Справа № 160/27072/25
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2026-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 лютого 2026 року м. Дніпросправа № 160/27072/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.,

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу державного підприємства «Місцеві дороги Запорізької області» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2025 року (суддя Кучугурна Н.В.) в справі № 160/27072/25 за позовом громадської організації «Платформа Громадський контроль» до державного підприємства «Місцеві дороги Запорізької області» про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Громадська організація «Платформа Громадський контроль» звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до державного підприємства «Місцеві дороги Запорізької області» про:

визнання протиправною відмови у наданні інформації, запитуваної в інформаційному запиті №1602/25 від 05 вересня 2025 року;

зобов`язання надати в повному обсязі інформацію, запитувану в інформаційному запиті №1602/25 від 05 вересня 2025 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2025 року позов задоволено.

Визнано протиправною відмову Державного підприємства Місцеві дороги Запорізької області у наданні інформації, запитуваної в інформаційному запиті Громадської організації Платформа громадський контроль №1602/25 від 05.09.2025;

Зобов`язано Державне підприємство Місцеві дороги Запорізької області надати в повному обсязі інформацію, запитувану в інформаційному запиті Громадської організації Платформа громадський контроль №1602/25 від 05.09.2025.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Звертає увагу, що підставою відмови у задоволенні публічного запиту зазначено відсутність в розпорядженні відповідача запитуваної інформації.

Суду першої інстанції повідомлено, що розголошення у відповіді на публічний запит позивача особливостей та деталізація причин відсутності на цей час запитуваних документів в розпорядженні відповідача було недоцільним та порушувало б вимоги чинного законодавства, оскільки б такі дії відповідача призвели до розкриття таємниці слідства.

Відповідачем зазначалось, що слідчим відділом Управління Служби безпеки України в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000019 від 14.02.2024. На підставі ухвали слідчого судді Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 15.08.2025 у підприємства тимчасово вилучено оригінали документів (копія протоколу тимчасового доступу до речей і документів наявна в матеріалах справи), що стосуються виконання робіт та послуг на об`єктах, замовником яких виступає відповідач, у тому числі і тієї документації, що були запитані.

З метою захисту своїх прав та інтересів у цій справі додатково листом від 29.09.2025 № 10/1742-1 направлено звернення до слідчого щодо надання дозволу про розголошення та розкриття відомостей про досудове розслідування (копія наявна в матеріалах справи). Письмовий дозвіл слідчого на цей час відсутній.

Відповідач не має можливості володіти, користуватися або розпоряджатися цими документами, оскільки вони передані органу досудового розслідування, що підтверджує вибуття документів зі сфери фактичного контролю відповідача, тому вважає, що суд першої інстанції не мав покладати на відповідача обов`язок надати інформацію, якою він фізично не володіє. Крім того, суд першої інстанції зобов`язав відповідача вчинити дії, які суперечать вимогам КПК України.

У відзиві позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що громадська організація Платформа громадський контроль (позивач) звернулась до Державного підприємства Місцеві дороги Запорізької області (відповідач) з інформаційним запитом №1602/25 від 05.09.2025.

У цьому запиті позивач просив відповідача надати публічну інформацію, а саме, копії всіх Актів здачі-приймання виконаних робіт по формі № КБ-2в всіх Довідок про вартість виконаних будівельних робіт по формі № КБ-3 до публічних закупівель за ідентифікаторами: ID: UA-2024-08-09-000580-a; ID: UA-2024-09-18-008778-a; ID: UA2025-01-14-014331-a; ID: UA-2025-02-05-008985-a; ID: UA-2025-02-07-011549-a; ID: UA2025-02-21-007526-a; ID: UA-2024-05-21-009187-a; ID: UA-2024-05-10-003427-a; ID: UA2024-05-03-008653-a; ID: UA-2024-05-08-011538-a; ID: UA-2024-06-14-004262-a; ID: UA2024-05-15-011337-a; ID: UA-2024-07-30-002545-a; ID: UA-2024-07-03-010128-a; ID: UA2024-05-28-009293-a; ID: UA-2024-05-28-012453-a; ID: UA-2024-07-26-007570-a; ID: UA2024-09-04-008009-a; ID: UA-2025-02-10-012823-a; ID: UA-2025-03-10-011829-a; ID: UA2025-04-29-003180-a; ID: UA-2025-07-22-008785-a; ID: UA-2024-08-21-002955-a; ID: UA2025-03-25-004044-a; ID: UA-2025-02-10-009347-a; ID: UA-2025-05-19-011697-a; ID: UA2025-02-21-006909-a; ID: UA-2025-02-20-010294-a; ID: UA-2025-04-11-000924-a; ID: UA2025-04-10-010323-a; ID: UA-2025-04-04-011096-a.

У відповідь на цей запит відповідач листом від 11.09.2025 №01/1618 повідомив позивача про те, що на цей час зазначена у запиті документація відсутня в розпорядженні підприємства, а тому надання її копії не уявляється можливим.

