Справа № 420/1550/26
Суддя: Бабенко Д.А.
Дата ухвалення: 2026-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1550/26
УХВАЛА

06 лютого 2026 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабенка Д.А., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника позивача про забезпечення позову у справі за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «АВСК» до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа №420/1550/26 за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «АВСК» до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області, в якій позивач просить суд:

1) визнати протиправною та скасувати Постанову Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області №18 від 24.11.2025 року про накладення штрафу на Товариство з обмеженою відповідальністю «АВСК» у розмірі 2000 (двох) тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 34 000 (тридцять чотири тисячі гривень) гривень;

2) визнати протиправною та скасувати Постанову Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області №19 від 24.11.2025 року про накладення штрафу на Товариство з обмеженою відповідальністю «АВСК» у розмірі 2000 (двох) тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 34 000 (тридцять чотири тисячі гривень) гривень;

3) визнати протиправною та скасувати Постанову Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області №20 від 24.11.2025 року про накладення штрафу на Товариство з обмеженою відповідальністю «АВСК» у розмірі 2000 (двох) тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 34 000 (тридцять чотири тисячі гривень) гривень;

4) визнати протиправною та скасувати Постанову Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області №21 від 24.11.2025 року про накладення штрафу на Товариство з обмеженою відповідальністю «АВСК» у розмірі 2000 (двох) тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 34 000 (тридцять чотири тисячі гривень) гривень;

5) визнати протиправною та скасувати Постанову Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області №22 від 24.11.2025 року про накладення штрафу на Товариство з обмеженою відповідальністю «АВСК» у розмірі 2000 (двох) тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 34 000 (тридцять чотири тисячі гривень) гривень;

6) визнати протиправною та скасувати Постанову Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області №23 від 24.11.2025 року про накладення штрафу на Товариство з обмеженою відповідальністю «АВСК» у розмірі 2000 (двох) тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 34 000 (тридцять чотири тисячі гривень) гривень.

05.02.2026 представником позивача подано заяву про забезпечення позову, яка зареєстрована за вх.№13356/26, в якій представник позивача просить суд:

вжити заходи забезпечення адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «АВСК» до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафів шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні ВП №80164241, відкритому державним виконавцем Хаджибейського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮУ від 04.02.2026 року щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «АВСК» до завершення розгляду судом справи №420/1550/26 та набрання рішенням суду законної сили;

вжити заходи забезпечення адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «АВСК» до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафів, шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні ВП №80164104 відкритому державним виконавцем Хаджибейського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮУ від 05.02.2026 року щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «АВСК» до завершення розгляду судом справи №420/1550/26 та набрання рішенням суду законної сили;

вжити заходи забезпечення адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «АВСК» до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафів, шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні ВП №80164193 відкритому державним виконавцем Хаджибейського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮУ від 05.02.2026 року щодо товариства з обмеженою відповідальністю «АВСК» до завершення розгляду судом справи №420/1550/26 та набрання рішенням суду законної сили.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представником позивача зазначено, що 04.02.2026 Хаджибейським ВДВС у м. Одесі ПМУМЮУ відкрито виконавче провадження №80164241 та у той же день накладено арешт на рахунки товариства.

В подальшому, 05.02.2026 Хаджибейським ВДВС у м. Одесі ПМУМЮУ відкрито ще два виконавчі провадження №80164104 та №80164193 за оскаржуваними постановами.

Крім того, згідно заяви про відкриття виконавчого провадження ГУ ДСНС України в Одеській області від 19.01.2026 року, вбачається, що відповідачем пред`явлено до виконання усі шість постанов, що оскаржуються позивачем, а саме: №18, 19, 20, 21, 22, 23 від 24.11.2025 про накладення штрафів на товариство у розмірі 2000 (двох) тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 34 000 (тридцять чотири тисячі гривень) гривень (разом 204 000,00 грн.).

Як вказує представник позивача, всупереч приписам Закону України «Про державний ринковий нагляд на контроль нехарчової продукції», відповідач пред`явив до виконання оскаржувані постанови про накладення штрафів.

Правомірність постанов №18, 19, 20, 21, 22, 23 від 24.11.2025 винесених ГУ ДСНС України в Одеській області, наразі перевіряється у судовому порядку у межах цієї адміністративної справи.

У той же час, органами державної виконавчої служби фактично здійснюються заходи з примусового виконання за актами, правомірність яких є спірною та перевіряється судом у межах цієї справи, що, у свою чергу, створює ризик заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення остаточного рішення по суті спору.

