Справа № 320/59259/24
Суддя: Сас Є.В.
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2025 року м. Київ Справа № 320/59259/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сас Є.В.,

за участю: секретаря судового засідання Ткачевської В.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Київській області,

про визнання протиправними та скасування рішень,

за участі (в судовому засіданні 11.12.2025):

Позивача ОСОБА_1 .

Представники сторін:

від позивача: Новіцька І.Л.

від відповідача: Гулієва З.Н.

ВСТАНОВИВ:

Рух справи

Позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з вимогами визнати протиправними та скасувати наступні акти індивідуальної дії:

- податкове повідомлення - рішення від 17.07.2024 за №34936/10-36-24-05/ 05/ на суму 433 851, 00 грн.,

- податкове повідомлення - рішення від 17.07.2024 за №34937/10-36-24-05/ 05/ НОМЕР_1 на суму 6 358 213,03 грн.,

- податкове повідомлення - рішення від 17.07.2024 за №34938/10-36-24-05/ 05/ НОМЕР_1 на суму 529 851,09 грн.,

- податкове повідомлення - рішення від 17.07.2024 за №34941/10-36-24-05/ 05/ НОМЕР_1 на суму 12 649,17 грн.,

- податкове повідомлення - рішення від 17.07.2024 за №34942/10-36-24-05/ 05/ НОМЕР_1 на суму 151 790,1 грн.,

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 17.07.2024 №0-34939/10-36-24-05/ НОМЕР_1 на суму 79 382,82 грн.,

- рішення від 17.07.2024 № 34940/10-36-24-05/ НОМЕР_1 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 13 496,56 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.01.2025 справу прийнято до провадження суддею Донцем В.А., вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2025, справу №320/59259/24 передано для розгляду судді Сасу Є.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.03.2025 справу прийнято до провадження суддею Сасом Є.В., вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Аргументи учасників справи

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що не погоджується з оскарженими рішеннями контролюючого органу, з огляду на те, що вони прийняті на підставі висновків Акту перевірки та рішення про розгляд заперечення ГУ ДПС у Київській області № 11867/12/10-36-24-05 від 10.07.2024, які містять в собі численні ознаки порушень Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 702 від 22.12.2021, як за формою, так і за змістом і не можуть слугувати доказами фінансових правопорушень з боку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Позивач наголосив, що контролюючий орган не здійснив детального дослідження господарської діяльності ФОП ОСОБА_2 в 2018-2022 роках, та не довів об`єктивно і повною мірою жодного порушення з боку позивача, а в акті перевірки відсутні будь-які посилання на конкретні первині документи в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Зазначене, як вказує позивач, призвело до неправильного визначення собівартості товарно-матеріальних цінностей, використаних ФОП ОСОБА_1 в ході господарської діяльності в 2018-2022 роках; незаконного знаття витрат на паливо, яке було використане в процесі виробництва пиломатеріалів для заправки вантажно-розвантажувальної техніки з валових витрат; безпідставного висновку про те, що суми, сплачені позивачем в законний спосіб іншому підприємцю в рамках господарських правовідносин є прихованою заробітною платою.

Відповідач у відзиві проти задоволення позовних вимог заперечив та вказав, що при перевірці правильності визначення витрат, пов`язаних зі здійсненням підприємницької діяльності, відображених у додатках Ф2 до податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2018-2022 роки, в ході перевірки встановлено завищення ФОП ОСОБА_1 витрат на загальну суму 6327688.03 грн без ПДВ у 2018 році, 8330595.19 грн без ПДВ у 2019 році, 6936193.43 грн без ПДВ у 2020 році, 6936193.43 грн без ПДВ у 2021 році та 195339,89 грн без ПДВ у 2022 році. При перевірці правильності обчислення податку на доходи фізичних осіб встановлено його заниження на суму 149486.08 грн із доходів, виплачених ФОП ОСОБА_3 , відносини з яким фактично с трудовими.

Окрім того, відповідач наголосив, що для перевірки правильності визначення витрат пов`язаних з одержанням доходу контролюючим органом було використано первинні документи, надані позивачем.

Обставини справи, встановлені судом

ФОП ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку у Головному управлінні ДПС у Київській області (м. Буча).

Згідно з реєстраційними даними видами господарської діяльності суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 визначено, серед іншого, діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами (КВЕД 46.13), виробництво інших виробів з деревини (КВЕД 16.29).

ФОП ОСОБА_1 оподаткування одержаних доходів від здійснення господарської діяльності з 01.01.2018 по 31.12.2022 здійснював на загальній системі оподаткування та був платником: податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, військового збору, податку на додану вартість, податку з доходів фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, військового збору, що сплачується податковими агентами та єдиного внеску, що сплачується податковими агентами.

Протягом періоду з 01.01.2018 по 31.12.2022 ФОП ОСОБА_1 використовував найману працю 11 осіб, серед яких ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 відповідно до трудового договору від 16.08.2019 працював у ФОПа ОСОБА_1 контролером деревообробного виробництва, який за своїми кваліфікаційними характеристиками приймає резонансну сировину за кількістю та якістю, контролює якість пиломатеріалів після сушки під час формування транспортного пакету для відвантаження на експорт, виконує повний контроль якості продукції деревообробки, меблевого виробництва, виробництва плитних та листових матеріалів, які підлягають відвантаженню на експорт.

Крім того, ОСОБА_3 у якості фізичної особи-підприємця здійснював постачання сировини (лісоматеріалів) ФОПу ОСОБА_1 .

З 23.01.2024 по 07.06.2024 органами податкової служби проводилась документальна планова виїзна перевірка з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи та з питань нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 за період діяльності з 01.01.2018 по 31.12.2022.

На підставі наказу Головного управління ДПС у Київській області №400-п від 22.02.2024 терміни проведення документальної позапланової виїзної перевірки перенесені до дати відновлення та надання платником податків документів до перевірки, відповідно до вимог пункту 44.5 статті 44 Податкового кодексу України, але не пізніше ніж до 22.05.2004.

На підставі наказу ГУ ДПС у Київській області №1540-1 від 31.05.2024 терміни проведення перевірки продовжені з 03.06.2024 на 5 робочих днів.