Суд першої інстанції вважав, що у разі якщо відповідач як розпорядник не володів запитуваною інформацією, то в силу положень частини 3 статті 22 Закону №2939-VI відповідний запит мав бути направлений відповідачем належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача, проте відповідачем формально розглянуто інформаційний запит від 05.09.2025 №1602/25, чим порушено право особи на отримання інформації.

Судом першої інстанції вказано, що у спірних правовідносинах права позивача порушені саме протиправною відмовою відповідача у наданні інформації, запитуваної в інформаційному запиті від 05.09.2024 №01/1618 щодо отримання публічної інформації.

Належним та ефективним способом захисту порушених прав та законних інтересів позивача суд першої інстанції вважав зобов`язання відповідача надати інформацію, запитувану в інформаційному запиті Громадської організації Платформа Громадський Контроль.

Суд визнає висновок суду обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що громадська організація «Платформа Громадський контроль» звернулась до ДП «Місцеві дороги Запорізької області» з інформаційним запитом №1602/25 від 05 вересня 2025 року, у якому просив надати публічну інформацію: копії всіх актів здачі-приймання виконаних робіт по формі № КБ-2в, всіх довідок про вартість виконаних будівельних робіт по формі № КБ-3 до публічних закупівель за ідентифікаторами: ID: UA-2024-08-09-000580-a; ID: UA-2024-09-18-008778-a; ID: UA2025-01-14-014331-a; ID: UA-2025-02-05-008985-a; ID: UA-2025-02-07-011549-a; ID: UA2025-02-21-007526-a; ID: UA-2024-05-21-009187-a; ID: UA-2024-05-10-003427-a; ID: UA2024-05-03-008653-a; ID: UA-2024-05-08-011538-a; ID: UA-2024-06-14-004262-a; ID: UA2024-05-15-011337-a; ID: UA-2024-07-30-002545-a; ID: UA-2024-07-03-010128-a; ID: UA2024-05-28-009293-a; ID: UA-2024-05-28-012453-a; ID: UA-2024-07-26-007570-a; ID: UA2024-09-04-008009-a; ID: UA-2025-02-10-012823-a; ID: UA-2025-03-10-011829-a; ID: UA2025-04-29-003180-a; ID: UA-2025-07-22-008785-a; ID: UA-2024-08-21-002955-a; ID: UA2025-03-25-004044-a; ID: UA-2025-02-10-009347-a; ID: UA-2025-05-19-011697-a; ID: UA2025-02-21-006909-a; ID: UA-2025-02-20-010294-a; ID: UA-2025-04-11-000924-a; ID: UA2025-04-10-010323-a; ID: UA-2025-04-04-011096-a.

Відповідачем листом від 11 вересня 2025 року №01/1618 повідомлено позивача, що на час розгляду запиту зазначена у запиті документація відсутня в розпорядженні підприємства, а тому надання її копії не уявляється можливим.

Спірним в цій справі є питання дотримання відповідачем законодавства про доступ до публічної інформації.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Конституцією України установлено, що кожний громадянин має право знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею (частина третя статті 32); кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір (стаття 34); усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк (стаття 40).

За змістом частини першої статті 6 Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII (далі - Закон № 2657-ХІІ) право на інформацію забезпечується, зокрема, обов`язком суб`єктів владних повноважень інформувати громадськість та медіа про свою діяльність і прийняті рішення; обов`язком суб`єктів владних повноважень визначити спеціальні підрозділи або відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації.

Право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (частина друга статті 6 Закону № 2657-ХІІ).

Відповідно до частин першої та другої статті 7 Закону № 2657-ХІІ право на інформацію охороняється законом.

Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес, регулює Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI (далі Закон № 2939-VI), відповідно до статті 1 якого публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Право на доступ до публічної інформації гарантується: обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом. Доступ до інформації забезпечується шляхом: надання інформації за запитами на інформацію (пункт перший частини першої статті 3, пункт другий частини першої статті 5 Закону № 2939-VI).

Відповідно до статті 12 Закону № 2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 19 Закону № 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (частина перша статті 20 Закону № 2939-VI).

Розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію (пункт 6 частини першої статті 14 Закону №2939-VІ).

Частиною першою статті 3 Закону №2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема, обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до статті 10 Закону №2939-VІ кожна особа має право:

1) знати у період збирання інформації, але до початку її використання, які відомості про неї та з якою метою збираються, як, ким і з якою метою вони використовуються, передаються чи поширюються, крім випадків, встановлених законом;

2) доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається;

3) вимагати виправлення неточної, неповної, застарілої інформації про себе, знищення інформації про себе, збирання, використання чи зберігання якої здійснюється з порушенням вимог закону;

4) на ознайомлення за рішенням суду з інформацією про інших осіб, якщо це необхідно для реалізації та захисту прав та законних інтересів;

5) на відшкодування шкоди у разі розкриття інформації про цю особу з порушенням вимог, визначених законом.

Обсяг інформації про особу, що збирається, зберігається і використовується розпорядниками інформації, має бути максимально обмеженим і використовуватися лише з метою та у спосіб, визначений законом.

Розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані:

1) надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом;

2) використовувати її лише з метою та у спосіб, визначений законом;

3) вживати заходів щодо унеможливлення несанкціонованого доступу до неї інших осіб;

4) виправляти неточну та застарілу інформацію про особу самостійно або на вимогу осіб, яких вона стосується.