Державним виконавцем Хаджибейського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮУ в рамках ВП №80164241 вже винесено постанову про накладення арешту на кошти та майно позивача. Це створює реальну загрозу того, що майно може бути реалізоване, а кошти списані з рахунків ще до того, як суд перевірить на відповідність оскаржуваних у справі актів вимогам частини другої статті 2 КАС України.

Як зазначає представник позивача, зупинення стягнення є необхідним для збереження існуючого становища до вирішення справи по суті.

Вирішуючи заяву представника позивача про забезпечення позову, суд вказує про наступне.

Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

При цьому, позов, згідно з ч. 1 ст. 151 КАС України, може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 151 КАС України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб

Згідно з положеннями частини 6 статті 154 КАС України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 25 червня 2020 року у справі №520/1545/19 наголосив на тому, що підстави забезпечення позову є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. Ухвала про забезпечення позову повинна бути судом вмотивована, а саме із зазначенням висновків про існування обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі, а також із зазначенням висновку про те, у чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача.

У постанові від 25 березня 2020 року у справі №240/9592/19 Верховний Суд зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. При цьому, заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами. У свою чергу співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

За висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 23 червня 2020 року у справі №640/110/20, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, з наслідками, які настануть внаслідок, зокрема, зупинення дії оскаржуваного адміністративного акта. Заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача. Водночас, для виконання таких заходів потрібно додержуватися щонайменше однієї з умов, визначених у ч. 2 ст. 150 КАС України.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій, рішень суб`єкта владних повноважень, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Слід зазначити, що інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

За своєю юридичною природою інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту.

Згідно Рекомендації №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

При цьому, заходи забезпечення позову повинні бути співмірними та адекватними заявленим позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Тобто, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №826/8556/17, від 26.04.2019 у справі №826/16334/18.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд наголошує, що будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Суд зазначає, що предметом позову у вказаній справі є визнання протиправними та скасування постанов Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області №18, 19, 20, 21, 22, 23 від 24.11.2025 року про накладення штрафу на товариство з обмеженою відповідальністю «АВСК».

Загальна сума штрафних санкцій, накладених оскаржуваними постановами, складає 204 000,00 грн, що є істотним фінансовим навантаженням для суб`єкта господарювання. Застосування заходів примусового виконання у вигляді арешту та списання грошових коштів з рахунків товариства фактично призводить до блокування законної господарської діяльності позивача, унеможливлює виконання договірних зобов`язань, виплату заробітної плати працівникам, сплату податків та обов`язкових платежів.

Блокування рахунків та списання коштів у межах виконавчих проваджень фактично унеможливлює здійснення повноцінної господарської діяльності товариства на час розгляду справи та винесення рішення по справи по суті, яке здійснює господарську діяльність, сплачує податки та забезпечує робочі місця. В умовах дії воєнного стану такі наслідки мають непропорційно негативний вплив не лише на позивача, а й на публічні інтереси, що також підлягає врахуванню судом при оцінці співмірності заходів забезпечення позову.

Як встановлено судом, відповідно до Інформації з Єдиного реєстру боржників від 05.02.2026, а також відповідно до інформації, наявної в Автоматизованій системі виконавчого провадження, товариство з обмеженою відповідальністю «АВСК» є боржником у виконавчих провадженнях за №80164104, №80164193 та №80164241.

Судом встановив, що державним виконавцем Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 04.02.2026 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №80164241 з виконання постанови Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області №19 від 24.11.2025.

Разом з тим, державним виконавцем Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 04.02.2026 у виконавчому провадженні ВП №80164241 винесено постанову про арешт коштів боржника, а саме товариства з обмеженою відповідальністю «АВСК».

Вказаною постановою накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику - товариству з обмеженою відповідальністю «АВСК».

При цьому, головним державним виконавцем Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 05.02.2026 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №80164193 з виконання постанови Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області №20 від 24.11.2025.

Окрім того, головним державним виконавцем Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 05.02.2026 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №80164104 з виконання постанови Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області №22 від 24.11.2025.

Отже, обґрунтованими є доводи представника позивача про те, що виконання оскаржуваних постанов може ускладнити виконання рішення суду, оскільки за умови задоволення позовних вимог та набрання рішенням законної сили з позивача вже буде стягнуто повну суму/частину грошових коштів, а повернення таких грошових коштів потребуватиме вжиття позивачем додаткових дій, виконання яких можна було б уникнути за умови вжиття заходів забезпечення позову.

До того ж, вжиття заходів забезпечення позову ніяким чином не перешкоджатиме виконанню оскаржуваних постанов в разі відмови позивачу в задоволенні позову, оскільки, відповідно до ч. 6 ст. 157 КАС України, у випадку ухвалення рішення щодо відмови у задоволенні позову заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

При цьому, обраний позивачем вид забезпечення позову зупинення стягнення на підставі постанов відповідача, повністю відповідає визначеним статтею 151 КАС України видам забезпечення позову та є адекватним позовним вимогам, на забезпечення яких він вживається та співмірним з тими наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів.

