Справа № 160/18361/25
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2026-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 лютого 2026 року м. Дніпросправа № 160/18361/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2025 року (суддя Ніколайчук С.В.) у справі №160/18361/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНССЕРВІС» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення рішення Головного Управління ДПС України у Дніпропетровській області від 30.05.2025 року № , №, № та № .

В обгрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що вказаними податковими повідомленнями-рішеннями до Товариства застосовані штрафні санкції (штраф та пеня) за несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобов`язань. Неправомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень позивач пов`язував, зокрема, з тим, що контролюючим органом не було встановлено умислу позивача у несплаті (несвоєчасній сплаті) грошових зобов`язань; контролюючим органом до податкових повідомлень-рішень не було долучено розрахунків штрафних санкцій, чим порушено порядок направлення платнику цих рішень; контролюючим органом застосовано штрафні санкції за період, за який вже позивачу нараховувався штраф та пеня.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2025 року позов задоволено.

Підставою для задоволення позову стали такі висновки.

Суд першої інстанції встановив, що оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями № та № від 30.05.2025 до позивача застосовано штрафні санкції на підставі п.124.2 ст.124 ПК України у розмірі 25% від суми несплаченого грошового зобов`язання. Суд зазначив, що штрафні санкції у розмірі 25% від суми несплаченого грошового зобов`язання можуть бути застосовані лише у випадку встановлення умислу платника на несплату (несвоєчасну сплату) грошових зобов`язань. Оскільки у спірному випадку такої кваліфікуючої ознаки як умисел в діях платника не було встановлено, то суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність цих податкових повідомлень-рішень.

Суд першої інстанції встановив, що до податкових повідомлень-рішень №

від 30.05.2025 року та № від 30.05.2025 року контролюючим органом не було надано розрахунки сум грошового зобов`язання за штрафними (фінансовими) санкціями. З цих підстав суд першої інстанції вказав на те, що ці податкові повідомлення-рішення оформлені у невідповідності до закону, а отже за такими рішеннями не може виникати обов`язок щодо сплати грошового зобов`язання. Вказані обставини стали підставою для скасування судом до податкових повідомлень-рішень № від 30.05.2025 року та № від 30.05.2025 року.

Суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність податкового повідомлення-рішення № від 30.05.2025 року через те, що з позивача вже було стягнуто за травень та червень 2024 року недоїмку по сплаті грошового зобов`язання, в тому числі штраф та пеню, у зв`язку з чим застосування відповідачем штрафу в розмірі 20% та нарахування пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу за травень-червень 2024 року є неправомірним.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що Податковий кодекс України не ставить у залежність виконання обов`язку щодо своєчасної сплати військового збору та податку на доходи фізичних осіб від наявності певних умов, у тому числі від фінансового стану платника. Невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил завжди є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків. Не дотримання правил та норм, визначених ПК України, є умисними діями посадових осіб ТОВ АВТОТРАНССЕРВІС, які винні у вчиненні податкового правопорушення. Фінансовий стан не звільняє платника податків від обов`язку сплати до бюджету податкових зобов`язань з військового збору та податку на доходи фізичних осіб в порядку та строки, встановлені ПК України. ТОВ АВТОТРАНССЕРВІС зобов`язано сплачувати нарахований та утриманий військовий збір та податок на доходи фізичних осіб у встановлений законодавством строк незалежно від виплати заробітної плати та інших видів виплат, з яких утримується нарахований військовий збір та податок на доходи фізичних осіб.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обгрунтоване.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що за результатами проведення перевірки складено акт № 2229/04-36/24-09/30548889 від 16.05.2025 року про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ АВТОТРАНССЕРВІС з метою здійснення контролю за правильністю обчислення, повноти і своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору за та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 01.07.2021 по 31.12.2024.

Перевіркою встановлено порушення пп.16.1.4 п.16.1. ст..16, п.57.1 ст.57, пп.168.1.1., пп.168.1.2. п.168.1 ст.168, п.176.2 ст.176 з урахуванням п.п. а та е ПК України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями), що призвело до несвоєчасної сплати узгодженого грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 8 132 251,28 грн., п.п.1.4 п.161 підрозд. 10 розд. ХХ, пп.16.1.4 п.16.1. ст..16, п.54.2 ст.54, пп.14.1.180 п.14.1. ст..14, пп.168.1.2., 168.1.5. п.168.1 ст.168, абз. а п.176.2 ст.176 ПК України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями), що призвело до несвоєчасної сплати узгодженого грошового зобов`язання з військового збору у розмірі 676246,26 грн., п.1 ч.2 ст.6 та ч.8 ст.9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, в частині несвоєчасної сплати суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 4 300 642,75 грн. за період з 21.05.2024 року по 19.03.2025 року.

30 травня 2025 року відповідачем були винесені податкові повідомлення рішення та рішення:

- № , яким встановлено ТОВ АВТОТРАНССЕРВІС порушення та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафами) у розмірі 169 061,57 грн. та нарахована пеня у розмірі 19 188,20 грн.,

- № , яким встановлено ТОВ АВТОТРАНССЕРВІС порушення та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафами) у розмірі 63 3605,66 грн. та нарахована пеня у розмірі 166 590,83 грн.,

- № , яким встановлено ТОВ АВТОТРАНССЕРВІС порушення та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафами) у розмірі 203 3062,82 грн. та нарахована пеня у розмірі 246 643,58 грн.

- № , яким встановлено ТОВ АВТОТРАНССЕРВІС порушення, нараховано податкового зобов`язання 102 750,85 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафами) у розмірі 53 401,42 грн. та нарахована пеня у розмірі 11489,47 грн.,

- № , яким застосовано ТОВ Автотранссервіс штраф у розмірі 860 128,53 грн. та пеня у розмірі 573 507,62 грн.

Не погодившись з вказаними рішеннями відповідача, позивач звернувся з позовом до суду.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Щодо податкових повідомлень-рішень № та № від 30.05.2025 року якими до позивача застосовано штраф в розмірі 25 відсотків від суми несвоєчасно сплаченого грошового зобов`язання, як за діяння, які вчинені умисно, що передбачено пунктом 124.2 статті 124 ПК України.

Згідно з п.124.1 ст.124 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу. Якщо зарахування коштів з електронного рахунку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість в оплату узгодженої суми грошового зобов`язання, визначеного в уточнюючому розрахунку до податкової декларації, здійснюється на наступний операційний (банківський) день, штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

У свою чергу, п.124.2 ст.124 ПК України визначено те, що діяння, передбачені пунктом 124.1 цієї статті вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

Отже, відмінність між собою складів податкових правопорушень, передбачених законодавцем у п.124.1 ст.124 ПК України та у п.124.2 ст.124 ПК України, полягає виключно в наявності або відсутності такого елементу вини як умисел платника податків на вчинення податкового правопорушення.

Відповідно до абз. 2 п. 109.1 ст. 109 ПК України діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

З аналізу наведених норм права можливо дійти висновку про те, що обов`язковою умовою притягнення платника до фінансової відповідальності на підставі п.124.2 ст.124 ПК України є встановлення умислу платника податку обставин, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством.

При цьому, обов`язок доведення таких обставин покладається на контролюючий орган.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у спірному випадку не можливо стверджувати про доведеність контролюючим органом умислу позивача на порушення строків сплати узгоджених податкових зобов`язань.

Так, в акті документальної перевірки, який став підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, контролюючий орган не зазначив про встановлення обставин, які б свідчили про умисне не виконання позивачем своїх податкових обов`язків.

Під час розгляду справи представник відповідача намагався обгрунтувати умисел позивача на несвоєчасну сплату податкових зобов`язань, посилаючись на достатність у позивача коштів для своєчасної сплати податкових зобов`язань, що, на його думку, підтверджують подані позивачем податкові декларації з податку на прибуток (2021-2024 роки) та Звіти про фінансовий стан.

Але, зазначені аргументи відповідача суд апеляційної інстанції вважає такими, що не доводять умисел позивача на несвоєчасну сплату податкових зобов`язань, оскільки по-перше: під час перевірки контролюючий органу не здійснював дослідження фінансового стану позивача на предмет можливості своєчасного виконання податкових обов`язків. По-друге, посилаючись на податкові декларації та Звіти про фінансовий стан, представник відповідача не враховує того, що у складі доходу, відображеного в деклараціях та звітах, включені дебіторська заборгованість (розділ ІІ частини Активи стр.1 балансу (звіт про фінансовий стан)) та нерозподілений прибуток (непокритий збиток) (розділ І частини Пасив стр.2 балансу (звіт про фінансовий стан)), які хоча і відносяться до доходу позивача, але фактично це суми, якими позивач не може розпоряджатися з огляду на їх відсутність.

Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 30.05.2025 року.

Щодо податкових повідомлень-рішень № від 30.05.2025 року та № від 30.05.2025 року.