Відмова особі в доступі до інформації про неї, приховування, незаконне збирання, використання, зберігання чи поширення інформації можуть бути оскаржені.

Згідно з частиною четвертою статті 13 Закону №2939-VI всі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акту, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Отже, Закон №2939-VI установлює, що публічна інформація є відкритою, крім випадків, установлених законом.

При цьому цим законом чітко установлено, що у разі якщо розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, то в силу положень частини третьої статті 22 Закону №2939-VI запит має бути направлений належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача.

За обставинам цієї справи судом встановлено, що відповідачем у відповіді на запит позивача на публічну інформацію повідомлено позивача як запитувача інформації про відсутність у розпорядженні відповідача такої інформації, тобто формально розглянуто інформаційний запит.

Відповідачем не виконано обов`язку, передбаченого частиною третьою статті 22 №2939-VI, не направлено запиту належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача, тобто порушено право особи на отримання інформації.

Крім того, відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 22 Закону №2939-VI відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою, тобто у відмові розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність підстав обмеження у доступі.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону №2939-VІ, інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Частиною другою статті 6 Закону №2939-VI установлено, що обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

У постановах Верховного Суду від 24 січня 2019?року у справі №9901/510/18, від 30 січня 2020 року у справі №806/1959/16, постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі №9901/249/19 висловлено висновок, відповідно до якого з відмови у доступі до публічної інформації повинно вбачатися:

1) якому з перелічених у пункті 1 частини другої статті 6 Закону №2939-VI інтересів (далі - правомірні інтереси) відповідає обмеження, а також чому обмеження доступу відповідає зазначеному інтересу (інтересам);

2) у чому конкретно полягає шкода правомірному інтересу (інтересам); яким є причинно-наслідковий зв`язок між наданням доступу та можливим настанням шкоди; чому ця шкода є істотною; яка ймовірність настання шкоди внаслідок надання доступу до інформації (п. 2 ч. 2 ст. 6 Закону №2939-VI);

3) чому шкода від надання інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні (п. 3 ч. 2 ст. 6 Закону №2939-VI).

Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї з трьох складових, передбачених ч. 2 ст. 6 Закону №2939-VI, означає, що відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою.

Відтак, суд погоджує висновок суду першої інстанції про протиправність відмови відповідача у наданні запитуваної позивачем інформації, а також обраний судом першої інстанції - зобов`язання відповідача надати в повному обсязі запитувану інформацію.

Основним доводом апелянта є неврахування судом першої інстанції того, що запитувана інформація та документи вилучені у відповідача на підставі ухвали суду у рамках кримінального провадження, а розголошення у відповіді на публічний запит позивача особливостей та деталізація причин відсутності на цей час запитуваних документів в розпорядженні відповідача було недоцільним та порушувало б вимоги чинного законодавства, оскільки б такі дії відповідача призвели до розкриття таємниці слідства.

Відповідно до статті 8 Закону №2939-VI таємна інформація - інформація, доступ до якої обмежується відповідно до частини другої статті 6 цього Закону, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству і державі. Таємною визнається інформація, яка містить державну, професійну, банківську, розвідувальну таємницю, таємницю досудового розслідування та іншу передбачену законом таємницю.

Порядок доступу до таємної інформації регулюється цим Законом та спеціальними законами.

Суд зауважує, що якщо розпорядник інформації - відповідач при наданні відповіді на запит вважав, що позивачем запитується таємна інформація (чи інформація з обмеженим доступом), він мав повідомити про ці у відповіді на запит, при цьому, як вказано вище, відповідач мав обґрунтувати відмову у доступі до публічної інформації.

Суд вдруге зауважує, що відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї з трьох складових, передбачених ч. 2 ст. 6 Закону №2939-VI, означає, що відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою.

Зважаючи на те, що відповідач у відповіді на запит позивача не навів обґрунтування підстав для надання запитуваної інформації, суд погоджує висновок суду першої інстанції про необґрунтованість відмови у доступі до публічної інформації та про протиправність дій відповідача з відмови позивачу в наданні інформації за запитом про надання публічної інформації.

Враховуючи, що відповідачем необґрунтовано відмовлено у наданні позивачу запитуваної ним інформації, є правильним обраний судом першої інстанції спосіб захисту права позивача на інформацію зобов`язання надати в повному обсязі інформацію, запитувану в інформаційному запиті №1602/25 від 05 вересня 2025 року.

При цьому аргумент апелянта про те, що судом першої інстанції зобов`язано відповідача вчинити дії, які суперечать вимогам КПК України, суд відхиляє, позаяк обставина вилучення документів вже повідомлена відповідачем під час розгляду справи.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу державного підприємства «Місцеві дороги Запорізької області» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2025 року в справі № 160/27072/25 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2025 року в справі № 160/27072/25 за позовом громадської організації «Платформа Громадський контроль» до державного підприємства «Місцеві дороги Запорізької області» про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 05 лютого 2026 року та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 05 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко