Справа № 260/6408/25
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2026-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 рокуЛьвівСправа № 260/6408/25 пров. № А/857/2431/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання - Нагибайло Т.О.,

а також сторін (їх представників):

від позивача Хромлюк С.І., Семенович Т.С.;

від відповідача - Дору Н.І., Чупа І.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській обл. на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 01.12.2025р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській обл. про визнання протиправними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, поновлення на публічній службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (суддя суду І інстанції: Гебеш С.А., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 12 год. 08 хв. 01.12.2025р., м.Ужгород; дата складання повного рішення суду І інстанції: 12.12.2025р.),-

В С Т А Н О В И В:

11.08.2025р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління /ГУ/ Державної служби України з надзвичайних ситуацій /ДСНС/ у Закарпатській обл. № 304-нк/52 (по особовому складу) від 10.07.2025р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» щодо накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_1 з посади водія-електрика відділення життєзабезпечення групи забезпечення рятувальних робіт аварійно-рятувальної частини Аварійно-рятувального загону спеціального призначення ГУ ДСНС України у Закарпатській обл., відповідно до ст.68 Дисциплінарного статуту служби цивільного захисту, затв. Законом України № 1068-VІ від 05.03.2009р.;

визнати незаконним та скасувати наказ ГУ ДСНС України у Закарпатській обл. № 305-нк/52 (по особовому складу) від 10.07.2025р. «Про кадрові питання», яким вирішено звільнити зі служби сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_1 , водія-електрика відділення життєзабезпечення групи забезпечення рятувальних робіт аварійно-рятувальної частини Аварійно-рятувального загону спеціального призначення ГУ ДСНС України у Закарпатській обл., за пп.8 п.176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затв. постановою Кабінету Міністрів /КМ/ України № 593 від 11.07.2013р.;

поновити сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_1 на посаді водія-електрика відділення життєзабезпечення групи забезпечення рятувальних робіт аварійно-рятувальної частини Аварійно-рятувального загону спеціального призначення ГУ ДСНС України у Закарпатській обл.;

стягнути з відповідача ГУ ДСНС України у Закарпатській обл. на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу до дня поновлення на роботі;

допустити негайне виконання постанови суду в частині стягнення суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах стягнення одного місяця та поновлення на службі в цивільного захисту (Т.1, а.с.1-12).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 покликається на незаконність притягнення його дисциплінарної відповідальності, оскільки він був відсутній на службі через поважні причини (виконання вимог правоохоронного органу, перебування на листках непрацездатності), про що повідомляв своє керівництво.

Згідно ухвали суду від 18.09.2025р. вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін (Т.1, а.с.146-147).

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 01.12.2025р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними та скасовано накази ГУ ДСНС України у Закарпатській обл. № 304-нк/52 (по особовому складу) від 10.07.2025р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», № 305-нк/52 (по особовому складу) від 10.07.2025р. «Про кадрові питання» щодо звільнення ОСОБА_1 ; поновлено позивача на посаді водія-електрика відділення життєзабезпечення групи забезпечення рятувальних робіт аварійно-рятувальної частини Аварійно-рятувального загону спеціального призначення ГУ ДСНС України у Закарпатській обл. з 11.07.2025р.; стягнуто з ГУ ДСНС України у Закарпатській обл. на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 86426 грн. 88 коп., із утриманням податків та інших обов`язкових платежів; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДСНС України у Закарпатській обл. витрати на правову допомогу в сумі 6000 грн.; рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення на його користь заробітної плати у межах одного місяця в розмірі 17955 грн. допущено до негайного виконання (Т.2, а.с.6-16).

Не погодившись з винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ГУ ДСНС України у Закарпатській обл., який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (Т.2, а.с.23-27).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивач притягнутий до дисциплінарної відповідальності із дотриманням вимог закону та відповідної процедури. Твердження суду про обов`язковість відібрання пояснень від особи під час проведення службового розслідування суперечить нормі пп.1 п.3 розділу 5 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах і підрозділах цивільного захисту, затв. наказом МВС України № 515 від 05.05.2015р.

Окрім цього, позивач не є працівником ГУ ДСНС України у Закарпатській обл., а відтак суд помилково стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу з відповідача.

Позивач ОСОБА_1 скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її безпідставною, необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції надав належну оцінку всім обставинам справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального законодавства, ухвалив законне і справедливе судове рішення (Т.2, а.с.53-54).

Заслухавши суддю-доповідача, представників відповідача на підтримання поданої скарги, заперечення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як достовірно встановлено під час судового розгляду, на підставі укладеного контракту № 24/23 від 21.12.2022р. позивач ОСОБА_1 проходив з 13.01.2022р. службу цивільного захисту та обіймав посаду водія-електрика відділення життєзабезпечення групи забезпечення рятувальних робіт аварійно-рятувальної частини Аварійно-рятувального загону спеціального призначення ГУ ДСНС України у Закарпатській обл. (Т.1, а.с.16-21, 22).

Позивачу присвоєно спеціальне звання сержант служби цивільного захисту, через що останній є особою молодшого начальницького складу служби цивільного захисту.

24.02.2025р. за вх. № 647 та 25.02.2025р. за вх. № 674 до начальника Аварійно-рятувального загону спеціального призначення ГУ ДСНС України у Закарпатській обл. надійшли рапорти начальника відділення життєзабезпечення ГЗРР АРЧ загону майора служби ЦЗ О.Пудгородського про відсутність сержанта служби ЦЗ ОСОБА_1 на робочому місці 24.02.2025р. та 25.02.2025р., а також про неможливість з`ясування в телефонному режимі причин такої відсутності (Т.1, зворот а.с.230, зворот а.с.231).

Факти відсутності позивача на службі засвідчені комісійними Актами відсутності на місці служби від 24.02.2025р. та 25.02.2025р. (Т.1, а.с.231, 232).

