Справа № 240/25107/25
Суддя: Леміщак Дмитро Михайлович
Дата ухвалення: 2026-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року м. Житомир справа № 240/25107/25

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Леміщак Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Коростенської міської ради про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом до виконавчого комітету Коростенської міської ради, в якому просить:

- визнати протиправним дії виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області щодо невідображення в витягу з реєстру територіальної громади місця проживання в минулому, а саме періоду реєстрації місця проживання по АДРЕСА_1 , з 25.07.1989 по 26.08.1993;

- зобов`язати виконавчий комітет Коростенської міської ради Житомирської області внести в реєстр територіальної громади періоди реєстрації місця проживання в минулому, а саме період реєстрації місця проживання по АДРЕСА_1 , з 25.07.1989 по 26.08.1993.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що 23.10.2012 Коростенський міськрайонний суд ухвалив рішення у справі № 2-о-97/12 про встановлення факту постійного проживання. Суд ухвалив вважати встановленим факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території, що зазнала радіаційного забруднення а саме по АДРЕСА_1 в період з 25.07.1989 по 11.08.1993. З вищевказаним рішенням позивач звернулася до виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області щодо внесення відомостей до реєстру територіальної громади, Однак відповідач повідомив, що через відсутність у резолютивній частині рішення факту декларування/реєстрації місця проживання, комітет не може внести відповідні відомості до демографічного реєстру. У зв`язку з чим позивач вважає, свої права порушені, а бездіяльність відповідача протиправною і тому звернувся за захистом своїх прав до суду.

Ухвалою суду від 05.11.2025 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

19.11.2025 до суду надійшов відзив, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог та вказує, що факт проживання, навіть якщо він був встановлений судом, не є тотожним факту реєстрації або декларування місця проживання, який фіксується лише компетентним органом у визначеному порядку. Виконавчий комітет не має правових підстав для внесення змін до Реєстру, оскільки не існує документів, які б підтверджували реєстрацію або декларування місця проживання ОСОБА_1 з 25.07.1989 26.08.1993 по АДРЕСА_1 . У своїх доводах позивач посилається на рішення Коростенського міськрайонного суду від 23.10.2012 у справі № 2-0-97/12, яким встановлено факт постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , довідку № 1 від 02.07.2019 та довідку № 1615 від 01.10.2020, видану відділом реєстрації місця проживання. Водночас зазначені документи підтверджують факт проживання особи, а не факт реєстрації або декларування місця проживання у розумінні чинного законодавства. Таким чином, у комітету відсутні законні підстави для внесення змін до реєстру територіальної громади.

У відповіді на відзив позивач не погодилася з доводами відповідача а наполягала на задоволенні позовних вимог.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) з особливостями, визначеними статтями 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке.

Позивач звернулась до виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області щодо внесення відомостей до реєстру територіальної громади з рішенням Коростенського міськрайонного суду від 23.10.2012 у справі № 2-0-97/12, яким встановлено факт постійного проживання на території, що зазнала радіаційного забруднення.

Відповідач відмовив у внесенні відповідних відомостей до реєстру, обґрунтовуючи це тим, що факт проживання, навіть якщо він був встановлений судом, не є тотожним факту реєстрації або декларування місця проживання, який фіксується лише компетентним органом у визначеному порядку.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом у цій справі, з приводу чого суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Статтею 3 Закону України Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні визначено, що наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік;

- місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини;

- орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради;

- довідка про реєстрацію місця проживання - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи;

- реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку;

- реєстр територіальної громади - база даних, призначена для зберігання, обробки, використання визначеної цим Законом інформації, що створюється, ведеться та адмініструється органом реєстрації для обліку осіб, які проживають на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці;

- зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України № 1382-IV Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні (далі - Закон № 1382-IV) орган реєстрації здійснює:

- формування та ведення реєстру територіальних громад;

- реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці;

- передачу інформації та/або внесення у встановленому законом порядку відомостей про реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування до Єдиного державного демографічного реєстру.

