Справа № 440/7937/22
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2026-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 лютого 2026 р.Справа № 440/7937/22
Суддя Другого апеляційного адміністративного суду Макаренко Я.М., розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду заяву ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Русанової В.Б. по справі 440/7937/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09.01.2023, яке набрало законної сили згідно постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2024 позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо обчислення розміру пенсії ОСОБА_1 без урахування довідки ТОВ "ВАДО" № 35 від 09.07.2012 про заробітну плату та довідки Архівного відділу виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 22.09.2020 № 02-04/2/1782-С від 22.09.2020 про заробітну плату за період з 20.09.1993 по 05.05.2003 у МПП "Ліберті".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати з 06.01.2021 до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 08.01.2009 по 29.06.2012 у ТОВ "ВАДО" відповідно до довідки № 35 від 09.07.2012 та період роботи з 20.09.1993 по 05.05.2003 у МПП "Ліберті", відповідно до довідки Архівного відділу виконавчого комітету Кременчуцької міської ради № 02-04/2/1782-С від 22.09.2020.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за віком з 23.11.2021.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 за віком з дати припинення - 23.11.2021.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.11.2024 заяву ОСОБА_1 від 12.03.2024 про встановлення судового контролю у справі №440/7937/22 задоволено частково.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подати до Полтавського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.01.2023 у справі №440/7937/22 упродовж одного місяця з дня набрання даною ухвалою законної сили з наданням до суду належним чином засвідченої копії рішення ГУ ПФУ в Полтавській області про поновлення виплат пенсії ОСОБА_1 з 23.11.2021, доказів проведення перерахунку пенсії позивача із врахуванням стажу роботи та розміру заробітної плати згідно з довідками №35 від 09.07.2012 р та №47 від 16.07.2012, виданої ТОВ ВАДО та довідки № 02-04/2/1782-С від 22.09.2020, виданої Архівним відділом виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, а також докази здійснення виплати невиплаченої пенсії позивачу з урахуванням довідки №47 від 16.07.2012.

28.11.2024 на адресу Полтавського окружного адміністративного суду надійшов звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вих. №1600-0803-7/85049 від 20.11.2024).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09.01.2025, яка набрала законної сили, прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про виконання рішення суду у справі №440/7937/22 .

ОСОБА_1 зверталася до Полтавського окружного адміністративного суду із заявами в порядку статей 254, 382, 383, 387 КАС України, за наслідками розгляду яких Полтавським окружним адміністративним судом у справі № 440/7937/22 постановлено ухвали:

від 17.12.2025 про повернення без розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення,

від 17.12.2025 про повернення без розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення,

від 18.12.2025 про повернення без розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення,

від 01.01.2026 про повернення без розгляду заяви ОСОБА_1 , поданої в порядку ст.383 КАС України,

від 01.01.2026 про повернення без розгляду заяви ОСОБА_1 , поданої в порядку ст.383 КАС України,

від 01.01.2026 про повернення без розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення способу і порядку виконання судового рішення в порядку 387 КАС України

від 09.01.2026 про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали суду від 01.01.2026.

Не погодившись з ухвалами суду, ОСОБА_1 подала сім апеляційних скарг в межах справи № 440/7937/22.

У зв`язку з відсутністю у апеляційного суду адміністративної справи № 440/7937/22, з метою вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 29.12.2025, 13.01.2025, 15.01.2025 витребувано адміністративну справу № 440/7937/22.

Крім того, ОСОБА_1 в межах справи № 440/7937/22 оскаржувала в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції від 10.11.2025 та від 25.11.2025.

До суду апеляційної інстанції надходили відокремлені матеріали справи № 440/7937/22 оскарження ухвал від 10.11.2025 та від 25.11.2025.

За наслідками апеляційного перегляду, постановами Другого апеляційного адміністративного суду від 08.01.2026 та від 28.01.2026 апеляційні скарги ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 10.11.2025 та від 25.11.2025 по справі № 440/7937/22 - залишено без змін.

28.01.2026 від ОСОБА_1 надійшло сім заяв про відвід головуючому судді Русановій В.Б.

В обґрунтування заявник посилається на наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді, а саме: що у постановах від 08.01.2026 та від 28.01.2026 у цій справі суддя вже висловила остаточну позицію, зазначивши, що рішення суду нібито «виконано в повній мірі», а дії позивача є «зловживанням правами»; у постанові від 08.01.2026 суддя рекомендувала позивачу захищати права шляхом подання нового позову тоді як в межах справи № 440/15965/25 суддя Русанова В.Б. зазначила, що новий позов є тотожним справі № 440/7937/22; у вищенаведених постановах суддя не врахувала додаткові пояснення позивача, не надала оцінки відсутності доказів щодо перерахунку її пенсії з урахуванням довідок.