На підставі вищевказаних рапортів та актів начальник Аварійно-рятувального загону спеціального призначення ГУ ДСНС України у Закарпатській обл. прийняв наказ № НС-40/52.1 від 26.02.2025р. «Про призначення службового розслідування», відповідно до якого призначено службове розслідування по факту неприбуття на службу без поважних причин з 24.02.2025р. ОСОБА_1 , водія-електрика відділення життєзабезпечення групи забезпечення рятувальних робіт аварійно-рятувальної частини Аварійно-рятувального загону спеціального призначення ГУ ДСНС України у Закарпатській обл. (Т.1, зворот а.с.232-а.с.233).

Пунктом 4 цього наказу призупинено виплату грошового забезпечення позивачу до винесення відповідного наказу на підставі висновку про результати службового розслідування.

Під час службового розслідування встановлено, що 24.02.2025р. і 25.02.2025р. позивач був відсутній на службі без поважних причин, на телефонні дзвінки не відповідав, місцезнаходження позивача було невідоме.

Разом з цим, згідно отриманої інформації з офіційних джерел (порталу) Пенсійного фонду України сержант служби ЦЗ ОСОБА_1 на момент початку службового розслідування перебував на листку непрацездатності.

У подальшому стан тимчасової непрацездатності позивача неодноразово продовжувався.

Відповідно до наказу МНС-61/52.1 від 26.03.2025р. «Про продовження строків службового розслідування» строки службового розслідування продовжено до 25.04.2025р.

Із зовнішніх джерел отримано інформацію про те, що 24.02.2025р. позивач був затриманий та взятий під варту працівниками Державного бюро розслідувань /ДБР/ України.

З метою підтвердження вказаної інформації Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення ГУ ДСНС України у Закарпатській обл. звернувся до територіального органу ДБР із запитом вих. № 52.1. 02-454/52.1 від 02.04.2025р. (Т.1. а.с.235-236).

У зв`язку з довготривалим перебуванням позивача на листках непрацездатності проведення службове розслідування було призупинено відповідно до наказу № НС-74/52.1 від 24.04.2025р. «Про призупинення службового розслідування» до прибуття останнього з лікування на місце несення служби (Т.1, а.с.237).

Відповідно до інформації, отриманої з офіційних джерел (порталу) Пенсійного фонду України, термін перебування на лікарняному сержанта служби ЦЗ ОСОБА_1 закінчився 16.06.2025р.

17.06.2025р. сержант служби ЦЗ ОСОБА_1 на службу не прибув.

Відповідно до інформації, отриманої в електронному вигляді з офіційних джерел (порталу) Пенсійного фонду України, від 18.06.2025р., 20.06.2025р. та 25.06.2025р., відомості щодо продовження лікування позивача є відсутніми.

Відсутність позивача на службі та відомостей про продовження листка непрацездатності з 17.06.2025р. по 02.07.2025р. підтверджується відповідними рапортами підполковника служби ЦЗ В.Калініна (Т.1, а.с.238-249).

26.06.2025р. за вх.№ 2076 позивач подав рапорт, згідно якого доповідав про перебування на листку непрацездатності з 17.06.2025р. по 21.06.2025р. включно та з 21.06.2025р. по 25.06.2025р. включно, що засвідчується інформаційними довідками з електронної бази охорони здоров`я (Т.1, зворот а.с.244).

Водночас, належного підтвердження про перебування на листках непрацездатності за період з 17.06.2025р., інформації про затримання та взяття під варту працівниками правоохоронних органів сержант служби ЦЗ ОСОБА_1 не надавав.

Згідно листа Територіального управління ДБР, розташованого у м.Львові № 12-61-52949вих-25 від 02.07.2025р. Шостим слідчим відділом (з дислокацією у м.Ужгород) ТУ ДБР у м.Львові здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000174 від 22.11.2024р. за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

В ході досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що водій-електрик АРЗСП ГУ ДСНС України у Закарпатській обл. сержант ОСОБА_1 налагодив протиправну діяльність з незаконного переправлення військовозобов`язаних громадян через державний кордон України поза пунктами пропуску, чим сприяв останнім в ухиленні від мобілізації. При цьому вартість такої послуги становила від 7 до 10 тисяч доларів США.

24.02.2025р. ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, тобто, в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприянні вчиненню таких дій порадами, вказівками, вчинені з корисливих мотивів.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської обл. від 25.02.2025р. у справі № 308/2609/25 до підозрюваного ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 (шістдесят) днів, а саме до 24.04.2025р. включно, з можливістю внесення застави у розмірі 242240 грн.

23.06.2025р. до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської обл. скеровано обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України (Т.1, зворот а.с.249).

Вищевказані діяння сержанта служби ЦЗ ОСОБА_1 окремо та в сукупності, зокрема, інкриміновані йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, мають значну та негативну суспільну значущість в умовах воєнного стану в Україні та кидають тінь на бездоганну репутацію як служби цивільного захисту в цілому, так й загону зокрема.

Враховуючи вищевказані обставини, керуючись пп.8 п.176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу та п.5 ст.68 Дисциплінарного статуту служби цивільного захисту, комісія клопотала перед керівництвом ГУ ДСНС України у Закарпатській обл. щодо накладання дисциплінарного стягнення, а саме: звільнення зі служби у зв`язку із вчиненням проступку, несумісного з подальшим проходженням служби цивільного захисту водія-електрика відділення життєзабезпечення групи забезпечення рятувальних робіт аварійно-рятувальної частини Аварійно-рятувального загону спеціального призначення ГУ ДСНС України у Закарпатській обл. сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_1 (Т.1, а.с.250-252).

