Справа № 280/2692/25
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2026-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 лютого 2026 року м. Дніпросправа № 280/2692/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Ясенової Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Вишнякова Дмитра Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13 червня 2025 року в адміністративній справі №280/2692/25 (головуючий суддя першої інстанції - Татаринов Д.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 09.04.2025 року звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ДПС у Запорізькій області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення № від 19 березня 2025 року про застосування до штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску у загальній сумі 19415,67 грн..

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач була зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте 09.12.2021 року за власним рішенням припинила підприємницьку діяльність, про що внесено відповідні відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Позивач вважає, що спірне податкове повідомлення-рішення є безпідставним, оскільки винесене після припинення позивачем підприємницької діяльності та зняття з податкового обліку. Крім того, під час закриття ФОП податковим органом проведено перевірку діяльності позивача згідно до норм діючого законодавства, за результатами якої жодних претензій з боку податкового органу до позивача пред`явлено не було.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13 червня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є не обґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що судом першої інстанції неправильно встановлено обставини у справі, апеляційна скарга фактично обґрунтована та містить доводи, викладені в позовній заяві.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

У період з 01.09.2025 року по 15.09.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 24.09.2025 року по 11.11.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала на лікарняному. У період з 13.11.2025 року по 09.12.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала на лікарняному. У період з 29.12.2025 року по 11.01.2026 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 у період з 30 жовтня 2009 року по 09 грудня 2021 року була зареєстрована у якості фізичної особи-підприємця за видом економічної діяльності: 96.02 Надання послуг перукарнями та салонами краси, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за № 94 від 09 грудня 2021 року (а.с.10).

Відповідач - Головне управління ДПС у Запорізькій області є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.

19.03.2025 року відповідачем винесено рішення № про застосування до позивача штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за період з 10 лютого 2018 року по 19 серпня 2023 року нараховано штраф у розмірі 7290,9 грн. та пеню у розмірі 12134,77 грн. Загальний борг за вказаним податковим повідомленням-рішенням позивача становить 19415,67 грн. (а.с.11).

Не погодившись із податковим повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржила таке рішення до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до частини першої статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються нормами Податковим кодексом України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI (далі по тексту - Закон №2464-VI).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

За приписами частини п`ятої статті 9 Закону №2464-VI сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки податкових органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування або на єдиний рахунок, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

Частиною восьмою статті 9 Закону №2464-VI встановлено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до податкового органу (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.

У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи -підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Днем сплати єдиного внеску вважається - у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки податкового органу або на єдиний рахунок - день списання банком, небанківським надавачем платіжних послуг або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на вказані рахунки (пункт 1 частини десятої статті 9 Закону № 2464-VI).

У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (частина одинадцята Закону № 2464-VI).

Єдиний внесок згідно з частиною дванадцятою вказаної статті Закону № 2464-VІ підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Згідно з пунктами 3, 7 частини першої статті 14 Закону №2464-VI податкові органи зобов`язані, серед іншого, здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону та за вимогою платників, зазначених у пунктах 1, 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, проводити звірення сум нарахування та сплати ними єдиного внеску.

За приписами частини другої статті 25 Закону № 2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (частина третя статті 25 Закону № 2464-VI).

На суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу (частина десята статті 25 Закону № 2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону № 2464-VI податковий орган застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Згідно з частиною чотирнадцятою статті 25 Закону № 2464-VI про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа податкового органу у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки податкових органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до податкового органу вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це податкового органу, яким прийнято це рішення.

Відповідно до матеріалів справи у період з 29 жовтня 2009 року по 08 грудня 2021 року позивач перебувала на обліку в ГУ ДПС у Запорізькій області на спрощеній системі оподаткування з 01 липня 2013 року по 01 квітня 2015 року (ставка 20%), з 01 квітня 2018 року по 08 грудня 2021 року (ставка 10%). На загальній системі оподаткування позивач перебувала у період з 01 квітня 2015 року по 01 квітня 2018 року. Стан платника позивача станом на дату звернення до суду із даним позовом, з урахуванням даних в КОР вважається припиненою, однак не знятою з податкового обліку.

З урахуванням пункту 4 частини другої статті 6 та частини дванадцятої статті 9 Закону №2464, пункту 2 розділу V Порядку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13 січня 2015 року № 4, в інтегрованій картці ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) проведені автоматичні нарахування на центральному рівні відповідно до вимог чинного законодавства.