Статтею 14 цього ж Закону визначено, що рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових та службових осіб з питань свободи пересування, вільного вибору місця проживання, реєстрації місця проживання чи місця перебування особи можуть бути оскаржені в установленому законом порядку.

Відповідно до пункту 2 статті 16 Закону № 1382-IV місце проживання особи, яке на день набрання чинності цим Законом підтверджувалося пропискою або було відповідно зареєстроване, вважається зареєстрованим.

Якщо особою була подана заява про зміну місця проживання до набрання чинності цим Законом, реєстрація місця проживання здійснюється за правилами, які діяли на момент прийняття цього Закону.

Правові засади реалізації прав, свобод і законних інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері надання адміністративних послуг визначені Законом України Про адміністративні послуги (далі - Закон № 5203, в редакції станом на момент звернення позивача із заявою про надання адміністративної послуги).

Відповідно до статті 1 Закону № 5203 у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

1) адміністративна послуга - результат здійснення владних повноважень суб`єктом надання адміністративних послуг за заявою фізичної або юридичної особи, спрямований на набуття, зміну чи припинення прав та/або обов`язків такої особи відповідно до закону;

2) суб`єкт звернення - фізична особа, юридична особа, яка звертається за отриманням адміністративних послуг;

3) суб`єкт надання адміністративної послуги - орган виконавчої влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадові особи, державний реєстратор, суб`єкт державної реєстрації, уповноважені відповідно до закону надавати адміністративні послуги.

Згідно з положеннями статті 9 Закону № 5203 адміністративні послуги надаються суб`єктами надання адміністративних послуг безпосередньо або через центри надання адміністративних послуг.

Фізична особа, у тому числі фізична особа-підприємець, має право на отримання адміністративної послуги незалежно від реєстрації її місця проживання, крім випадків, установлених законом.

Частинами першою та другою статті 12 Закону № 5203 визначено, що центр надання адміністративних послуг - це постійно діючий робочий орган або виконавчий орган (структурний підрозділ) органу місцевого самоврядування або місцевої державної адміністрації, що зазначені у частині другій цієї статті, в якому надаються адміністративні послуги згідно з переліком, визначеним відповідно до цього Закону.

У центрах надання адміністративних послуг послуги надаються адміністратором центру, у тому числі шляхом його взаємодії з суб`єктами надання адміністративних послуг. У виняткових випадках (якщо послуги у центрах надання адміністративних послуг не можуть бути надані адміністратором або таке їх надання є значно гіршим для інтересів суб`єктів звернення та/або публічних інтересів) окремі адміністративні послуги можуть надаватися через центр надання адміністративних послуг посадовими особами суб`єктів надання адміністративних послуг на підставі узгоджених рішень з органом, який прийняв рішення про утворення центру надання адміністративних послуг.

Центр надання адміністративних послуг, утворений як постійно діючий робочий орган, забезпечує надання адміністративних послуг суб`єктам звернення із залученням до його роботи посадових осіб окремих виконавчих органів (структурних підрозділів) органу, який прийняв рішення про утворення центру надання адміністративних послуг.

Центри надання адміністративних послуг утворюються:

1) Київською, Севастопольською міською, районною у місті Києві, Севастополі державною адміністрацією;

2) міською, селищною, сільською радою.

Частинами п`ятою-сьомою цієї ж статті закріплено, що у разі утворення центру надання адміністративних послуг як постійно діючого робочого органу для здійснення матеріально-технічного та організаційного забезпечення діяльності центру надання адміністративних послуг у структурі відповідної ради, міської, районної державної адміністрації утворюється (визначається) виконавчий орган (структурний підрозділ), на який покладаються керівництво та відповідальність за організацію діяльності такого центру.

Посадові особи суб`єктів надання адміністративних послуг зобов`язані дотримуватися вимог щодо часу прийому та інших вимог до організації роботи у центрах надання адміністративних послуг, встановлених органом, який прийняв рішення про утворення центру надання адміністративних послуг.

Перелік адміністративних послуг, які надаються через центр надання адміністративних послуг, визначається органом, який прийняв рішення про утворення центру надання адміністративних послуг.