В результаті перевірки було складено Акт №34793/10-36-24-05/ НОМЕР_1 від 14.06.2024 (далі - Акт перевірки), в резолютивній частині якого зазначено, що за період з 01.01.2018 по 31.12.2022 ФОП ОСОБА_1 порушив вимоги:

- пункту 167.1 статті 167, пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 6 094 363,93 грн, в тому числі за 2018 рік у розмірі 1 138 983,85 грн, за 2019 пік у розмірі 1 499 507,13 грн, за 2020 рік у розмірі 1 248 514,82 грн, за 2021 у розмірі 2 198 369,24 грн та за 2022 рік у розмірі 8 988,98 грн;

- пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України в частині заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності на суму 507 863,66 грн без ПДВ, в тому числі за 2018 рік в розмірі 94 915,32 грн, за 2019 рік в розмірі 124 958,93 грн, за 2020 рік в розмірі 104 042,90 грн, за 2021 рік в розмірі 183 197,44 грн та за 2022 рік в розмірі 749,07 грн;

- підпункту 164.2.1 пункту 164.2 статті 164, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168, пункту 54.2 статті 54, пункту 57.1 статті 57, Податкового кодексу України в частині заниження податкового зобов`язання по сплаті до бюджету податку на доходи фізичних осіб за найманих працівників на загальну суму 149486,08 грн;

- пункту 16.1 підрозділу 10 розділу ХХ з урахування статті 176, підпункту 168.1.1. пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті до бюджету військового збору за найманих працівників на загальну суму 12 457,17 грн;

- пункту 1 частини 1 статті 7 та частини 5 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого занижено зобов`язання по сплаті єдиного внеску за найманих працівників на загальну суму 79382,82 грн;

- пункту 187.1 статті 187, пункту 198.5 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України в частині заниження податку на додану вартість в розмірі 394410,00 грн;

- пункту 187.1 статті 187, пункту 198.5 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, а саме завищено суму від`ємного значення з податку на додану вартість на суму 56980 грн.

Позивач подав відповідачу заперечення на Акт перевірки, за результатами розгляду якого Акт перевірки залишено без змін.

На підставі Акта перевірки 17.07.2024 відповідач прийняв:

- податкове повідомлення-рішення № 34936/10-36-24-05/ НОМЕР_1 , яким збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 433 851,00 грн;

- податкове повідомлення-рішення № 34937/10-36-24-05/ НОМЕР_1 , яким збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб на суму 6 358 213,03 грн;

- податкове повідомлення-рішення № 34938/10-36-24-05/ НОМЕР_1 , яким збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати військового збору на суму 529 851,09 грн;

- податкове повідомлення-рішення № 34941/10-36-24-05/ НОМЕР_1 , яким збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб на суму 12 649,17 грн;

- податкове повідомлення-рішення № 34942/10-36-24-05/ НОМЕР_1 , яким збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб на суму 151 790,1 грн;

- податкову вимогу № Ф-34939/10-36-24-05/ НОМЕР_1 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на суму 79 382,82 грн;

- рішення № 34940/10-36-24-05/ НОМЕР_1 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 13 496,56 грн.

Відповідно до розрахунку штрафних санкцій до Акту перевірки позивачеві всього нараховано податків та зборів на суму 7 579 233,77 грн.

Позивач подав скаргу на податкові повідомлення-рішення, прийняті на підставі Акту перевірки, яку залишено без задоволення.

Релевантні джерела права, які застосував суд

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (далі - ПК України), контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Пунктом 85.4. статті 85 ПК України передбачено, що при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Відповідно до пункту 2 розділу 1 Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків, затвердженого наказом міністерства фінансів України від 20.08.2015 № 727 (далі - Порядок № 727) акт документальної перевірки - документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки та відображає її результати.

Пунктом 1 розділу 2 Порядку № 727 передбачено, що результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки документальної перевірки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт документальної перевірки, а в разі відсутності порушень - довідка документальної перевірки.

Пунктом 2 розділу 2 Порядку № 727 встановлено, що акт (довідка) документальної перевірки складається у двох примірниках та підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, а також платниками податків (керівником платника податків або уповноваженою ним особою) або їх законними представниками (у разі наявності).

Пунктом 3 розділу 2 Порядку № 727 визначено, що акт документальної перевірки має містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного законодавства, законодавства з єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (далі - податкове, валютне та інше законодавство, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи).

Пунктом 4 розділу 2 Порядку № 727 передбачено, що в акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Пунктом 5 розділу 2 Порядку № 727 встановлено, що факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджує наявність зазначених фактів.

Обов`язково наводиться в акті документальної перевірки інформація щодо фактів та обставин, які підтверджують та доводять наявність вини платника податків (з детальним їх описом; дослідженням, яке доводить, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, встановлених Податковим кодексом, проте не вжив достатніх заходів для їх дотримання; документами та інформацією, яка підтверджує наявність вини платника податків), а також інформація щодо пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності платника податків.

Згідно з підпунктом 2 пункту 4 розділу 3 Порядку № 727 у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно:

викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення;

викласти зміст порушень (у разі їх встановлення), в тому числі щодо правильності та повноти визначення фінансового результату до оподаткування згідно з первинними документами, бухгалтерським обліком відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, виконання законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

зазначити інформацію щодо фактів та обставин, які підтверджують та доводять наявність вини платника податків (з детальним їх описом; дослідженням, яке доводить, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, встановлених Податковим кодексом, проте не вжив достатніх заходів для їх дотримання; документи та інформацію, яка підтверджує наявність вини платника податків), а також інформацію щодо наявності пом`якшуючих обставин або обставин, що обтяжують або звільняють від фінансової відповідальності платника податків;

зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та/або бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних документів, документів податкового та/або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів;

у разі отримання під час перевірки копій документів, які підтверджують факт виявленого порушення, про це робиться запис із відображенням підстав для їх отримання, а також переліку цих документів;

у разі відмови платника податків, посадових осіб платника податків (керівника платника податків або уповноважених ним осіб) надати документи та/або копії документів посадовій особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків, посадової особи платника податків, уповноваженої здійснювати від його імені юридичні дії, та переліку документів (копій документів), які йому запропоновано подати, факт складання такого акта відображається в акті (довідці) документальної перевірки;

у разі надання платником податків, посадовими особами платника податків (керівником платника податків або уповноваженою ним особою) посадовим особам контролюючого органу письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти надання таких пояснень необхідно відобразити в акті документальної перевірки.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування регламентовано статтею 177 ПК України.

Пунктом 177.1 статті 177 ПК України передбачено, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 177.2. статті 177 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.3 статті 177 ПК України визначено, що для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Згідно з пунктом 177.4. статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат (підпункт 177.4.1);

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством (підпункт 177.4.2);

суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об`єктів житлової нерухомості); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, роялті на користь правовласників, як винагорода за використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав чи як відрахування на користь правовласників на підставі договорів, укладених таким платником податку з організаціями колективного управління відповідно до Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав», одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, пов`язаних з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця (підпункт 177.4.3);

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (підпункт 177.4.4).

Пунктом 177.5 статті 177 ПК України передбачено, що фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Підпунктом 177.5.3 пункту 177.5 статті 177 ПК України встановлено, що остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в річній податковій декларації, з урахуванням сплаченого ним протягом року податку на доходи фізичних осіб на підставі документального підтвердження факту його сплати.

Пунктом 177.7 статті 177 ПК України визначено, що фізична особа - підприємець вважається податковим агентом працівника - фізичної особи, яка перебуває з нею у трудових, цивільно-правових відносинах, або будь-якої іншої фізичної особи щодо будь-яких оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) на користь такої особи.

Пунктом 177.10 статті 177 ПК України передбачено, що фізичні особи - підприємці зобов`язані вести облік доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Облік доходів і витрат може вестися в паперовому та/або електронному вигляді, у тому числі через електронний кабінет.

Відповідно до пункту 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318 (далі - ПСБО 16 «Витрати»), витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань. Пунктом 7 ПСБО 16 «Витрати» визначено, що витрати визнаються витратами певного періоду одночасно із визначенням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Оцінка аргументів учасників справи та висновки суду

Суд доходить висновку, що оскаржувані рішення прийняті на підставі необґрунтованих висновків Акту перевірки з огляду на наступне.

1) Перевірка обґрунтованості висновків контролюючого органу, що стали підставою для винесення:

- податкового повідомлення-рішення № 34937/10-36-24-05/ НОМЕР_1 , яким збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб на суму 6 358 213,03 грн (6 094 363,93 грн - основне зобов`язання, 263 849,10 грн - штрафна санкція);

- податкового повідомлення-рішення № 34938/10-36-24-05/ НОМЕР_1 , яким збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати військового збору на суму 529 851,09 грн (507 863,66 грн - основне зобов`язання, 21 987,43 грн - штрафна санкція).

В Акті перевірки зазначено, що:

- перевіркою правильності проведення остаточного розрахунку податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 за 2018-2022 роки, що підлягає сплаті до бюджету, встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 6 094 363,93 грн в результаті завищення витрат, пов`язаних зі здійсненням підприємницької діяльності на загальну суму 34 002 979,00 грн та відповідно заниження суми чистого доходу на загальну суму 34 002 979,00 грн;

- перевіркою правильності визначення суми військового збору з доходів фізичних осіб ФОП ОСОБА_1 за 2018-2022 роки встановлено заниження суми військового збору з доходів фізичних осіб на загальну суму 507 863,66 грн в результаті завищення витрат, пов`язаних зі здійсненням підприємницької діяльності на загальну суму 34 002 979,00 грн та відповідно заниження суми чистого доходу на загальну суму 34 002 979,00 грн.

Щодо твердження відповідача про те, що позивачем завищено витрати, пов`язані зі здійсненням підприємницької діяльності.

Відповідач вказує, що позивач протиправно включив вартість витрат на придбання товарів, доходи від реалізації яких ним на кінець звітного періоду не отримано, до складу вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із господарською діяльністю, відображених у графі 5 «вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, реалізованих або використаних у виробництві продукції» розділу 1 додатку Ф2 до податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2018, 2019, 2020, 2021 та 2022 роки.

Суд погоджується з твердженням відповідача про те, що до складу вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із господарською діяльністю, відображених у графі 5 «вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, реалізованих або використаних у виробництві продукції» додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи повинна включатись вартість витрат на придбання лише тих товарно-матеріальних цінностей, які безпосередньо пов`язані з отриманням доходів.

Верховний Суд у постанові від 02 липня 2020 року у справі № 560/389/19 зазначив, що положення пункту 177.4 статті 177 ПК України прямо вказують на можливість віднесення підприємцем до складу витрат звітного періоду виключно витрат, пов`язаних із безпосереднім отриманням доходу. Таким чином, для набуття права на обліковування витрат відповідно до положень зазначеної статті має бути наявним прямий зв`язок між понесеними витратами з отриманим доходом.

У постанові від 16 березня 2023 року у справі №560/4184/19 Верховний Суд вказав, що до моменту реалізації/використання товарно-матеріальних цінностей в межах господарської діяльності та отримання у зв`язку з цим доходу, відсутні підстави відносити суми на придбання товарів до складу витрат звітного періоду. Якщо платником податку фактично лише зберігаються такі залишки товарно-матеріальних цінностей до моменту їх використання у господарській діяльності, вони не можуть бути включені до складу витрат, що враховуються при визначенні чистого оподатковуваного доходу.

У постанові від 14 серпня 2025 року у справі № 240/34245/23 Верховний Суд наголосив, що вартість придбаного, але нереалізованого товару не може бути включена до складу витрат підприємця до моменту фактичної реалізації такого товару. Саме цей факт є свідченням того, що витрати безпосередньо пов`язані з отриманням доходу від підприємницької діяльності.

Водночас суд звертає увагу на те, що відповідач не довів, що позивачем не отримано доходів від реалізації товарно-матеріальних цінностей, вартість витрат на які останній включив до складу вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із господарською діяльністю, відображених у графі 5 «вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, реалізованих або використаних у виробництві продукції» розділу 1 додатку Ф2 до податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2018, 2019, 2020, 2021 та 2022 роки.

Зокрема, в Акті перевірки та відзиві відповідач зазначив, що:

- відповідно до наданих на перевірку первинних документів та даних Єдиного реєстру податкових накладних ФОП ОСОБА_1 протягом 2018 року реалізовано 5 141,33 мі пиломатеріалів. Відповідно до наданих на перевірку первинних документів та даних Єдиного реєстру податкових накладних ФОП ОСОБА_1 вартість придбання 1 мі пиломатеріалів у 2018 році становить 807,39 грн. Враховуючи вищезазначене, собівартість реалізованих протягом 2018 року пиломатеріалів становить 4 151 058,43 грн (5 141,33 мі*807,39 грн), проте ФОП ОСОБА_1 до графи 5 «вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, реалізованих або використаних у виробництві продукції» розділу 1 додатку Ф2 Податкової декларації про майновий стан за 2018 рік віднесено суму у розмірі 9 692 878,06 грн. Розбіжність між задекларованою сумою витрат та фактично понесеними становить 5 541 819,63 грн;

- відповідно до наданих на перевірку первинних документів та даних Єдиного реєстру податкових накладних ФОП ОСОБА_1 протягом 2019 року реалізовано 6 884,23 мі пиломатеріалів. Відповідно до наданих на перевірку первинних документів та даних Єдиного реєстру податкових накладних ФОП ОСОБА_1 вартість придбання 1 мі пиломатеріалів у 2019 році становить 690,75 грн. Враховуючи вищезазначене, собівартість реалізованих протягом 2019 року пиломатеріалів становить 4 755 281,87 грн (6 884,23 мі*690,75 грн), проте ФОП ОСОБА_1 до графи 5 «вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, реалізованих або використаних у виробництві продукції» розділу 1 додатку Ф2 Податкової декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік віднесено суму у розмірі 12 132 312,30 грн. Розбіжність між задекларованою сумою витрат та фактично понесеними становить 7 377 030,43 грн;

- відповідно до наданих на перевірку первинних документів та даних Єдиного реєстру податкових накладних ФОП ОСОБА_1 протягом 2020 року реалізовано 10 300,88 мі пиломатеріалів. Відповідно до наданих на перевірку первинних документів та даних Єдиного реєстру податкових накладних ФОП ОСОБА_1 вартість придбання 1 мі пиломатеріалів у 2020 році становить 552,93 грн. Враховуючи вищезазначене, собівартість реалізованих протягом 2020 року пиломатеріалів становить 5 695 665,58 грн (10 300,88 мі*552,93 грн), проте ФОП ОСОБА_1 до графи 5 «вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, реалізованих або використаних у виробництві продукції» розділу 1 додатку Ф2 Податкової декларації про майновий стан і доходи за 2020 рік віднесено суму у розмірі 12 330 801,01 грн. Розбіжність між задекларованою сумою витрат та фактично понесеними становить 6 635 135,43 грн;

- відповідно до наданих на перевірку первинних документів та даних Єдиного реєстру податкових накладних ФОП ОСОБА_1 протягом 2021 року реалізовано 5 566,19 мі пиломатеріалів. Відповідно до наданих на перевірку первинних документів та даних Єдиного реєстру податкових накладних ФОП ОСОБА_1 вартість придбання 1 мі пиломатеріалів у 2021 році становить, 1 696,01 грн. Враховуючи вищезазначене, собівартість реалізованих протягом 2021 року пиломатеріалів становить 9 440 313,90 грн (5 566,19 мі*1 696,01 грн), проте ФОП ОСОБА_1 до графи 5 «вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, реалізованих або використаних у виробництві продукції» розділу 1 додатку Ф2 Податкової декларації про майновий стан і доходи віднесено суму у розмірі 21 653 476,36 грн. Розбіжність між задекларованою сумою витрат та фактично понесеними становить 2 213 162,46 грн;

- відповідно до наданих на перевірку первинних документів та даних Єдиного реєстру податкових накладних ФОП ОСОБА_1 протягом 2022 року реалізовано 835.62 мі матеріалів. Відповідно до наданих на перевірку первинних документів та даних Єдиного реєстру податкових накладних ФОП ОСОБА_1 вартість придбання 1 мі пиломатеріалів у 2022 році становить 2 000,38 грн. Враховуючи вищезазначене, собівартість реалізованих протягом 2 року пиломатеріалів становить 1 671 557,54 грн (835,62 мі*2 000,38 грн), проте ФОП ОСОБА_1 до графи 5 «вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, реалізованих або використаних у виробництві продукції» розділу 1 додатку Ф2 Податкової декларації про майновий стан і води за 2022 рік віднесено суму у розмірі 1 866 897,43 грн. Розбіжність між задекларованою сумою витрат та фактично понесеними становить 195 339,89 грн.

Суд доходить висновку, що відповідачем неправильно визначена собівартість товарно-матеріальних цінностей, використаних ФОП ОСОБА_1 в ході господарської діяльності у 2018-2022 роках.

Суд вважає, що для того, аби перевірити правомірність включення позивачем витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей до складу вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із господарською діяльністю, відображених у графі 5 «вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, реалізованих або використаних у виробництві продукції» розділу 1 додатку Ф2 податкових декларацій позивача про майновий стан і доходи за 2018, 2019, 2020, 2021 та 2022 роки, відповідач повинен був врахувати точну кількість та вартість сировини, матеріалів і товарів, що були придбані та використані позивачем для реалізації пиломатеріалів у обсязі 5 141,33 мі у 2018, 6 884,23 мі в 2019, 10 300,88 мі в 2020, 5 566,19 мі в 2021 та 835,62 мі в 2022 році.

Натомість відповідач в Акті перевірки визначив середню ціну, вказавши, що вартість 1 мі пиломатеріалів становить 807,39 грн в 2018, 690,75 грн в 2019, 552,93 грн в 2020, 1696,01 грн в 2021, та 2000,38 грн в 2022 роках.

Суд зауважує, що визначення відповідачем середньої ціни кубометра пиломатеріалів є некоректним, оскільки, як свідчать надані позивачем до суду первинні документи, що були надані й відповідачу під час перевірки (видаткові та товарно-транспортні накладні, банківські виписки), позивач купував як лісо-, так і пиломатеріали, ціна яких відрізняється з огляду на те, що перші є сировиною, а другі - переробленою продукцією.