Станом на 01 січня 2018 року в ІКП, копія якої міститься в матеріалах справи, обліковувався борг на загальну суму 6132,45 грн. за період з 2014 року по 1 квартал 2015року. За період з 2017 року по 2020 рік проведені нарахування на загальну суму 37788,74 грн., а саме:

- за 2017 рік (загальна система оподаткування) по строку 09 лютого 2018 року у сумі 8448,00 грн. (мінімальна заробітна плата 2017 року 3200 грн. х 22 відсотки = 704 грн. в місяць, на загальній системі оподаткування);

- за 2018 рік на загальну суму 9828,72 грн. в т.ч по строку: - 19 квітня 2018 року - 2457,18 грн. за 1 квартал 2018 року (мінімальна заробітна плата 2018 року 3723 х 22 відсотки = 819,06грн. в місяць, за 3 місяці відповідно 819,06грн. х 3 =2457,18грн, загальна система оподаткування), - 19 липня 2018 року 2457,18 грн. за 2 квартал 2018 року(спрощена система оподаткування), - 19 жовтня 2018 року 2457,18 грн. за 3 квартал 2018 року (спрощена система оподаткування), - 21 січня 2019 року 2457,18 грн. за 4 квартал 2018 року(спрощена система оподаткування);

- за 2019 рік (спрощена система оподаткування) на загальну суму 11016,72 грн. в т.ч по строку: - 19 квітня 2019 року 2754,18 грн. за 1 квартал 2019 року (мінімальна заробітна плата 2019 року 4173 х 22 відсотки - 918,06грн. в місяць, за 3 місяці відповідно 918,06грн. х 3 =2754,18грн, - 19 липня 2019 року 2754,18 грн. за 2 квартал 2019 року, - 19 жовтня 2019 року 2754,18 грн. за 3 квартал 2019 року, - 20 січня 2020 року - 2754,18 грн. за 4 квартал 2019 року;

- за 2020 рік (спрощена система оподаткування) на загальну суму 8 495,30 грн. відповідно по терміну: - 21 квітня 2020 року - 2078,12грн. (мінімальна заробітна плата 2020 року 4723 х 22 відсотки = 1039,06 грн. в місяць. За квартал, з урахуванням карантину з березня 2020 року, відповідно 1039,06 грн. х 2 = 2078,12 грн.), - 20 липня 2020 року - 1039,06 грн. (мінімальна заробітна плата 2020 року 4723 х 22 відсотки = 1039,06 грн. в місяць. за квартал, з урахуванням карантину з квітня травень 2020 року, відповідно 1039,06 грн. х 1 =1039,06 грн.) 19 жовтня 2020 року - 3178,12 грн. (липень, серпень =1039,06 х 2=2078,12 грн., з вересня мінімальна заробітна плата 5000 х 22 відсотки = 1100,0 грн.). 19 січня 2021 року 2200,00 грн.( жовтень, листопад = 5000х 22відсотки =1100,00х 2 міс.).

Також, з наявної в матеріалах справи ІКП позивача вбачається, що нарахування за березень, квітень, травень, грудень 2020 року не проведені в автоматичному режимі на центральному рівні відповідно до внесених змін до розділу VIII Закону №2464, Законами України від 17 березня 2020 року № 533-ІX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» із змінами та доповненнями та від 04 грудня 2020 року № 1072-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо соціальної підтримки платників податків на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

З січня 2021 року автоматичні нарахування єдиного внеску в ІКП не проводились.

Позивачем судам першої та апеляційної інстанцій не надано доказів сплати своєчасно єдиного внеску, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Так, з урахуванням положень частини шостої статті 2, пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону № 2464 Головним управлінням ДПС у Запорізькій області за несвоєчасну сплату єдиного внеску на ім`я позивача сформовано рішення від 19 березня 2025 року № на загальну суму 19415,67 грн. (у т.ч. штрафна санкція 7280,90 грн. та пеня 12134,77 грн.) за період з 10 лютого 2018 року по 19 серпня 2023 роки. Штрафна санкція та пеня застосована з урахуванням вимог визначених пунктами 9-11.1,9-11,9-21 та 9-22 розділу «Прикінцеві та перехідні положення «Закону №2464 за період з 01 березня 2020 року по 31 липня 2023 року скасована (скасовано пені у розмірі 22664,34 грн.).

З вищевикладеного вбачається, що станом на 01 січня 2018 року за позивачем обліковувалась заборгованість у розмірі 6132,45 грн., а станом на дату внесення запису про припинення фізичної особи-підприємця до відповідного реєстру Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (з урахуванням раніше сплачених сум) 44082,10 грн.. З урахуванням раніше сплачених позивачем сум, а також скасуванням штрафної санкції та пені за період з 01 березня 2020 року по 31 липня 2023 року, сума заборгованості позивача станом на 31 березня 2025 року, яка виникла до припинення позивачем підприємницької діяльності, становить 19415,67 грн. та відповідає сумі, вказаній в оскаржуваному рішенні.