Відповідно до наказу ГУ ДСНС у Закарпатській обл. № 304-нк/52 (по особовому складу) від 10.07.2025р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за допущення грубих дисциплінарних проступків невихід на службу без поважних причин та вчинення дій чи бездіяльності, що полягає порушенні службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні службових обов`язків, які підривають авторитет органів та підрозділів цивільного захисту, відповідно до ст.68 Дисциплінарного статуту служби цивільного захисту, затв. Законом України № 1068-VІ від 05.03.2009р., накладено на позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби у зв`язку із вчиненням проступку, несумісного з подальшим проходженням служби цивільного захисту (Т.1, а.с.253 і на звороті).

Згідно наказу ГУ ДСНС України у Закарпатській обл. № 305-нк/52 (по особовому складу) від 10.07.2025р. «Про кадрові питання» звільнено сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_1 , водія-електрика відділення життєзабезпечення групи забезпечення рятувальних робіт аварійно-рятувальної частини Аварійно-рятувального загону спеціального призначення ГУ ДСНС України у Закарпатській обл., зі служби цивільного захисту на підставі пп.8 п.176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затв. постановою КМ України № 593 від 11.07.2013р. (Т.1, а.с.254 і на звороті).

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що особа, якій повідомлено про підозру у вчиненні нею кримінального правопорушення у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг, та/або пов`язаного із зловживанням своїм службовим становищем, підлягає відстороненню від виконання повноважень на посаді в порядку, визначеному законом до закінчення розгляду справи судом.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач від виконання службових обов`язків не відсторонив позивача, а лише призупинив виплату грошового забезпечення.

В ході проведення службового розслідування у позивача письмові пояснення не відбиралися, доказів зворотного суду не надано, як і не надано акту про відмову позивача від надання пояснень у ході проведення службового розслідування.

З огляду на встановлені обставини, суд прийшов до висновку про те, що, встановлюючи факт невиходу позивача на службу 24.02.2025р. - 26.02.2026р. при проведенні службового розслідування, відповідачу було достеменно відомо про те, що ОСОБА_1 з 24.02.2025р. перебував під слідством (досудовим розслідуванням).

Пояснення або відмова від їх надання в ході службового розслідування не можуть вважатися належним виконанням вимог ст.81 Дисциплінарного статуту, оскільки службове розслідування має на меті встановити причини і певні, в той час як дисциплінарне провадження з`ясувати наявність або відсутність дисциплінарного проступку та забезпечити дотримання прав особи.

Так, надання пояснень є ключовим для досягнення цієї мети, оскільки це дозволяє встановити факти, які, можливо, неможливо підтвердити іншими шляхами, а відсутність письмового запиту на пояснення саме перед накладенням дисциплінарного стягнення, або неоформлена належним чином відмова, є істотним порушенням накладення дисциплінарного стягнення.

Отже, відсутність письмового запиту на пояснення саме перед накладенням дисциплінарного стягнення, або неоформлена належним чином відмова, є істотним порушенням накладення дисциплінарного стягнення.

Враховуючи вищевикладене, відповідач при прийняті оскаржуваних наказів № 304-нк/52 від 10.07.2025р. та № 305-нк/52 від 10.07.2025р. щодо звільнення позивача діяв не на підставі та не в спосіб, визначені законами України, а відтак наявні підстави для визнання протиправним та скасування вказаних наказів і задоволення похідних вимог.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкових і суперечливих висновків про наявність правових підстав для задоволення заявленого позову, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відносини, пов`язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, пожеж та інших небезпечних подій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту, та визначає повноваження Кабінету Міністрів України, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - центральні органи виконавчої влади), органів державної влади, що не входять до системи центральних органів виконавчої влади (далі - інші органи державної влади), Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, встановлює права та обов`язки громадян України, іноземців та осіб без громадянства, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності (далі - суб`єкти господарювання), а також інших юридичних осіб, регулюються приписами Кодексу цивільного захисту /КЦЗ/ України.

Приписами ст.101 КЦС України визначено, що служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.

Порядок проходження громадянами України служби цивільного захисту визначається цим Кодексом та положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

На рядовий і начальницький склад служби цивільного захисту поширюється дія Дисциплінарного статуту, затвердженого законом.

На осіб начальницького складу служби цивільного захисту поширюються вимоги та обмеження, передбачені Законом України «Про запобігання корупції».

Відповідно до ч.1 ст.108 КЦЗ України громадяни України, які вперше приймаються на службу цивільного захисту, особисто складають та скріплюють власноручним підписом Присягу такого змісту:

«Я, громадянин України (прізвище, ім`я та по батькові), вступаючи на службу цивільного захисту, складаю Присягу та урочисто клянуся завжди залишатися відданим Українському народові, неухильно дотримуватися Конституції та законів України, бути чесним, сумлінним і дисциплінованим.

Присягаю з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов`язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та всіляко сприяти зміцненню авторитету служби цивільного захисту.

Клянуся мужньо і рішуче захищати життя та здоров`я громадян, майно України, її навколишнє природне середовище від надзвичайних ситуацій.

Якщо я порушу цю Присягу, готовий нести відповідальність згідно із законами України».

Згідно з п.1 ч.1 ст.103 КЦС України визначено, що про проходження служби цивільного захисту може бути укладено контракт про проходження служби цивільного захисту - з особою, яка призначається на посаду рядового або начальницького складу служби цивільного захисту.

Форма, порядок і правила укладання контракту, припинення (розірвання) контракту, а також наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України (ч.4 ст.103 КЦЗ України).

Відповідно до п.8 ч.1 ст.106 КЦЗ України контракт припиняється (розривається), а особи рядового і начальницького складу звільняються із служби цивільного захисту у зв`язку із вчиненням проступку, не сумісного з подальшим проходженням служби цивільного захисту.

Порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу та регулюються питання, пов`язані з перебуванням громадян України (далі - громадяни) у добровільному порядку в резерві служби цивільного захисту визначає Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами, рядового і начальницького складу, затв. постановою КМ України № 593 від 11.07.2013р.