Таким чином, на думку заявника, існує ризик автоматичного перенесення упередженої позиції судді Русанової В.Б. на всі провадження без належного дослідження обставин кожної з них.

29.01.2026 ОСОБА_1 надала додаткові пояснення з приводу обставин, які, на її думку, свідчать про неупередженість судді та просила їх врахувати при вирішенні її заяв від 28.01.2026.

Зокрема, повідомила, що суддя у постанові від 28.01.2026 не надала жодної оцінки поясненням ОСОБА_1 щодо подій 2025 р.; посилалась на клопотання, яке не стосується цього провадження, що може свідчити про не дослідження нею кожної справи, а використання заздалегідь підготовленого "негативного" шаблону; стверджувала про "повне виконання" судового рішення пенсійним органом без врахування ухвал суду першої інстанції від 01.01.2026 та від 26.01.2026, якими встановлено судовий контроль через його невиконання.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2026 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді Русанової В. Б. у адміністративній справі №440/7937/22 - визнано необґрунтованою. Відповідно до ст. 40 КАС України передано заяву про відвід для вирішення іншим складом суду у порядку, встановленому ч. 1 ст. 31 КАС України.

За правилами частини четвертої статті 40 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС України), якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Відповідно до частини восьмої статті 40 КАС України, суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Частиною одинадцятою вказаної статті визначено, питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

На підставі протоколу автоматизованого розподіл судової справи між суддями вирішення питання про відвід у справі №440/7937/22 передано у провадження судді Макаренко Я.М. 05 лютого 2026 року.

Перевіривши матеріали електронної справи та доводи заяви ОСОБА_1 про відвід відвід головуючого судді Русанової В.Б. необхідно зазначити наступне.

Згідно з частиною першою статті 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Відповідно до статті 36 КАС України, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

За вимогами частини третьої статті 39 КАС України, відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Слід зазначити, що не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси

Ця норма узгоджується зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

При визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими, іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється". Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість (рішення Європейського Суду з прав людини від 10 грудня 2009 року у справі "Мироненко і Мартенко проти України", заява № 4785/02 та рішення Європейського Суду з прав людини від 9 січня 2013 року у справі "Олександр Волков проти України", заява № 21722/11).

Практика Європейського Суду з прав людини свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин, сумнівів у неупередженості конкретного судді (пункті 45-50 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Морель проти Франції"; пункт 23 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Пескадор Валеро проти Іспанії") або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (пункт 40 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Лука проти Румунії"), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (пункт 44 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ветштайн проти Швейцарії"; пункт 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Пабла Кю проти Фінляндії"; пункт 96 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Мікалефф проти Мальти").

Європейський Суд з прав людини в пункті 49 рішення у справі "Білуха проти України" вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно об`єктивного критерію цей суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункт 52 рішення у справі "Білуха проти України").

Отже, не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами. Тобто, відвід повинен бути вмотивований - з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Натомість, доводи на які посилається Сімонян А.В. у заяві про відвід судді Русанової В.Б. фактично зводяться до її незгоди з постановами Другого апеляційного адміністративного суду від 08.01.2026 та від 28.01.2026 та з процесуальними діями судді під час розгляду справи.

Однак, слід зазначити, що згідно з ч. 4 ст. 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Інших підстав, які б свідчили про особисту упередженість судді Русанової В.Б. або необ`єктивність під час розгляду справи № 440/7937/22 заявником наведено не було.

Таким чином, зазначені в заяві ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Русанової В.Б. підстави не свідчать про упередженість або необ`єктивність судді, пряму чи опосередковану заінтересованість в результаті розгляду справи, а фактично відображають власну позицію позивача, що відповідно до положень ч. 4 ст. 36 Кодексу адміністративного судочинства України не може бути підставою для відводу.

Стверджувальні судження позивача є бездоказовими, а наведені аргументи не відповідають критерію «об`єктивно обґрунтований».

Тобто, обставини, якими заявниця обґрунтовує свою заяву, не викликають обґрунтованих сумнівів у неупередженості, необ`єктивності та заінтересованості в результаті розгляду справи суддею, оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості суддів як з погляду "суб`єктивного критерію", так і з погляду "об`єктивного критерію", яким керується Європейський суд з прав людини.

Таким чином, суд дійшов висновку, що викладені підстави для відводу судді Другого апеляційного адміністративного суду Русанової В.Б. є необґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, оскільки підстави для відводу судді Другого апеляційного адміністративного суду Русанової В.Б. необґрунтовані та не доведені, заява ОСОБА_1 про відвід судді Другого апеляційного адміністративного суду Русанової В.Б. у адміністративній справі №440/7937/22 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 36, 40 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Другого апеляційного адміністративного суду Русанової В.Б. у адміністративній справі №440/7937/22 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Макаренко Я.М.