Надання адміністративних послуг, суб`єктом надання яких є відповідна рада (її виконавчі органи або посадові особи), здійснюється виключно через центр надання адміністративних послуг.

Кабінет Міністрів України затверджує перелік адміністративних послуг органів виконавчої влади та адміністративних послуг, що надаються органами місцевого самоврядування у порядку виконання делегованих повноважень, які є обов`язковими для надання через центри надання адміністративних послуг.

16.05.2014 Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова № 523-р Деякі питання надання адміністративних послуг через центри надання адміністративних послуг, додатком до якої є Перелік адміністративних послуг органів виконавчої влади та адміністративних послуг, що надаються органами місцевого самоврядування у порядку виконання делегованих повноважень, які є обов`язковими для надання через центри надання адміністративних послуг (в редакції станом на момент звернення позивача із заявою про надання адміністративної послуги).

Відповідно до вказаного Переліку надаються, зокрема, такі адміністративні послуги:

- ідентифікатор 00034 - реєстрація місця проживання, відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (№ 295);

- ідентифікатор 00037 - зняття з реєстрації місця проживання, відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (№ 297);

- ідентифікатор 00039 - видача довідки про зняття з реєстрації місця проживання, відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (№ 298);

- ідентифікатор 00040 - реєстрація місця перебування, відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (№ 299);

- ідентифікатор 00038 - видача довідки про реєстрацію місця проживання або місця перебування особи, відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (№ 300).

Таким чином, сфера надання адміністративних послуг є обмеженою та включає у себе, у даному випадку, реєстрацію місця проживання або перебування, зняття з реєстрації та видача відповідних довідок про це.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що позивач звернулася з документами для внесення відомостей до реєстру територіальної громади, однак виконавчий комітет Коростенської міської ради Житомирської області листом від 08.09.2025 № 02-14/2554 відмовив їй у зв`язку з відсутністю законних підстав.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду від 23.10.2012 у справі № 2-0-97/12 встановлено факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території, що зазнала радіаційного забруднення а саме по АДРЕСА_1 в період з 25.07.1989 по 11.08.1993.

Дане рішення суду набрало законної сили, а отже, відповідно до процесуального законодавства, обставини, встановлені ним, є преюдиційними. Це означає, що вони не потребують повторного доказування, а їх перегляд або спростування в межах даної справи є недопустимим.

Щодо доводів відповідача про те, що факт проживання не є тотожним факту реєстрації, суд зазначає наступне. Як вбачається з мотивувальної частини рішення Коростенського міськрайонного суду від 23.10.2012 у справі № 2-о-97/12, при встановленні факту проживання суд безпосередньо досліджував копію поквартирної карточки форми Б та копію карточки прописки форми А. Оскільки ці документи згідно з чинним на той час законодавством були єдиними офіційними джерелами фіксації саме факту реєстрації (прописки) особи, то встановлення судом обставин на їх підставі свідчить про підтвердження саме юридичного факту реєстрації місця проживання позивача у вказаний період. Таким чином, посилання відповідача на відсутність документів, що підтверджують реєстрацію, спростовується матеріалами справи та вищевказаним судовим рішенням.

Також суд зазначає, що відповідно до частини першої та другої статті 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже у разі необхідності підтвердження факту проживання позивач має право звернутися до місцевого загального суду із заявою відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Разом із тим, позивач вже скористався своїм правом звернення до місцевого загального суду, яким ухвалено рішення та встановлено факт постійного проживання на території, що зазнала радіаційного забруднення в період з 25.07.1989 по 11.08.1993.

Водночас, досліджуючи зміст позовних вимог, суд зауважує, що позивач просить зобов`язати відповідача внести відомості про реєстрацію місця проживання за період з 25.07.1989 по 26.08.1993. Проте як встановлено судом та підтверджується рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23.10.2012 у справі № 2-о-97/12, юридичний факт постійного проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , визнано встановленим лише за період з 25.07.1989 по 11.08.1993. Будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт реєстрації або проживання позивача у період з 12.08.1993 по 26.08.1993, матеріали справи не містять.