Відповідно до п.3 Положення особами рядового і начальницького складу служби цивільного захисту (далі - особи рядового і начальницького складу) є громадяни, які у добровільному порядку прийняті на службу цивільного захисту за контрактом і яким присвоєно відповідно до цього Положення спеціальні звання.

Згідно з п.31 Положення особи рядового і начальницького складу зобов`язані: чесно і сумлінно додержуватися Присяги служби цивільного захисту, виконувати закони України; добросовісно і в повному обсязі виконувати покладені на них згідно із займаною посадою службові обов`язки; проходити службу цивільного захисту в тих органах і підрозділах цивільного захисту і в тих місцях, де це викликано інтересами служби; додержуватися норм професійної та службової етики; зупинити членство в політичних партіях, організаціях чи рухах на період проходження служби цивільного захисту; додержуватися вимог антикорупційного законодавства; додержуватися законодавства з питань забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків, запобігання і протидії дискримінації, насильству за ознаками статі та сексуальним домаганням; берегти та підтримувати у належному стані передані їм у користування майно і техніку; постійно підвищувати рівень професійних знань, удосконалювати свою майстерність; виявляти повагу до колег по службі, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; щороку проходити комплексний медичний огляд, за необхідності психофізіологічне обстеження і тестування, а в разі погіршення стану здоров`я, прийняття рішення про переміщення по службі в іншу місцевість або інших випадках, що потребують додаткового вивчення стану здоров`я, - проходити позачерговий медичний огляд; сприяти підтриманню порядку і дисципліни; звертатись із службових питань до свого безпосереднього керівника (начальника) і з його дозволу - до старшого прямого керівника (начальника), з особистих питань - до свого безпосереднього керівника (начальника), а у разі, коли він нездатний їх вирішити, - до старшого прямого керівника (начальника); доповідати своєму безпосередньому керівникові (начальникові) про події та обставини, що стосуються виконання службових обов`язків, а також про зроблені їм іншими керівниками (начальниками) зауваження; додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, підвищувати повсякденно фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок; своєчасно подавати відомості про себе, що мають значення для проходження служби цивільного захисту (зміна місця проживання, здобуття освіти, притягнення до адміністративної та кримінальної відповідальності тощо); повідомляти безпосередньому керівникові (начальникові) про місце свого перебування під час відпустки та у разі відсутності на службі з інших поважних причин (перебування на лікарняному тощо); з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час.

Відповідно до п.29 Положення особи рядового і начальницького складу можуть бути заохочені або притягнуті до дисциплінарної відповідальності у порядку, передбаченому Дисциплінарним статутом служби цивільного захисту.

Дисциплінарний статут служби цивільного захисту, затв. Законом України № 1068-V від 05.03.2009р. (надалі - Дисциплінарний статут) визначає сутність службової дисципліни, права та обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту, в тому числі слухачів і курсантів навчальних закладів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту (далі - особи рядового і начальницького складу), щодо її додержання, види заохочення та дисциплінарних стягнень і порядок їх застосування. Дія цього Статуту поширюється на всіх осіб рядового і начальницького складу, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

За визначенням, наведеним у п.1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - бездоганне та неухильне виконання особами рядового і начальницького складу службових обов`язків, установлених Кодексом цивільного захисту України, цим Статутом, іншими нормативно-правовими актами та контрактом про проходження служби в органах і підрозділах цивільного захисту (далі - контракт).

Службова дисципліна ґрунтується на усвідомленні особами рядового і начальницького складу своїх службових обов`язків та вірності Присязі, що складається особами рядового і начальницького складу відповідно до закону (далі - Присяга) (п.2 Дисциплінарного статуту).

Службова дисципліна в органах і підрозділах цивільного захисту зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу під час проходження служби: виконувати вимоги Присяги, контракту, накази начальників, додержуватися цього Статуту та інших нормативно-правових актів; захищати життя, здоров`я, права та власність громадян, територію, інтереси суспільства і держави у разі виникнення надзвичайних ситуацій; бути чесним, сумлінним і дисциплінованим; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані із службою, не шкодувати сил під час виконання поставлених завдань; постійно вдосконалювати професійну майстерність, підвищувати свій професійний рівень; додержуватися норм професійної та службової етики, не вчиняти дій, що можуть призвести до неналежного виконання службових обов`язків, бути вільним від впливу політичних партій і громадських організацій; поважати людську гідність і бути готовим у будь-який час надати допомогу людям; сприяти зміцненню службової дисципліни, виявляти повагу до начальників та старших за званням, бути ввічливим, додержуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; зберігати державну таємницю та іншу охоронювану законом інформацію; берегти та підтримувати в належному стані передані їй у користування майно і техніку (п.3 Дисциплінарного статуту).

Порушення службової дисципліни є дисциплінарним правопорушенням (п.6 Дисциплінарного статуту).

За зразкове виконання службових обов`язків особи рядового і начальницького складу підлягають заохоченню, а за порушення службової дисципліни - несуть дисциплінарну відповідальність згідно із цим Статутом, а також цивільну, матеріальну, адміністративну, кримінальну відповідальність згідно із законом (п.7 Дисциплінарного статуту).

За визначенням, наведеним у п.8 Дисциплінарного статуту, порушення службової дисципліни - протиправне, винне (умисне чи необережне) діяння або бездіяльність особи рядового чи начальницького складу, спрямоване на недодержання вимог Присяги, зокрема на невиконання або неналежне виконання службових обов`язків, перевищення прав, порушення обмежень і заборон, установлених законодавством з питань проходження служби в органах і підрозділах цивільного захисту, чи вчинення інших дій, що ганьблять або дискредитують особу як представника служби цивільного захисту.

При цьому грубим дисциплінарним проступком, в розумінні абз.11 п.58 Дисциплінарного статуту, вважається

Грубим дисциплінарним проступком вважається факт грубого порушення службової дисципліни, а саме, зокрема, невихід на службу без поважних причин; вчинення інших дій чи бездіяльність, що полягає в порушенні службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні службових обов`язків, які підривають авторитет органів та підрозділів цивільного захисту, а також не сумісні з подальшим проходженням служби цивільного захисту.

Згідно з п.57 Дисциплінарного статуту дисциплінарні стягнення накладаються на осіб рядового і начальницького складу за порушення ними службової дисципліни.

Пунктом 68 Дисциплінарного статуту передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) звільнення зі служби у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту чи через службову невідповідність.

Відповідно до п.83 Дисциплінарного статуту прийняттю начальником рішення про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення за суттєвий грубий дисциплінарний проступок може передувати службове розслідування, яке призначається виданим наказом начальника з метою з`ясування всіх обставин, а також уточнення причин і умов, що призвели до вчинення дисциплінарного правопорушення, встановлення ступеня тяжкості правопорушення та розміру заподіяної шкоди.

Службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей строк може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць (п.84 Дисциплінарного статуту).

Порядок проведення службового розслідування визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері цивільного захисту (п.85 Дисциплінарного статуту).

Порядок проведення службових розслідувань щодо порушень службової дисципліни, у тому числі вчинення дій, за які передбачено адміністративну чи кримінальну відповідальність (далі - порушення службової дисципліни), скоєних особою (особами) рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, у тому числі слухачами і курсантами навчальних закладів сфери управління ДСНС України (далі - особи рядового і начальницького складу), права й обов`язки посадових осіб при проведенні службового розслідування, оформлення його результатів та прийняття за ним рішення визначає Інструкція про порядок проведення службових розслідувань в органах і підрозділах цивільного захисту, затв. наказом МВС України № 515 від 05.05.2015р. (надалі - Інструкція).

Згідно з п.2 розділу І Інструкції метою проведення службового розслідування є встановлення: обставин (часу, місця) і наслідків порушення службової дисципліни; осіб, винних у вчиненні порушення службової дисципліни, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли негативним наслідкам або створювали передумови для їх спричинення; наявності причинного зв`язку між порушенням службової дисципліни особи (осіб), щодо якої (яких) було призначено службове розслідування, та його наслідками; причин порушення службової дисципліни та умов, що йому сприяли; вимог чинного законодавства, які було порушено; ступеня провини кожної з осіб, причетних до порушення службової дисципліни, та мотивів протиправної поведінки особи (осіб) рядового чи начальницького складу, її (їх) ставлення до скоєного.

Підставами для призначення службового розслідування є інформація, викладена в рапортах, заявах, скаргах осіб рядового і начальницького складу, державних службовців та працівників ДСНС, матеріалах перевірок (інформація, одержана за результатами заходів контролю), письмових зверненнях громадян, повідомленнях правоохоронних органів, органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій та їхніх посадових осіб, об`єднань громадян, а також опубліковані медіа інформативні дані про події, що потребують з`ясування обставин, за яких вони сталися (п.2 розділу ІІ Інструкції).

Строки проведення службового розслідування визначено у розділі ІV Інструкції, відповідно до п.1 якого службове розслідування завершується протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей строк може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Серед прав та обов`язків осіб (членів комісії), яким доручено проведення службового розслідування, передбачених у п.3 розділу V Інструкції, посадовій особі (членам комісії), якій (яким) доручено проведення службового розслідування, надається право, зокрема, запрошувати особу рядового або начальницького складу, стосовно якої проводиться службове розслідування, а також інших посадових осіб органів і підрозділів цивільного захисту, які обізнані або причетні до фактів чи дій (бездіяльності), що стали підставами для призначення службового розслідування, для одержання від них усних або письмових пояснень, інших документальних матеріалів, що стосуються порушення службової дисципліни. Форма письмового пояснення викладена в додатку до цієї Інструкції.

Відповідно до п.1 розділу VІІ Інструкції, підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин.

Якщо вину особи рядового або начальницького складу повністю доведено, за результатами службового розслідування начальник, який призначив службове розслідування, визначає вид дисциплінарного стягнення щодо порушника та доручає підготувати проект відповідного наказу щодо його накладення (п.2 розділу VІІІ Інструкції).

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що недотримання особою начальницького складу служби цивільного захисту службової дисципліни, неналежне виконання обов`язків, є наслідком вчинення дисциплінарного проступку та можливості подальшого притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності. При цьому, обставини дисциплінарного проступку мають встановлюватись під час службового розслідування. В той же час, вирішення питання про застосування того чи іншого виду дисциплінарного стягнення, необхідно виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 04.12.2019р. у справі № 825/1203/17 та від 22.04.2020р. у справі № 826/23872/15.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 16.05.2018р. у справі № 712/6576/17, складовими дисциплінарного проступку, що характеризують його об`єктивну та суб`єктивну сторони, є: дії (бездіяльність) працівника; невиконання або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між його діями (бездіяльністю) та невиконанням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність роботодавцем наявності будь-якої з цих складових виключає наявність дисциплінарного проступку.

Разом з тим, саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази вчинення працівником дисциплінарного проступку.

Під час судового розгляду встановлено, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача слугувало вчинення двох грубих дисциплінарних проступків:

невихід на службу без поважних причин;

вчинення інших дій чи бездіяльність, що полягає в порушенні службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні службових обов`язків, які підривають авторитет органів та підрозділів цивільного захисту, а також не сумісні з подальшим проходженням служби цивільного захисту.

Обидва вказані проступки знайшли своє підтвердження під час проведення службового розслідування, а докази їх вчинення наявні в матеріалах справи.

Так, позивач дійсно був відсутній на службі в період з 24.02.2025р. по 03.07.2025р.

В період з 24.02.2025р. по 25.02.2025р. ОСОБА_1 був затриманий працівниками ДБР, що стверджується ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської обл. від 25.02.2025р., згідно якої позивачу обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, а саме до 24.04.2025р. включно, з можливістю внесення застави (Т.1, а.с.30), довідкою про звільнення від 25.02.2025р. (Т.1, а.с.31).

Починаючи з 26.02.2025р. по 25.06.2025р. позивач перебував на листках непрацездатності, копії яких долучені до матеріалів справи (Т.1, а.с.57-94, 108-111, 124 і на звороті).

В період з 26.06.2025р. по 03.07.2025р. зі слів батьків позивач здійснював догляд за малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується довідкою сімейного лікаря (Т.1, а.с.129).

Гарантії прав працівника, зокрема, неможливості звільнення під час тимчасового захворювання, визначені чинним трудовим законодавством.

Так, згідно з нормою ст.2 Кодексу Законів про працю /КЗпП/ України право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на гідне ставлення з боку роботодавця, інших працівників, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби або реабілітації, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством.

Відповідно до п.1 Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності, затв. наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 532/274/136-ос/1406 від 03.11.2004р., листок непрацездатності (далі - ЛН) - це багатофункціональний документ, який є підставою для звільнення від роботи у зв`язку з непрацездатністю та з матеріальним забезпеченням застрахованої особи в разі тимчасової непрацездатності, вагітності та пологів.

Таким чином, саме листок непрацездатності є підставою для звільнення від роботи та призначення відповідних страхових виплат на час тимчасової непрацездатності працівника.

Оскільки представлена позивачем довідка сімейного лікаря не є листком непрацездатності, не належить до медичних висновків про необхідність догляду за дитиною, сформована лише зі слів батьків дитини, тому остання не підтверджує поважність невиходу позивача на службу.

За таких обставин відсутність позивача на службі з 26.06.2025р. по 03.07.2025р. правильно кваліфікована відповідачем як невихід на службу без поважних причин.

У цьому аспекті, колегія суддів вважає за необхідне вказати на підхід Верховного Суду щодо застосування загальних приписів трудового законодавства при вирішення спорів, пов`язаних з прогулом без поважних причин.

За загальним трудовим законодавством достатнім для звільнення працівника є його відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня (п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України).

У постанові від 03.04.2024р. у справі № 420/645/23 Верховний Суд указав, що зі змісту п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України висновується, що власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин. При цьому прогул, в розумінні КЗпП, - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.06.2019р. у справі № 572/2944/16-ц суд зауважив, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Звільнення на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни (п.2 ч.1 ст.147 КЗпП України). Крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причини його відсутності.

Також колегія суддів вважає за необхідне навести для прикладу практику Верховного Суду щодо питання правомірності притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції за невихід на службу без поважних причин у період воєнного стану.

Так, у постановах Верховного Суду від 21.07.2022р. у справі № 160/11795/20, від 17.10.2024р. у справі № 420/3026/23, від 21.11.2024р. у справі № 640/9688/22, від 13.05.2025р. у справі № 320/4867/22 Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність поліцейського на службі без поважних причин в період дії воєнного стану в Україні, є дисциплінарним проступком, що тягне за собою накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

Відповідно до п.58 Дисциплінарного статуту грубим дисциплінарним проступком вважається факт грубого порушення службової дисципліни, зокрема, невихід на службу без поважних причин.

Відповідно до п.80 Дисциплінарного статуту звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби у зв`язку із вчиненням проступку, не сумісного з подальшим проходженням служби цивільного захисту, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту або через службову невідповідність є крайнім заходом дисциплінарного впливу і може застосовуватися у разі, якщо раніше вжиті заходи дисциплінарного впливу не дали позитивних результатів або якщо вчинене дисциплінарне правопорушення не сумісне з перебуванням на службі цивільного захисту.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що невихід особи рядового і начальницького складу на службу без поважних причин є грубим порушенням службової дисципліни. З огляду на те, що Дисциплінарний статут визначає таке порушення грубим дисциплінарним проступком, очевидним є те, що вчинення такого є несумісним з перебуванням на службі цивільного захисту.

Враховуючи те, що протягом періоду з 26.06.2025р. по 03.07.2025р. позивач систематично не з`являвся на службі, що вказує на те, що позивач фактично самоусунувся від виконання службових обов`язків в умовах воєнного стану, є підстави вважати, що такий проступок є триваючим порушенням службової дисципліни та вказує на систематичне невиконання позивачем умов контракту.

Окрім цього, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022р., затвердженим Законом України № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан з 05 год 30 хв 24.02.2022р. строком на 30 діб (у подальшому воєнний стан було продовжено).

Статтею 2 Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022р. Військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

У статті 5 Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022р. Державній службі України з надзвичайних ситуацій визначено невідкладно разом з обласними, Київською міською державними адміністраціями, іншими державними органами, установами, підприємствами, організаціями всіх форм власності привести єдину державну систему цивільного захисту, її функціональні та територіальні підсистеми у готовність до виконання завдань за призначенням в особливий період.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно листа Територіального управління ДБР, розташованого у м.Львові № 12-61-52949вих-25 від 02.07.2025р. Шостим слідчим відділом (з дислокацією у м.Ужгород) ТУ ДБР у м.Львові здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000174 від 22.11.2024р. за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

В ході досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що водій-електрик АРЗСП ГУ ДСНС України у Закарпатській обл. сержант ОСОБА_1 налагодив протиправну діяльність з незаконного переправлення військовозобов`язаних громадян через державний кордон України поза пунктами пропуску, чим сприяв останнім в ухиленні від мобілізації. При цьому вартість такої послуги становила від 7 до 10 тисяч доларів США.

24.02.2025р. ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, тобто, в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприянні вчиненню таких дій порадами, вказівками, вчинені з корисливих мотивів.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської обл. від 25.02.2025р. у справі № 308/2609/25 до підозрюваного ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 (шістдесят) днів, а саме до 24.04.2025р. включно, з можливістю внесення застави у розмірі 242240 грн.