Таким чином, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заявлених заходів забезпечення позову, з урахуванням розумності та обґрунтованості вимог представника позивача щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, суд дійшов висновку, що заява представника позивача про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Суд вважає, що незастосування заходів забезпечення позову, про які просить представник позивача, матиме суттєві наслідки для позивача у вигляді змін у майновому стані з огляду на стягнення щомісячно коштів.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Отже, безпідставне стягнення з позивача грошових коштів, якщо таке буде встановлено судом під час розгляду справи по суті, може свідчити про втручання в конвенційні права позивача. Таке втручання може бути обґрунтованим виключно у разі його правомірності, тобто після надання судом оцінки правомірності оскаржуваних постанов, безпосередньо якими передбачено таке стягнення.

Суд зазначає, що розгляд заяви про вжиття заходів забезпечення позову не передбачає надання оцінки правомірності дій, рішень чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а спрямований виключно на забезпечення захисту прав, свобод та інтересів позивача на час розгляду справи.

Окремо суд наголошує, що ч. 7 ст. 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» встановлено, що суб`єкт господарювання має право оскаржити рішення органу ринкового нагляду про накладення штрафу до керівника органу ринкового нагляду, а також у судовому порядку. У разі оскарження рішення у суді суб`єкт господарювання сплачує штраф після прийняття відповідного рішення керівником органу ринкового нагляду або судом.

Вказана норма є спеціальною у спірних правовідносинах і має імперативний припис про сплату штрафу після прийняття судового рішення у разі оскарження рішення (постанови) органу ринкового нагляду.

Разом з цим, як встановлено судом, товариство з обмеженою відповідальністю «АВСК», в межах строку звернення до суду, встановленого ст. 122 КАС України, звернулось до суду із позовною заявою щодо оскарження постанов Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області від 24.11.2025 за №18, 19, 20, 21, 22, 23 саме 21.01.2026.

Отже, з урахуванням ч. 7 ст. 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», позивач мав «виправдані очікування», що до прийняття рішення судом позивач не повинен сплачувати штрафи.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства («Stretch - United Kingdom» №44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини»). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону.

Також суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15.11.1996 у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Відповідно до ч. 5, 8 ст. 154 КАС України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Таким чином, оцінивши обґрунтованість доводів представника позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з урахуванням співмірності таких заходів, а також виходячи із принципів справедливості та наявності імперативного припису ч. 7 ст. 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», суд дійшов висновку, що заява представника позивача про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюватиметься судом під час ухвалення рішення суду відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст. 19, 20, 29, 153, 154, 241, 243, 248, 256, 293, 295 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача від 05.02.2026 (вх.№13356/26 від 05.02.2026) про забезпечення позову задовольнити.

Зупинити стягнення на підставі постанови Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області від 24.11.2025 за №19 у виконавчому провадженні №80164241, що перебуває на виконанні у Хаджибейському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, до набрання законної сили рішенням суду у справі №420/1550/26.

Зупинити стягнення на підставі постанови Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області від 24.11.2025 за №20 у виконавчому провадженні №80164193, що перебуває на виконанні у Хаджибейському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, до набрання законної сили рішенням суду у справі №420/1550/26.

Зупинити стягнення на підставі постанови Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області від 24.11.2025 за №22 у виконавчому провадженні №80164104, що перебуває на виконанні у Хаджибейському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, до набрання законної сили рішенням суду у справі №420/1550/26.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Роз`яснити, що відповідно до частин першої та третьої статті 156 КАС України, ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчих проваджень. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Реквізити осіб, яких стосуються заходи забезпечення позову:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «АВСК» (вул. Промислова, буд.28-А, м. Одеса, Одеська обл., 65031, );

відповідач - Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області (вул. Прохоровська, буд.6, м. Одеса, Одеська обл., 65091, );

виконавець - державний виконавець Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Булах Людмила Олександрівна (вул. Старицького, буд. 10А, м. Одеса, Одеська обл., 65005, );

виконавець головний державний виконавець Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Петренко Галина Сергіївна (вул. Старицького, буд. 10А, м. Одеса, Одеська обл., 65005, ).

Строк пред`явлення ухвали до виконання - 07.02.2029.

Згідно із частиною другою статті 256 КАС України, ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Відповідно до частини першої статті 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали складено та підписано суддею 06.02.2026.

Суддя Дмитро БАБЕНКО