Статтею 1 Закону України «Про особливості державного регулювання діяльності суб`єктів підприємницької діяльності, пов`язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів» від 08.09.2005 № 2860-IV визначено, що ці поняття відмінні, зокрема:

лісоматеріали - деревні матеріали, які добуваються шляхом розподілу на частини звалених дерев та деревних колод (уздовж або поперек) для подальшого використання або переробки;

пиломатеріали - пилопродукція певних розмірів та якості, яка має щонайменше дві плоскопаралельні пласті (розділ IX, група 44, код 4407 Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності).

Натомість у відзиві відповідач наголосив, що використовує термін «пиломатеріали» для позначення як лісоматеріалів круглих, так і пиломатеріалів необрізних.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 , який проводив перевірку позивача, зазначив, що середня ціна 1 мі пиломатеріалів у розмірі 807,39 грн в 2018, 690,75 грн в 2019, 552,93 грн в 2020, 1696,01 грн в 2021, та 2000,38 грн в 2022 роках стосувалась саме сировини (лісоматеріалів).

Отже, відповідач не дослідив відмінності між видами сировини, матеріалів і товарів, що були придбані та використані позивачем для реалізації продукції, а тому його обрахунки щодо визначення середньої ціни 1 мі пиломатеріалів суд вважає необґрунтованими.

Окрім того, суд бере до уваги, що вартість придбаних позивачем лісо- та пиломатеріалів відрізнялась з огляду на їхнє походження та якість.

Суд також звертає увагу, що відповідач обраховував собівартість реалізованих протягом року пиломатеріалів шляхом множення їх об`єму на середню вартість придбання 1 мі пиломатеріалів у відповідному році. Це свідчить про те, що відповідач здійснював обрахунки, виходячи з того, що обсяг реалізованої позивачем продукції дорівнює обсягу використаної для її виробництва сировини.

Проте, позивач спростував твердження про те, що для вироблення 1 мі пиломатеріалів необхідно використати лише 1 мі лісоматеріалів, яке покладено в основу розрахунків відповідача. З посиланням на Науково-методичні рекомендації для лісопиляльно-деревообробних підприємств України з нормування витрат сировини у виробництві пиломатеріалів та заготовок, які було розроблено Національним університетом біоресурсів і природокористування України та схвалено науково-технічною радою Державного агентства лісових ресурсів України (протокол №10 від 24.04.2019), позивач довів, що для виготовлення 1 мі готової продукції - пиломатеріалів необхідно використати більше, аніж 1 мі сировини - лісоматеріалів.

Відповідно до зазначених рекомендацій факторами, які впливають на об`ємний, якісний та ціннісний вихід пилопродукції та, відповідно, на величину витрат сировини у її виробництві є: розмірно-якісна характеристика сировини: діаметр, збіжність, місце вирізки сортименту з деревного стовбура, форма колоди (еліпс, коло), сортоутворюючі ознаки на поверхні та всередині колоди тощо; специфікація пилопродукції: призначення, вид розпилювання (радіальні, тангенціальні, змішані), вид обробки, розміри та потрібна якість пиломатеріалів, асортимент та співвідношення відходів тощо; вид лісопильного устаткування: пилорами, стрічкопилкові та круглопилкові верстати, одно- та багатопилкові верстати тощо; дереворізальний інструмент: тип конструкції, склад, товщина, спосіб потовщення зубчастого вінця (розведення, плющення, напаювання твердого сплаву, наплавлення стиліту) тощо; технологія пиляння: способи та схеми розпилювання, спосіб базування колод відносно їх вад, специфікація відходів тощо.

У відзиві відповідач також наголосив, що надані ФОП ОСОБА_1 у ході проведення перевірки та до заперечення акти списання лісоматеріалів не містять підписи посадових осіб та мети списання таких товарно-матеріальних цінностей.

Суд, проаналізувавши вказані акти списання лісоматеріалів, встановив, що вони містять підпис та печатку ФОП ОСОБА_1 . У цих актах також зазначено прізвище бухгалтера ОСОБА_5 , проте її підписи відсутні. Водночас суд наголошує, що відсутність реквізитів первинних документів ще не означає їх дефектність. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08 липня 2021 року у справі №640/7737/19.

Щодо мети списання лісоматеріалів, то суд зазначає, що в актах списання чітко вказано, що лісоматеріали використовувались для виробництва пиломатеріалів.

Крім того, в цих актах відображено: конкретні обсяги лісоматеріалів, що списані у виробництво пиломатеріалів, види таких лісоматеріалів та загальну вартість списаного об`єму, коефіцієнти використання лісоматеріалів, з урахуванням яких було виготовлено пиломатеріали, конкретні об`єми лісоматеріалів, що використані для виробництва відповідних об`ємів пиломатеріалів, загальний вихід обрізного матеріалу, об`єм списаного з прямої закупівлі пиломатеріалу.

Відповідач зазначених відомостей не спростував, натомість навів самостійні математичні розрахунки витрат позивача, які, як встановлено судом, не ґрунтуються на первинних документів платника податків.

Таким чином відповідач належними доказами та розрахунками не довів завищення витрат, зазначених позивачем у графі 5 «вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, реалізованих або використаних у виробництві продукції» розділу 1 додатку Ф2 до податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2018, 2019, 2020, 2021 та 2022 роки.

2) Перевірка обґрунтованості висновків контролюючого органу, що стали підставою для винесення податкового повідомлення-рішення № 34936/10-36-24-05/ НОМЕР_1 , яким збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 433 851,00 грн (394 410,00 грн - основне зобов`язання, 39 441,00 грн - штрафна санкція).

В Акті перевірки зазначено, що перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість ФОП ОСОБА_1 за 2018-2022 роки встановлено його заниження в сумі 394 410,00 грн в результаті заниження суми податкового зобов`язання за рахунок включення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість сум придбаного дизельного пального та бензину А-92.

Щодо твердження відповідача про те, що позивачем безпідставно включено до складу податкового кредиту вартість придбаного дизельного пального та бензину А-92.

Відповідач вказує, що позивач протиправно включив вартість витрат на придбання дизельного палива та бензину до складу вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із господарською діяльністю, відображених у графі 7 «Інші витрати» розділу 1 додатку Ф2 до податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2018, 2019, 2020 та 2021 роки.

Зокрема, в Акті перевірки та відзиві відповідач зазначив, що ФОП ОСОБА_1 :

- в додатку 2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 до графи 7 розділу 1 «Інші витрати» віднесено суми витрат на придбання дизельного палива у кількості 21 962 л на загальну суму 447 150,28 грн та бензину А-92 у кількості 18180 л на загальну суму 338 718,12 грн;

- в додатку 2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2019 до графи 7 розділу 1 «Інші витрати» віднесено суми витрат на придбання дизельного палива у кількості 34 117 л на загальну суму 663 713,85 грн та бензину А-92 у кількості 15 060 л на загальну суму 289 950,91 грн;

- в додатку 2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2020 до графи 7 розділу 1 «Інші витрати» віднесено суми витрат на придбання дизельного палива у кількості 18 945 л на загальну суму 254 275,25 грн та бензину А-92 у кількості 3 730 л на загальну суму 46 782,75 грн;

- в додатку 2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2021 до графи 7 розділу 1 «Інші витрати» віднесено суми витрат на придбання дизельного палива у кількості 18 945 л на загальну суму 254 275,25 грн. та бензину А-92 у кількості 3 730 л на загальну суму 46 782.75 грн,

проте для перевірки не надано інформацію та документальне підтвердження щодо використання придбаних та віднесених до складу валових витрат пального під час здійснення підприємницької діяльності (подорожні, маршрутні листи, акти виконаних робіт, отриманих послуг тощо).

Суд з таким твердженням не погоджується з огляду на те, що матеріалами справи підтверджено, що позивач надав відповідачу первинну документацію щодо витрат на придбання пального.

Позивач у судовому засіданні зазначив, що надав відповідачу під час перевірки акти списання пального, серед яких 5 актів за 2018 рік, 3 акти за 2019 рік, 5 штук за 2020 рік та 3 штуки за 2021 рік.

Дослідивши зазначені акти, суд встановив, що у них зазначено об`єм виданого та списаного для виробничих потреб пального, ціну 1 л пального та загальну ціну виданого та списаного об`єму пального, норми списання пального для відповідного транспортного засобу, який було використано для виробничих потреб, кількість годин роботи такого транспортного засобу.

Також позивач надав відповідачу під час перевірки банківські виписки, які підтверджують купівлю пального, видаткові накладні на закупівлю пального, договори оренди транспортних засобів, для яких використовувалось пальне.

Допитаний у ході судового засідання свідок ОСОБА_4 , який проводив перевірку, вказав, що у актах списання пального не зазначено маршрути та пробіг (кілометраж) транспортних засобів, для яких використовувалось пальне.

Суд критично оцінює таке твердження, беручи до уваги свідчення позивача, який у судовому засіданні наголосив, що використовувана ним у виробництві техніка не працює на кілометраж, оскільки не виїжджає за межі виробничого майданчика. Натомість робота такої техніки обліковується у мотогодинах. Також позивач наголосив, що витрати пального, зафіксовані у актах списання відповідають технічним характеристикам відповідного транспорту.

Суд зауважує, що відповідач не спростував інформацію, зазначену в актах списання, зокрема, й щодо норм списання пального для відповідного транспортного засобу.

У постанові від 30 червня 2025 року у справі № 809/3751/15 Верховний Суд наголосив, що у розумінні Закону № 996-XIV, витрати палива повинні бути підтверджені первинними документами, які б давали змогу упевнитись у тому, що до складу втрат платником податків не включаються понаднормові витрати паливно-мастильних матеріалів. Для списання паливно-мастильних матеріалів важливо, щоб саме первинний документ містив усі необхідні дані, що характеризують господарську операцію, роботу автомобіля та витрату ним паливно-мастильних матеріалів. У первинних документах має бути належним чином відображено обсяги витрачених паливно-мастильних матеріалів та операції по яким такі паливно-мастильні матеріали витрачені. Платник податку має право враховувати витрати на придбання паливно-мастильних матеріалів на підставі первинних документів у межах установлених чи самостійно розрахованих норм витрачання палива.

Суд також наголошує на тому, що відповідач протиправно в Акті перевірки обґрунтував непідтвердження позивачем задекларованих витрат на пальне відсутністю, серед іншого, подорожніх листів. У постанові від 09 березня 2021 року у справі № 160/3026/19 Верховний Суд зазначив, що законодавством не встановлено обов`язкової форми акта списання пально-мастильних матеріалів. З 14.08.2011 року (з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень» від 05.07.2011 № 3565-VІ) подорожні листи (як легкових, так і вантажних авто) не є обов`язковим документом.

У відзиві відповідач також наголосив, що надані ФОП ОСОБА_1 у ході проведення перевірки та до заперечення акти списання паливо-мастильних матеріалів не містять підписи посадових осіб та мети списання таких товарно-матеріальних цінностей.

Перевіривши зазначені акти, суд встановив, що вони містять підписи посадових осіб позивача: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Окрім того, суд встановив, що в цих актах зазначено, що пальне використовується для виробничих потреб, а саме для роботи відповідної техніки.

Натомість контролюючий орган не пояснив, чому вважає, що такі відомості в сукупності з договорами оренди вказаної техніки не доводять, що пальне позивач використовував для підприємницької діяльності.

Як вказує позивач, акти списання лісоматеріалів також є свідченням і підтвердженням виконаних робіт по технологічному переміщенню загальної кількості 59 892,28 мі лісоматеріалів за 2018-2022 роки, що було б неможливим без використання спеціальної техніки, а саме, трактора, автонавантажувача, та автомобіля КАМАЗ з маніпулятором, які в відповідні періоди (періоди понесення витрат, зазначені в актах списання палива), перебували в оренді ФОП ОСОБА_1 і були безпосередньо задіяні в процесах виробництва.

Відповідач не довів, що інформація, зазначена в актах списання пального та актах списання лісоматеріалів не підтверджує задекларовані витрати позивача та зв`язок таких витрат з проведенням господарської діяльності.