23.06.2025р. до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської обл. скеровано обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Під час судового розгляду будь-яких доказів і аргументованих доводів на спростування вчинення проступку, що підриває авторитет ДСНС та її працівників в очах громадськості, позивачем не представлено.

Згідно висновків службового розслідування стосовно вказаних обставин позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності, що передбачена абз.11 ст.58 Дисциплінарного статуту, за вчинення інших дій чи бездіяльність, що полягає в порушенні службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні службових обов`язків, які підривають авторитет органів та підрозділів цивільного захисту, а також не сумісні з подальшим проходженням служби цивільного захисту.

Додатково колегія суддів звертає увагу на те, що вчинення навіть одного проступку, який ганьбить звання особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, який призвів до прийняття ухвал слідчого суді в кримінальному провадженні № 0000174 про проведення обшуків та застосування запобіжного заходу стосовно позивача, нівелює попередні заслуги позивача, оскільки дискредитує не лише особу рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, а й ДСНС в цілому, як орган, що служить суспільству шляхом захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, особливо під час дії в державі воєнного стану.

У цьому аспекті варто зауважити, що вчинки, які дискредитують працівників служби цивільного захисту та, власне, органи ДСНС, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті. Отже, дискредитація звання особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів ДСНС та її працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

В основі поведінки працівника ДСНС закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими нормативними актами передбачені. Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника служби цивільного захисту, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; додержуватися норм професійної та службової етики; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час.

З тексту Присяги, неухильне дотримання якої визначено законом, слідує, що в основі поведінки працівника служби цивільного захисту закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, особа рядового і начальницького складу служби цивільного захисту покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Отже, позивач, перебуваючи на службі цивільного захисту, в силу своїх службових обов`язків, був зобов`язаний не допускати зв`язків, що ганьблять звання працівника ДСНС або підривають авторитет ДСНС, інших відносин, які носять корисливий або протиправний характер.

Відтак, комісією з проведення службового розслідування підставно встановлено, що відкриття кримінальне провадження № 0000174 від 22.11.2024р. за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, фабула якого висвітлена в процесуальних документах досудового розслідування, однозначно свідчить про порушення службової дисципліни і є ключовим елементом, який вказує на дії, що підривають авторитет служби цивільною захисту ДСНС в цілому зі сторони суспільства (абз.11 ст.58 Дисциплінарного статуту).

Однією із загальних рис дисциплінарної відповідальності, якою вона відрізняється від інших видів юридичної відповідальності, є можливість її застосування без рішення суду на підставі вчинення дисциплінарного проступку.

Аналіз співвідношення кримінальної та дисциплінарної відповідальності особи свідчить про те, що перша застосовується за діяння, котре є суспільно небезпечним, охоплюється положеннями Кримінального кодексу України, та за яке передбачено найбільш суворий захід державного примусу. На відміну від кримінальної відповідальності, дисциплінарна відрізняється тим, що підставою її застосування завжди є порушення встановленої організації праці або порушення загальновстановлених зобов`язань, які можуть бути передбачені службовими обов`язками суб`єкта проступку.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р. (далі - Конвенція) притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися в контексті правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06.10.1982р. у справі X. v. Austria про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07.10.1987р. у справі C. v. the United Kingdom про неприйнятність заяви № 11882/85). Більше того, гарантована п.2 ст.6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11.02.2003р. у справі Ringvold v. Norway, заява № 34964/97).

Отже, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з п.1 ст.6 наведеної Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Аналіз матеріалів службового розслідування вказує на те, що в розглядуваній ситуації дисциплінарна комісія не вирішувала питання про обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_1 , яке здійснюється в межах кримінального провадження, а лише перевірила викладені у матеріалах службового розслідування відомості на предмет дотримання вимог, що ставляться до посадових осіб органів ДСНС, та наявності в описаних діях позивача складу дисциплінарного проступку.

Рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , хоч і прийнято на підставі відомостей згідно матеріалів кримінального провадження, однак ґрунтується на самостійних правових підставах.

В межах розгляду цієї справи суд не досліджує питання наявності або відсутності вини в діях позивача щодо вчинення кримінального правопорушення, а лише надає правову оцінку обставинам наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку.

Враховуючи те, що позивача притягнуто саме до дисциплінарної відповідальності, адміністративний суд під час розгляду справи повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи на предмет наявності в ній ознак дисциплінарного проступку і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Рішення відповідача про захід впливу у вигляді звільнення вжито до позивача за дії, що виразились у вчиненні проступку, що підриває авторитет ДСНС та її працівників в очах громадськості, чим допущено порушення службової дисципліни. Тобто, наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності ґрунтується на самостійних підставах. Натомість, встановлення вини позивача у вчиненні злочину є компетенцією суду, який розглядає притягнення позивача до кримінальної відповідальності.

Реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за порушення службової дисципліни є окремою підставою для звільнення, яка не пов`язана із відкриттям кримінального провадження та набрання чинності вироком суду.

Вчинення особами рядового і начальницького складу служби цивільного захисту діяння, за яке передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного. Підстави для звільнення зі службі цивільного захисту, як притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, не слід ототожнювати із підставами для притягненням до дисциплінарної відповідальності. Щодо останньої, то види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, установлені у Дисциплінарному статуті служби цивільного захисту, затв. Законом України № 1068-V від 05.03.2009р. Підставою для застосування цих стягнень є вчинення дисциплінарних проступків, а саме невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.

Стосовно висновків суду про недотримання процедури проведення службового розслідування колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція щодо значимості допущення порушення процедури при прийнятті рішення суб`єктом владних повноважень викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020р. у справі № 813/1790/18.

