Справа № 200/3034/23
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2026-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову у відстроченні чи розстроченні виконання рішення суду, зміні чи встановленні способу і порядку виконання судового рішення

05 лютого 2026 року Справа №200/3034/23

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Шинкарьова І.В., розглянувши у письмовому провадженні заяву про зміну способу і порядку виконання судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про замінити спосіб і порядок виконання,

встановив:

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01.11.2023 по справі № 200/3034/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо нарахування та виплати компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідно до ст.117 КЗпП., зобов`язання нарахувати та виплати середній заробіток за шість місяців відповідно до ст.117 КЗпП задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нарахування та виплати компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідно до ст.117 КЗпП ОСОБА_1 .

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідно до ст.117 КЗпП в сумі 20000,00 грн.

В задоволенні іншої частини адміністративного позову відмовлено.

Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 (за рахунок бюджетних асигнувань) на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 858 грн. 88 коп.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 16.05.2024 апеляційну скаргу відповідача підтримки на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01.11.2023 у справі №200/3034/23 залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01.11.2023 у справі №200/3034/23 задоволено частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01.11.2023 у справі №200/3034/23 змінено в мотивувальній частині, виклавши його в редакції цієї постанови.

В абзаці третьому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01.11.2023 у справі №200/3034/23 слова та цифри «20000,00 грн.» замінено словами та цифрами «101 176,50 грн».

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01.11.2023 у справі №200/3034/23 залишено без змін.

08.12.2025 на адресу суду від ОСОБА_1 надійшла заява про зміну способу виконання рішення, у якому просить змінити спосіб та порядок виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, встановивши новий спосіб виконання рішення суду: Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку відповідно до ст.117 КЗпП в сумі 101176,50 грн.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2025 зазначену справу було передано на розгляд судді Донецького окружного адміністративного суду Шинкарьовій І.В.

Ухвалою суду від 01.01.2026 зазначену заяву залишено без руху і позивачеві надано десятиденний строк з дня отримання копії ухвали на усунення недоліків позовної заяви. Позивачем надано заяву на виконання вказаної ухвали.

Ухвалою суду від 09.01.2026 вирішено розгляд заяви представника позивача про зміну способу виконання рішення суду у справі №200/3034/23 здійснювати в порядку письмового провадження.

У пояснення від 10.01.2026 позивач вказує, що для сторони позивача ефективним способом захисту буде саме стягнення з відповідача недоотриманих коштів. Мотивує тим, що на виконання рішення відповідачем здійснено нарахування індексації, проте фінансування від розпорядника коштів другого рівня не надійшло.

У пояснення від 13.01.2026 відповідач вказує, що рішення суду від 01.11.2023 є зобов`язальним за характером і передбачає здійснення нарахування та виплати грошового забезпечення, а не пряме стягнення коштів. ІНФОРМАЦІЯ_3 , як державний орган, діє в межах бюджетного фінансування та встановлених процедур, передбачених законодавством. Виплата грошового забезпечення (середнього заробітку) військовослужбовцям здійснюється виключно за рахунок бюджетних коштів за відповідною бюджетною програмою, і ТЦК та СП не має повноважень самостійно розпоряджатися коштами поза встановленим порядком. ІНФОРМАЦІЯ_3 кожного місяця подається заявка на виплату зазначених коштів, остання заявка була подана 08.01.2026 №09/02/20 де під №48 зазначений ОСОБА_1 . Позивач не надав доказів, що відповідач умисно ухиляється від виконання або що існують перешкоди, які роблять виконання неможливим. Вказує, що дії відповідача спрямовані на повне виконання рішення, і зміна способу виконання на пряме стягнення є передчасною та необґрунтованою, оскільки не відповідає критеріям, встановленим ст. 378 КАС України.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Зі змісту листа відповідача від 13.01.2026 №09/02/41 вбачається, що згідно з рішенням суду №200/3034/23 від 01.11.2023 відповідачем направлена заявка на фінансування до забезпечувального фінансового органу за вихідним №09/02/438 від 20.05.2024 та подавалась щомісячно надалі. Вказано, що остання заявка на фінансування направлена до забезпечувального фінансового органу за вихідним від 08.01.2026 № 09/02/20. Кошти будуть перераховані після цільового фінансування ОСОБА_1 на його картковий рахунок.

Відповідно до ч.1 ст.378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Згідно з ч.3 ст.378 КАС України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Отже, передумовою для прийняття судом рішення про зміну способу або порядку виконання судового рішення є наявність обставин, які унеможливлюють або ускладнюють виконання рішення у спосіб чи порядок, які первинно визначені в рішенні суду.

Суд звертає увагу на те, що поняття "спосіб і порядок" виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Порядок виконання судового рішення означає визначену у рішенні суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним/приватним виконавцем, спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі об`єктивної (безумовної) неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений судом.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30.01.2018 у справі № 281/1820/14-а, від 16.05.2018 у справі № 556/2609/14-а, від 11.11.2020 у справі № 817/628/15 та від 17.02.2021 у справі № 295/16238/14, від 24.07.2023 у справі № 420/6671/18.