Так, 30.05.2025 року відповідач прийняв податкове повідомлення рішення № у відношенні ТОВ Автотранссервіс в результаті чого нараховано суму грошового зобов`язання за податковим зобов`язанням у сумі 809253,70 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 633605,66 грн. та сума пені відповідно до п.п.129.1.1., 129.1.3 п. 129.1 ст.129 ПК України у сумі 166590,83 грн.

Відповідно до даного рішення вбачається, що перевіркою встановлена існуюча заборгованість з податку на доходи фізичних осіб (узгоджене податкове зобов`язання) у сумі 2 534 422,62 грн. Перевіркою своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб встановлено неперерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб за період з 01.07.2021 року по 31.12.2024 на суму 2 534 422,62 грн. в результаті чого Відповідачем застосовані сума грошового зобов`язання за податковим зобов`язанням у сумі 809253,70 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 633605,66 грн. та сума пені відповідно до п.п.129.1.1., 129.1.3 п. 129.1 ст.129 ПК України у сумі 166590,83 грн.

30.05.2025 року відповідач прийняв податкове повідомлення рішення № у відношенні позивача в результаті чого нараховано суму грошового зобов`язання за податковим зобов`язанням у сумі 102750,85 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 53401,42 грн та сума пені відповідно до п.п.129.1.1., 129.1.3 п. 129.1 ст.129 ПК України у сумі 11489,47 грн.

Відповідно до даного рішення вбачається, що перевіркою встановлена існуюча заборгованість з військового збору (узгоджене податкове зобов`язання) у сумі 213605,67 грн. Суми військового збору, які були нараховані (утримані) під час нарахування заробітної плати відповідно до п.54.2 ст.54 ПК України є узгодженим податковим зобов`язанням з податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету в строки визначені ст..168 ПК України в результаті чого Відповідачем застосовані сума грошового зобов`язання за податковим зобов`язанням у сумі 102750,85 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 53401,42 грн. та сума пені відповідно до п.п.129.1.1., 129.1.3 п. 129.1 ст.129 ПК України у сумі 11489,47 грн.

Суд першої інстанції, вказуючи на протиправність зазначених податкових повідомлень-рішень, виходив з того, що відповідачем не доведено факту направлення позивачу, разом із цими ППР, розрахунків до них, які, у відповідності до Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого Наказ Міністерства фінансів України 28.12.2015 № 1204, є невід`ємною частиною податкових повідомлень-рішень.

З приводу таких підстав для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Так, оскаржуючи вказані податкові повідомлення-рішення, позивач посилався на те, що він не отримав розрахунків нарахованих податкових зобов`язань, штрафних санкцій та пені.

У свою чергу, відповідач наполягав на тому, що такі розрахунки разом із податковими повідомленнями-рішеннями були направленні позивачу.

Оскільки відповідач документально не підтвердив своїх тверджень, то суд апеляційної інстанції вважає можливим погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що у спірному випадку не встановлено направлення відповідачем розрахунків до податкових повідомлень-рішень.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає те, що невиконання контролюючим органом такого обов`язку як направлення розрахунків до ППР, не визначається податковим законодавством як самостійна та достатня підставами для скасування податкових повідомлень-рішень.

У свою чергу, відповідачем, під час розгляду справи, надані розрахунки нарахованих податкових зобов`язань, штрафних санкцій та пені згідно ППР№ від 30.05.2025 року та № від 30.05.2025 року.

Будь-яких зауважень щодо правильності визначення грошового зобов`язання у вказаних ППР, позивачем висловлено не було.

З цих підстав суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, в частині заявлених вимог щодо скасування ППР№ від 30.05.2025 року та № від 30.05.2025 року, через необгрунтованість позивачем неправомірності чи необгрунтованості вказаних податкових повідомлень-рішень.

Щодо рішення № від 30.05.2025 року, яким до позивача застосовано штрафні санкції та нараховано пеню за порушення строків сплати єдиного внеску.

Так, згідно вказаного рішення контролюючим органом застосовано до позивача штраф у розмірі 860128,53 грн. (20% своєчасно не сплачених сум єдиного внеску) та за період з 01.04.2024 року по 31.12.2024 року нараховано пеню у сумі 573507,62 грн. (0,1% суми недоїмки).

Суд першої інстанції, задовольняючи позов в цій частині заявлених вимог, виходив з того, що 23 вересня 2024 року відповідачем було винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № за період з 01.05.2019 року по 31.01.2020 та з 01.07.2023 року по 31.03.2024 року на загальну суму 2 306 532,96 грн. в тому числі штрафні санкції у розмірі 1 742 195,40 грн. та пеня на суму 564 337,56 грн.