Ключовими висновками суду першої інстанції, які слугували фактичною підставою для задоволення позову, є порушення відповідачем процедури проведення службового розслідування, зокрема, ненадання можливості позивачу надати пояснення по суті питань, для перевірки яких було створено дисциплінарну комісію.

Разом з тим, як слідує з Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах і підрозділах цивільного захисту, затв. наказом МВС України № 515 від 05.05.2015р., посадовій особі (членам комісії), якій (яким) доручено проведення службового розслідування, надається право, зокрема, запрошувати особу рядового або начальницького складу, стосовно якої проводиться службове розслідування, а також інших посадових осіб органів і підрозділів цивільного захисту, які обізнані або причетні до фактів чи дій (бездіяльності), що стали підставами для призначення службового розслідування, для одержання від них усних або письмових пояснень, інших документальних матеріалів, що стосуються порушення службової дисципліни. Форма письмового пояснення викладена в додатку до цієї Інструкції (п.3 розділу V Інструкції).

Окрім цього, позивач не був позбавлений можливості з`явитися на службу і в добровільному порядку надати свої письмові пояснення.

Також під час проведення службового розслідування комісія встановила в повному обсязі всі обставини справи, самостійно врахувала листки непрацездатності позивача, продовжувала/зупиняла строки розслідування тощо. Водночас, будь-яких нових обставин, які б мали істотний вплив на рішення комісії, позивач не повідомив під час судового розгляду справи.

З урахуванням викладеного, проста констатація факту відсутності пояснень позивача під час службового розслідування не спростовує висновків службового розслідування, що ґрунтується на всебічному і повному дослідженні обставин справи.

Враховуючи тяжкість проступку та його наслідки, які фактично підривають довіру та авторитет до органів служби цивільного захисту, висновок відповідача щодо наявності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби є обґрунтованим.

Застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення також є правомірним і пропорційним. Дисциплінарний проступок полягає у недотриманні принципів діяльності осіб рядового і начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей таких. Вказана оцінка відповідача пов`язана із діями, які були виявлені під час досудового розслідування в рамках кримінального провадження.

Відсутність вироку суду про визнання ОСОБА_1 винним у інкримінованому кримінальному правопорушенні не є підставою для скасування спірних наказів, оскільки позивача звільнено не за вчинення злочину, а за порушення службової дисципліни.

Вирішення питання про правомірність притягнення працівника органів цивільного захисту до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясовувати склад дисциплінарного проступку в його діях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію, ці ж самі дії особи отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.

В наказі про звільнення відповідач вказав підставу звільнення позивача: пп.8 п.176 (у зв`язку із вчиненням проступку, не сумісного з подальшим проходженням служби цивільного захисту) Положення, а не за пп.11 п.176 (у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення спеціального звання чи позбавлення права займати певні посади).

Законодавець розрізняє окремі види юридичної відповідальності за вчинення протиправних діянь, зокрема, у розрізі кримінально-правого та дисциплінарно-правового аспектів.

Кримінальна відповідальність настає у випадках вчинення ним кримінального правопорушення, а порядок застосування такого виду юридичної відповідальності визначено КПК України. Натомість, підстави та порядок притягнення особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту до дисциплінарної відповідальності, а також застосування заохочень визначаються Дисциплінарним статутом.

Дисциплінарна та кримінальна відповідальність є окремими видами юридичної відповідальності, порядок та підстави притягнення осіб рядового і начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами.

Поняття «службова дисципліна» містить в собі не лише обов`язок особи належним чином виконувати свої службові обов`язки, а і обов`язок дотримуватися положень чинного законодавства України та Присяги.

Тому навіть за відсутності у майбутньому обвинувального вироку суду за результатами розгляду кримінального провадження, з урахуванням поведінки позивача та стану дотримання ним службової дисципліни, правомірним та обґрунтованим слід вважати застосування відповідачем до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення.

У межах проведеного службового розслідування встановлені фактичні дані, що підтверджують реальну наявність у діях позивача ознак дисциплінарного проступку, висновки службового розслідування відповідають вимогам щодо обґрунтованості, такі містять всі необхідні відомості, які повинні враховуватись при прийнятті вмотивованого рішення. Отже, в діях позивача наявний склад дисциплінарного проступку, а вид дисциплінарного стягнення керівництвом обрано обґрунтовано, з урахуванням встановлених обставин, та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

З огляду на встановленні службовим розслідуванням обставини, суд приходить до висновку про те, що відповідачем правильно кваліфіковано дії позивача як вчинення дисциплінарного проступку.

Оскільки матеріалами службового розслідування встановлено факт порушення позивачем службової дисципліни, тому при прийнятті оскаржуваних наказів відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем обґрунтовано та підставно накладено дисциплінарне стягнення на ОСОБА_1 у формі звільнення зі служби цивільного захисту, при цьому ГУ ДСНС України у Закарпатській обл. дотримано процедуру дисциплінарного провадження, а прийняті накази не містять недоліків, які б вказували на їхню помилковість та протиправність.

В свою чергу, позовні вимоги про поновлення на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу також не підлягають до задоволення, оскільки такі вимоги є похідними від вищевказаних вимог.

Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що останній не підлягає до задоволення.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), що призвело до помилкового вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

В силу приписів ст.139 КАС України слід провести наступний розподіл судових витрат у вигляді судового збору між учасниками справи:

понесені позивачем ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з розглядом справи, не підлягають відшкодуванню;

суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта (відповідача) ГУ ДСНС України у Закарпатській обл.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.2 ч.1 ст.315, п.п.1, 4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській обл. задовольнити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 01.12.2025р. в адміністративній справі № 260/6408/25 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській обл. про визнання протиправними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, поновлення на публічній службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - відмовити.

Понесені судові витрати (по сплаті судового збору за подання позовної заяви, інші витрати) не підлягають відшкодуванню на користь ОСОБА_1 ; суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного судового рішення: 06.02.2026р.