Спосіб виконання судового рішення є способом реалізації захисту порушених прав позивача, який визначений самим рішенням та повинен відповідати вимогам закону. Під зміною ж способу і порядку виконання судового рішення необхідно розуміти вжиття адміністративним судом нових заходів для реалізації прийнятого рішення. Ці заходи мають забезпечити виконання конкретного судового рішення і не поширюватися на відносини, які виникли після його ухвалення.

Водночас, змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати рішення по суті, торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду, а також змінювати обраний судом при ухваленні цього рішення спосіб відновлення порушеного права позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами розгляду справи та вирішення спору між сторонами, суд постановив рішення, яким зобов`язав суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії задля захисту порушених прав позивача в спірних правовідносинах.

Натомість, у поданій заяві позивач просить суд змінити спосіб і порядок виконання вищевказаного рішення шляхом стягнення з військової частини на користь позивача нараховану, але невиплачену суму грошового забезпечення (середнього заробітку).

Обраний спосіб відновлення порушених прав позивача фактично свідчить про зміну резолютивної частини рішення суду, із зобов`язального характеру у спосіб стягнення конкретної суми, що суперечить усталеній позиції Верховного Суду (постанова від 10.07.2018 у справі №490/9519/16-а, від 30.07.2019 у справі № 281/1618/14-а, від 24.07.2023 у справі № 420/6671/18).

Суд зазначає, що зобов`язання відповідача вчинити певні дії і стягнення з відповідача грошових коштів є різними за своєю суттю способами захисту прав та інтересів позивача, які обираються позивачем при поданні позову, а судом - при ухваленні рішення, та передбачають відмінний механізм виконання судових рішень.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27.02.2023 у справі №340/6875/21.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки при ухваленні рішення в цій справі способом відновлення порушеного права позивача судом було обрано зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а стягнення сум не було обрано в якості способу відновлення порушених прав позивача, суд доходить висновку про неможливість зміни способу та порядку виконання рішення суду у спосіб, який просить позивач, адже запропонований останнім спосіб виконання судового рішення фактично змінює зміст резолютивної частини судового рішення у справі.

Крім того суд зазначає, що при розгляді даної справи суд не вирішував питання про стягнення з відповідача сум грошового забезпечення, натомість зобов`язав відповідача нарахувати та виплати середній заробіток за час затримки розрахунку відповідно до ст.117 КЗпП у сумі 101 176,50 грн., тобто враховуючи дискреційні функції, нарахувати та виплатити позивачу належні суми грошового забезпечення.

Разом із тим, здійснений відповідачем розрахунок недоотриманого позивачем грошового забезпечення, сума якого не виплачена, не є обставиною, що вказує на неможливість виконання судового рішення у цій справі саме через спосіб захисту, застосований судом при його ухваленні, та не надає достатніх правових підстав для застосування процесуального інституту встановлення порядку і способу виконання судового рішення, регламентованого ст. 378 КАС України.

Оскільки зміна на підставі ст.378 КАС України способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно до ст.245 КАС України при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права, зміна способу і порядку виконання рішення суду про зобов`язання суб`єктів владних повноважень здійснити виплату на стягнення такої виплати є незаконною.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 11.11.2014 у справах № 21-394а14, № 21-475а14, та в постанові Верховного Суду від 10.07.2018 у справі № 755/7078/16-а.

Вказані висновки також узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 30.01.2018 у справі № 281/1820/14-а, в якій суд відмітив, що зміна способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права.

При цьому, суд враховує, що право особи, тобто стягувача, на здійснення виплати заборгованості, не може ставитися в залежність від бюджетних асигнувань, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. У той же час, у спірних відносинах йдеться не про право особи на такі виплати, а про правові підстави для зміни способу і порядку виконання судового рішення. Суд наголошує, що зміна способу і порядку виконання рішення суду у такому випадку не захищає право позивача на отримання сум заборгованості, яка фактично може бути виплачена за наявності відповідних бюджетних асигнувань.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.07.2023 у справі № 420/6671/18.

Інших обставин, що були би підставами для зміни способу і порядку виконання судового рішення, заявником не наведено.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що спір по даній справі стосується недотримання відповідачем законодавства щодо грошового забезпечення військовослужбовців і не відноситься до категорії справ щодо захисту соціальних прав.

Враховуючи, вищенаведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви про зміну способу та порядку виконання рішення суду слід відмовити.

Керуючись статтями 243, 248, 378 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01.11.2023 в адміністративній справі № 200/3034/23.

Ухвала складена та підписана 05.02.2026.

Ухвала набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені ст. 256, 295 КАС України, і може бути оскаржена до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Суддя І.В. Шинкарьова