Суд повторно наголошує, що рішення суду про встановлення факту, що набрало законної сили, є обов`язковим до виконання всіма органами державної влади (ст. 129-1 Конституції).

Суд також дослідивши матеріали справи, становив, що позивач проживає на території, яка відповідно до переліку населених пунктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, віднесена до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи. Роз`яснюючи свою позицію суд зазначає, що факт проживання у зазначеній зоні є основоположною умовою для реалізації права позивача на отримання передбачених ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Звернення позивача щодо внесення відомостей про реєстрацію місця проживання до реєстру територіальної громади обумовлене необхідністю належного підтвердження її права на вказані соціальні виплати.

Особливу увагу суд звертає на те, що офіційне підтвердження реєстрації в реєстрі територіальної громади має на меті усунути необхідність для позивача щорічно надавати органам Пенсійного фонду України додаткові докази свого фактичного проживання у цій зоні при визначенні права на отримання різного роду доплат до пенсії.

Таким чином, внесення цих відомостей до реєстру забезпечує правову визначеність, спрощує процедуру отримання соціальних гарантій та звільняє позивача від надмірного тягаря повторного доказування обставин, які вже є сталими та підтвердженими.

Суд також наголошує на важливості дотримання принципу "належного врядування", згідно з яким державні органи повинні діяти вчасно та у якомога послідовніший спосіб. Відмова органу реєстрації у внесенні відомостей до реєстру територіальної громади з посиланням на відсутність у нього паперових носіїв інформації, за умови, що зміст цих носіїв уже був об`єктом судового дослідження та отримав належну оцінку в рішенні, що набрало законної сили, є виявом надмірного формалізму. Наслідки можливої втрати або непередачі архівних даних органом реєстрації не можуть покладатися на приватну особу та обмежувати її у реалізації права на соціальний захист.

Отже, суд приходить до висновку, що за умови надання позивачем рішення суду про встановлення факту проживання, у виконавчого комітету не повинно виникати заперечень доцільності реєстрації, а виникає виключний обов`язок щодо внесення відповідних відомостей до реєстру територіальної громади. Відмова у вчиненні такої дії за наявності встановленого юридичного факту проживання є надмірним формалізмом та свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи, що факт проживання позивача вже встановлений судовим рішенням, яке є обов`язковим до виконання, у виконавчого комітету відсутня свобода розсуду (дискреція) щодо можливості чи неможливості внесення цих даних до Реєстру. Єдиним законним способом дій відповідача у даній ситуації є відображення існуючих та підтверджених відомостей у реєстрі територіальної громади для забезпечення правової визначеності особи.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи інші аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, сформованою у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04), у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Окрім того, відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зважаючи на встановлені у ході розгляду фактичні обставини справи та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, а саме в частині проживання позивача у періоди, визначені в рішенні Коростенського міськрайонного суду від 23.10.2012 у справі № 2-0-97/12, тобто з 25.07.1989 по 11.08.1993. Таким чином, дії відповідача є протиправними лише в межах періоду, підтвердженого преюдиційним судовим рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 262, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до виконавчого комітету Коростенської міської ради (вул. Грушевського, 22, м. Коростень, Житомирська обл., Коростенський р-н,11501, ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним дії виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області щодо невідображення в витягу з реєстру територіальної громади місця проживання в минулому, а саме період реєстрації місця проживання по АДРЕСА_1 , з 25.07.1989 по 11.08.1993.

Зобов`язати виконавчий комітет Коростенської міської ради Житомирської області внести в реєстр територіальної громади періоди реєстрації місця проживання в минулому, а саме період реєстрації місця проживання по АДРЕСА_1 , з 25.07.1989 по 11.08.1993 з урахуванням рішення Коростенського міськрайонного суду від 23.10.2012 у справі № 2-0-97/12.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань виконавчий комітет Коростенської міської ради Житомирської області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн (однієї тисячі двісті одинадцяти гривень 20 копійок).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Леміщак

Повний текст складено: 05 лютого 2026 р.

05.02.26