У постанові від 30 квітня 2024 року у справі № № 826/3440/17 Верховний Суд зауважив, що при вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На підставі наведеного вище суд доходить висновку, що контролюючим органом всупереч вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили про безпідставне та протиправне формування позивачем своїх витрат на товарно-матеріальні цінності, реалізовані або використані у виробництві продукції та палива.

3) Перевірка обґрунтованості висновків контролюючого органу, що стали підставою для винесення:

- податкового повідомлення-рішення № 34942/10-36-24-05/ НОМЕР_1 , яким збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб на суму 151 790,1 грн (149 486,08 грн - основне зобов`язання, 2 304,02 - штрафна санкція);

- податкового повідомлення-рішення № 34941/10-36-24-05/ НОМЕР_1 , яким збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб на суму 12 649,17 грн (12 457,17 грн - основне зобов`язання, 192,00 грн - штрафна санкція);

- податкової вимоги № Ф-34939/10-36-24-05/ НОМЕР_1 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на суму 79 382,82 грн;

- рішення № 34940/10-36-24-05/ НОМЕР_1 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 13 496,56 грн.

В Акті перевірки зазначено, що:

- при перевірці правильності обчислення податку на доходи фізичних осіб ФОП ОСОБА_1 за 2018-2022 роки встановлено його заниження на суму 149 486,08 грн із доходів, виплачених ФОП ОСОБА_3 ;

- при перевірці правильності обчислення військового збору ФОП ОСОБА_1 за 2018-2022 роки встановлено його заниження на суму 12457,17 грн із доходів, виплачених ФОП ОСОБА_3 ;

- перевіркою повноти визначення єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ФОП ОСОБА_1 за 2018-2022 роки встановлено його заниження на суму 79 382,82 грн в результаті заниження бази нарахування єдиного внеску по працівнику ОСОБА_3 .

Щодо твердження відповідача про те, що позивачем вчинено дії, спрямовані на приховування трудових відносин.

Відповідач у Акті перевірки та відзиві вказав, що ФОП ОСОБА_1 вчинено дії, спрямовані на приховування доходів у вигляді заробітної плати, нарахованої (виплаченої) на користь ОСОБА_3 шляхом укладання з ним як ФОП договорів при одночасному перебуванні його у трудових з ФОП ОСОБА_1 . Продані ФОП ОСОБА_3 ФОП ОСОБА_1 пиломатеріали постачались в ході трудової діяльності, що відноситься до функцій та обов`язків найманих працівників ФОП ОСОБА_1 , отже суми доходу виплаченого в рамках придбання пиломатеріалів підлягають включенню до загального оподатковуваного доходу як заробітна плата відповідно до пп. 164.2.1 п.164.2 ст. 164 Кодексу, а сторони договору прирівнюються до працівника та роботодавця в розумінні пп. 14.1.195 та14.1.222 п. 14.1 ст. 14 Кодексу та фактично є трудовими.

Також контролюючий орган наголосив, що винагорода від ФОП ОСОБА_1 є одним джерелом надходжень ФОП ОСОБА_3 ; виконання робіт проводилось особисто ФОП ОСОБА_3 без найманих працівників, про що свідчать акти наданих послуг; враховуючи те, що ФОП ОСОБА_1 має регламентований час роботи, та те, що ОСОБА_3 одночасно є найманим працівником та ФОП, встановлено, що ці послуги виконані в межах робочого часу (під час) виконання основних функцій в ФОП ОСОБА_1 .

У постанові від 21 лютого 2024 року у справі № 520/27606/21 Верховний Суд наголосив, що відносини щодо здійснення особою у статусі фізичної особи-підприємця, як суб`єктом господарювання певних робіт (послуг) для інших юридичних чи фізичних осіб, з якими цією фізичною особою укладено ще й трудовий договір, не повинні автоматично розцінюватися як такі, що є трудовими. Визначальною передумовою для сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску є наявність між суб`єктом господарювання та фізичною особою-підприємцем відносин, які фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця.

Зазначені вище твердження контролюючого органу в Акті перевірки про те, що господарські правовідносини між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 є фактично трудовими суд вважає надуманими і такими, що не доведені належними доказами.

Зокрема, у судовому засіданні допитаний як свідок ОСОБА_7 , який проводив перевірку позивача, вказав, що під час перевірки не досліджувались ні акти виконаних робіт/ наданих послуг за цивільно-правовим договором між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 (на які контролюючий орган посилається в Акті перевірки), ні сам договір поставки, ні посадова інструкція ОСОБА_3 , який працює контролером деревообробного виробництва у ФОП ОСОБА_1 (хоч контролюючий орган в Акті перевірки вказує, що трудова функція ОСОБА_3 та обов`язки ФОП ОСОБА_3 за договором поставки є тотожними).

Також ОСОБА_7 не зміг пояснити у судовому засіданні, на підставі яких даних дійшов висновку про те, що винагорода від ФОП ОСОБА_1 є одним джерелом надходжень ФОП ОСОБА_3 і що ФОП ОСОБА_3 надавав послуги ФОП ОСОБА_1 в робочий час. Суд бере до уваги, що в Акті перевірки вказані твердження не підкріплені посиланням на конкретні документи.

Суд доходить висновку, що відповідно до характеру наданих послуг (постачання пиломатеріалів), останні могли бути виконані ФОП ОСОБА_3 у будь-який період часу, в тому числі і в позаробочий час. Надані до перевірки позивачем первинні документи не містять інформації, що дала б змогу контролюючому органу дійти висновку про те, що трудова функція ОСОБА_3 тотожна його обов`язкам за цивільно-правовим договором з ОСОБА_1 і що ОСОБА_3 виконував такі обов`язки у робочий час, підпорядковуючись внутрішньому трудовому розпорядку.

У постанові від 10 січня 2024 року у справі № 560/975/19 Верховний Суд вказав, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. В той же час, за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик. Характерними ж ознаками трудових відносин є: систематична виплата заробітної плати за процес праці (а не її результат); підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку; виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 «Класифікатор професій», затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 №327 (далі також Класифікатор професій); обов`язок роботодавця надати робоче місце; дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації тощо.

