд першої інстанції не врахував того, що позивачем при складення протоколу було надано особисті пояснення, згідно з якими позивач зазначив, що бажає проходити військово-лікарську комісію за місцем реєстрації, про що складено відповідний акт (а.с.11, 30, 31).

В акті відмови від проходження військово-лікарської комісії, складеному 10 квітня 2025 року у присутності двох свідків, зазначено, що під час направлення на проходження ВЛК ОСОБА_1 відмовився від проходження ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 у зв`язку з бажанням проходити ВЛК за місцем реєстрації (а.с.31).

11.04.2025 позивач розпочав проходити військово-лікарську комісію в КНП Путивльська міська лікарня за місцем проживання та військового обліку, тобто при ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_3 ), що підтверджується карткою обстеження та медичного огляду, яка долучена до матеріалів справи.

Тобто позивач прибув самостійно до 3 відділу (м. Путивль), де його направили на медичний огляд, який він розпочав проходити в той же день, 11.04.2025, і в картці обстеження є записи лікарів за цю дату.

Окрім того, у витягу із застосунку «Резерв+», наданому позивачем з апеляційною скаргою, датою проходження ВЛК ОСОБА_1 є 20.06.2025.

Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

Порушення норм процесуального права, недотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення суб`єктом владних повноважень при складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання адміністративної відповідальності особи, яка вчинила правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Отже, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що уповноваженою посадовою особою не в повній мірі були виконані вимоги ст. 268, 278 КУпАП. З огляду на необґрунтованість оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення така є протиправною та підлягає скасуванню.

Суд першої інстанції наведеного не врахував, з огляду на що ухвалив необґрунтоване рішення, яким позовні вимоги залишив без задоволення.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового про задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат із урахуванням положень статті 139 КАС України, колегія суддів виходить з того, що судові витрати, які були понесені позивачем під час розгляду справи, складаються із витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 1 514,00 грн (605,60 грн - за подання позовної заяви та 908,40 грн - за подання апеляційної скарги).

Оскільки Другим апеляційним адміністративним судом скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов задоволено, рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у сумі 1 514,00 грн.

Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Путивльського районного суду Сумської області від 01.12.2025 у справі № 584/464/25 скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення № 726 від 15 квітня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, провадження у справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді А.О. Бегунц В.Б. Русанова