Стосовно наявності в оскаржуваному рішенні інформації щодо нарахування штрафних санкцій та пені за період з 01 березня 2020 року по 31 липня 2023 року, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив наступне.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» №533-IX від 17 серпня 2020 року доповнено розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI пунктами 9-10 - 9-12 (до яких надалі вносилися зміни Законами України від 30 березня 2020 року № 540-IX та від 13 травня 2022 року № 591-IX).

Пунктом 9-11.1 розділу VIII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №2464-VI (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що тимчасово штрафні санкції, визначені частиною одинадцятою статті 25 цього Закону, не застосовуються за такі порушення, вчинені у період з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19): - несвоєчасна сплата (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску; - неповна сплата або несвоєчасна сплата суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів); - несвоєчасне подання звітності, передбаченої цим Законом, до податкових органів.

Відповідно до пункту 9-11.2 розділу VIII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №2464-VI протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) платникам єдиного внеску не нараховується пеня, а нарахована пеня за ці періоди підлягає списанню.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211 установлено з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на всій території України карантин. В подальшому цей строк постановами Кабінету Міністрів України неодноразово продовжувався аж до 30 червня 2023 року.

Отже, пеня у період з 01 березня 2020 року і по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину не нараховується.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції вірно зазначив, що правове значення у контексті застосування пункту 9-11.2 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464-VI має саме факт вчинення відповідного порушення, складом якого, в даному випадку, є порушення строків сплати єдиного внеску (несвоєчасна сплата).

Податкове правопорушення у вигляді несвоєчасної сплати є триваючим порушенням, початком якого є перший календарний день, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, а закінчується таке правопорушення в день фактичної сплати (перерахування) єдиного внеску. Пеня нараховується за кожний день прострочення платежу.

Обставини щодо періоду вчинення правопорушення мають значення для визначення розміру нарахування пені, а не у цілях встановлення застосовності пункту 9-11.2 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464-VI до спірних правовідносин у правовій кваліфікації такого правопорушення, як триваючого.

Пункт 9-11.2 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464-VI містить чітку вказівку на темпоральний критерій застосування з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16 березня 2023 року у справі № 480/5678/21.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що нарахування податковим органом позивачу пені за період з 10 лютого 2018 року по 19 серпня 2023 року (за рішенням про застосування штрафних санкцій та нарахування пені від 19 березня 2015 року) відповідає вимогам Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у вищенаведеній правовій конструкції, оскільки згідно ІКП позивача та наданих до суду представником відповідача пояснень, штрафна санкція та пеня застосована з урахуванням вимог визначених пунктами 9-11.1,9-11,9-21 та 9-22 розділу «Прикінцеві та перехідні положення «Закону №2464 за період з 01 березня 2020 року по 31 липня 2023 року скасовано нарахування пені у розмірі 22 664,34 грн. (Дата узгодження в ІКП 31 березня 2025 року).

Що стосується нарахування пені та штрафу за період до 01 березня 2020 року, що виникла у платника, то така на думку суду підлягала нарахуванню відповідно до вимог Закону №2464-VI.

У позовній заяві та апеляційній скарзі позивач зазначає, що станом на дату припинення нею підприємницької діяльності у неї була відсутня будь-яка заборгованість, в той же час, відомостями з ІКП позивача підтверджено, що нарахування пені позивачу розпочато з лютого 2018 року, а закінчено з урахуванням скасування штрафної санкції за період з 01 березня 2020 року по 31 липня 2023 року у лютому 2020 року, коли позивач ще була зареєстрована у якості фізичної особи-підприємця та мала сплатити заборгованість у сумі 19 415,67 грн.

Факт припинення позивачем здійснення підприємницької діяльності до винесення оскаржуваного в даній справі рішення не є підставою для його не виконання, оскільки заборгованість у позивача виникла до його прийняття. Також, припинення підприємницької діяльності не звільняє позивача від обов`язку по виплаті грошових зобов`язань, які виникли до припинення такої діяльності.

Також, суд першої інстанції вірно взяв до уваги, що з урахуванням з пункту 16 статті 25 Закону №2464 строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується. Відтак, відповідач не був позбавлений можливості винести рішення про застосування штрафних санкцій і після припинення позивачем здійснення підприємницької діяльності.

За наведених обставин, суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, діяв в межах повноважень та у спосіб, що визначений законами України, а тому оскаржуване рішення скасуванню не підлягає.

Враховуючи викладене суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого позову.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишено без змін, тому у відповідності до вимог частини 6 статті 139 КАС України, розподіл судових витрат (в тому числі витрат на правничу допомогу) апеляційним судом не здійснюється.

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Вишнякова Дмитра Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13 червня 2025 року в адміністративній справі №280/2692/25 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13 червня 2025 року в адміністративній справі №280/2692/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя Т.І. Ясенова