Суд зауважує, що відповідач не довів, що надання послуг ФОП ОСОБА_3 з постачання пиломатеріалів ФОП ОСОБА_1 характеризувалось сукупністю зазначених вище ознак трудових правовідносин.

Щодо твердження позивача про те, що висновки Акту перевірки не є законними, оскільки документ не підписано посадовою особою.

Позивач вказує, що перевірку здійснювало два інспектори: ОСОБА_4 - головний державний інспектор відділу планових та позапланових перевірок оподаткування фізичних осіб управління оподаткування фізичних осіб Головного управління ДПС у Київській області та ОСОБА_8 - головний державний інспектор відділу планових та позапланових перевірок оподаткування фізичних осіб управління оподаткування фізичних осіб Головного управління ДПС у Київській області. Проте Акт перевірки не містить жодного підпису ОСОБА_4 .

Позивач вважає, що підписання Акту перевірки посадовими особами контролюючого органу є основною умовою дійсності такого акту, а відсутність підпису посадової особи контролюючого органу у Акті перевірки, робить такий акт нечинним, а тому останній не може слугувати підставою для прийняття податкових повідомлень-рішень щодо нарахування платнику податків податкових зобов`язань. Для підтвердження своєї позиції позивач посилається на постанови Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 826/14101/16 та від 03 грудня 2019 року у справі № 1440/1965/18 та від 05.03.2020 року у справі №826/16217/17.

Суд не бере до уваги посилання позивача на постанови Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 826/14101/16, від 03 грудня 2019 року у справі № 1440/1965/18 та від 05.03.2020 року у справі №826/16217/17 з огляду на те, що Верховний Суд вже відступив від зазначеного у цих постановах висновку про те, що, якщо акт перевірки не підписано всіма посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, то такий акт є нечинним та не може слугувати підставою для прийняття податкових повідомлень - рішень щодо нарахування податкових зобов`язань.

Зокрема, Верховний Суд у постанові від 06 квітня 2022 року у справі № 420/8837/20 наголосив, що помилковим є посилання на правовий висновок, висловлений у постанові Верховного Суду від 05 березня 2020 року у справі №826/16217/17, оскільки Верховний Суд у постанові від 19 червня 2020 року у справі №140/388/19 відступив від вказаного правового висновку та сформулював наступний: відсутність у акті перевірки підпису однієї з посадових осіб контролюючого органу, яка її проводила, стосується оформлення результатів перевірки та не може бути самостійною підставою для визнання недійсними рішень контролюючого органу, прийнятих на підставі такого акта, при відсутності порушень правил проведення перевірки.

Аналогічного підходу дотримався Верховний Суд і в постанові від 16 квітня 2025 року у справі № 320/284/23, не застосувавши висновки Верховного Суду, що викладені в постановах від 04 вересня 2018 року у справі № 826/14101/16 та від 03 грудня 2019 року у справі № 1440/1965/18. Зокрема, Суд наголосив, що у постанові 19 червня 2020 року у справі № 140/388/19 Верховний Суд дійшов висновку, що акт перевірки не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб`єкта господарювання, й не є обов`язковим рішенням суб`єкта владних повноважень. Непідписання акта перевірки не можна ототожнювати, зокрема з непідписанням судового рішення, наслідки чого прямо встановлені в законі, чи непідписанням окремих рішень суб`єктом владних повноважень, коли негативні наслідки такого дефекту також можуть бути встановлені законом. Чинне законодавство не встановлює такий наслідок відсутності в акті перевірки підпису одного з перевіряючих контролюючого органу, як його нечинність, недійсність. Зазначена вада акта не робить автоматично протиправними рішення контролюючого органу, що прийняті на підставі такого акта.

Проте, суд наголошує, що хоч саме собою порушення порядку оформлення акта перевірки (у частині обов`язку підписання особами, які здійснювали перевірку) не може бути підставою для скасування відповідного рішення, прийнятого на підставі не підписаного одним із перевіряючих акта перевірки, але в сукупності з іншими порушеннями може слугувати обставиною для висновку щодо протиправності рішень контролюючого органу. Це стосується випадків, коли обставини, викладені в акті, не знайдуть підтвердження в суді. Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою в постанові 19 червня 2020 року у справі № 140/388/19.

Допитана під час судового засідання ОСОБА_8 зазначила, що перевірку вона не проводила, лише підписала Акт перевірки.

Вказане свідчить про те, що єдина особа, яка здійснювала перевірку не підписала Акт перевірки, натомість його підписала особа, яка цієї перевірки не проводила.

Оцінюючи все зазначене вище в сукупності, суд доходить висновку, що відповідачем не доведено обгрунтованість висновків перевірки та правомірності оскаржуваних рішень, а тому такі підлягають скасуванню.

Таким чином, позов необхідно задовольнити.

На підставі приписів ч. 1 ст. 139 КАС України необхідно стягнути на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 15 140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) гривень 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у Київській області (ідентифікаційний код 44096797; місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, 5-а).

Керуючись статтями 242-246, 255 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

1. Позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень - задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення - рішення від 17.07.2024 за № 34936/10-36-24-05/ 05/ НОМЕР_1 ;

- податкове повідомлення - рішення від 17.07.2024 за № 34937/10-36-24-05/ 05/ НОМЕР_1 ;

- податкове повідомлення - рішення від 17.07.2024 за № 34938/10-36-24-05/ 05/ НОМЕР_1 ;

- податкове повідомлення - рішення від 17.07.2024 за № 34941/10-36-24-05/ 05/ НОМЕР_1 ;

- податкове повідомлення - рішення від 17.07.2024 за № 34942/10-36-24-05/ 05/ НОМЕР_1 ;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17.07.2024 № Ф-34939/10-36-24-05/ НОМЕР_1 ;

- рішення про застосування штрафних санкцій від 17.07.2024 № 34940/10-36-24-05/ НОМЕР_1 .

3. Стягнути на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 15 140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) гривень 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у Київській області (ідентифікаційний код 44096797; місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, 5-а).

4. Копію рішення вручити (надіслати) учасникам справи в порядку, передбаченому ст. 251 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення та набирає законної сили в порядку встановленому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвали) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення з урахуванням відпустки головуючого виготовлено 06 лютого 2026 року.

Суддя Сас Є.В.