Після цього, станом на 31.10.2024 року у позивача утворилась заборгованість з єдиного внеску на суму 3 288 611,77 грн., яка утворилась на підставі:

- Заборгованість згідно Звіту № від 05.08.2024 року за травень 2024 року на суму 496 946,35 грн., термін сплати 09.08.2024,

- Заборгованість згідно Звіту № від 05.08.2024 року за червень 2024 року на суму 485 132,46 грн., термін сплати 09.08.2024,

- Заборгованість згідно рішення № від 23.09.2024 року на загальну суму 2306532,96 грн., термін сплати 09.08.2024, в тому числі штрафні санкції у розмірі 1 742 195,40 грн. та пеня на суму 564 337,56 грн.

04.11.2024 року відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на суму 3 288 611,77 грн., яка в подальшому була направлена до Соборного ВДВС у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса) та стягнуто (23.05.2025) з позивача у повному обсязі, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями доданими позивачем.

З цих підстав суд першої інстанції вказав, що застосування відповідачем штрафу в розмірі 20% та нарахування пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу за травень-червень 2024 року, є неправомірним, оскільки з позивача було стягнуто за травень та червень 2024 року недоїмку в тому числі штраф та пеню.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не погоджується з тих підстав, що вони зроблені при неповному з`ясуванні обставин справи.

Так, встановлені обставини справи, які підтверджені наданими відповідачем розрахунками, свідчать про те, що спірним рішенням до позивача застосовано штрафні санкції та нараховано пеню за період з 01.04.2024 по 31.12.2024 за несвоєчасну сплату єдиного внеску, суми якого самостійно задекларовані позивачем за травень 2024 року - 497 991,96грн., за червень 2024 рок - 485132,46грн.

Отже, встановлені обставини справи свідчать про те, що спірним рішенням застосовано штрафні санкції та нарахована пеня виключено за несвоєчасну сплату єдиного внеску за травень-червень 2024 року. При тому, що сама заборгованість по єдиному внеску за вказаний період, дійсно увійшла до вимоги про сплату боргу від 04.11.2024 та стягнута з позивача у примусовому порядку 23.05.2025.

Таким чином, враховуючи положення ч.10 та п.2 ч.11 ст.25 Закону №2464 та встановлений факт несвоєчасної сплати єдиного внеску за травень-червень 2025 року, відповідач обгрунтовано нарахував пеню на суму недоїмки у розмірі 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу та застосував штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Щодо тверджень позивача про подвійне нарахування штрафних санкцій та пені.

Так, позивач зазначає, що відповідачем 23 вересня 2024 року вже було винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату/несвоєчасну сплата єдиного внеску № , яким охоплено період з 21.06.2019 по 12.09.2024. А спірним рішенням застосовано штрафні санкції та нараховано пеню за період з 01.04.2024 по 31.12.2014. Тобто, за позицією позивача, у періоді з 01.04.2024 по 12.09.2024 відповідач подвійно застосував штрафні санкції та нарахував пеню.

Досліджуючи вказані твердження позивача судом апеляційної інстанції встановлено, що дата 12.09.2024 є датою фактичної сплати єдиного внеску самостійно задекларованого позивачем за березень 2024 року і саме за несвоєчасну сплату ЄСВ за березень 2024 року контролюючим органом у попередньому рішенні було застосовано штрафні санкції та нараховано пеню по дату фактичної сплати 12.09.2024.

Таким чином, оскільки штрафні санкції та пеня, які визначені (нараховані) спірним рішенням не стосуються сплати ЄСВ за березень 2024 року, то твердження позивача про подвійне застосування штрафу та нарахування пені є безпідставним.

Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що у спірному випадку відсутні підстави стверджувати про неправомірність чи необгрунтованість рішення відповідача № від 30.05.2025 року, яким до позивача застосовано штрафні санкції та нараховано пеню за порушення строків сплати єдиного внеску.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи, підстави винесення оскаржуваних у цій справі рішень, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, в частині задоволених позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30.05.2025 №, № та рішення № від 30.05.2025.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 325 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2025 року у справі №160/18361/25, в частині задоволених позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30.05.2025 №, № та рішення № від 30.05.2025 скасувати та в цій частині заявлених вимог ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2025 року у справі №160/18361/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частину проголошено 04.02.2026

Повне судове рішення складено 05.02.2026

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя І.Ю. Добродняк

суддя А.В. Суховаров