Справа № 140/4003/25
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2026-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2026 рокуЛьвівСправа № 140/4003/25 пров. № А/857/33962/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управлінню Пенсійного фонду України у місті Києві на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року у справі № 140/4003/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управлінню Пенсійного фонду України у місті Києві про визнання протиправними дій,

суддя у І інстанції Шепелюк В.Л.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення 14 липня 2025 року,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області) про визнання протиправними дій щодо відмови перерахувати пенсію відповідно до частини 2 статті 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, виходячи із показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три останні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, тобто 2022-2024 роки та зобов`язання здійснити з 04.03.2025 перерахунок та виплату пенсії із застосуванням показника заробітної плати (доходу) в Україні з якої сплачено страхові внески за 2022-2024 роки.

У травні позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог та заміну первісного відповідача на належного, а саме на Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі ГУ ПФУ в м. Києві). Так, позивач просив визнати протиправними дії ГУ ПФУ в м. Києві щодо обчислення розміру призначеної пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2014-2016 роки, та зобов`язати здійснити з 15.01.2025 перерахунок та виплату пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2022-2024 роки, у відповідності до частини 2 статті 40 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 20.05.2025 у справі №140/4003/25 замінено відповідача ГУ ПФУ у Волинській області на належного ГУ ПФУ в м. Києві.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14.07.2025 у справі №140/4003/25, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, вказаний позов було задоволено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач звернувся вперше. Відтак, його пенсія має бути обчислена із застосуванням показника середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, а саме за 2022-2024 роки.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ в м. Києві, яке у своїй скарзі просило таке скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що частина 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» використовується лише при первинному призначенні пенсії, а тому не поширюється на позивача. У спірному випадку при переведенні позивача з одного виду пенсії на інший застосуванню підлягає показник середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії. Тому підстави для застосування показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2022 - 2024 роки, при обчисленні пенсії позивача відсутні.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 09.09.2016 ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення".

На підставі заяви від 15.01.2025 ОСОБА_1 переведено на пенсію за віком відповідно до частини 3 статті 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2014-2016 роки.

Позивач звернувся із заявою до ГУ ПФУ у Волинській області про перерахунок його пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників за 2022-2024 роки.

ГУ ПФУ у Волинській області листом від 31.03.2025 повідомило позивача про те, що якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пeнсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід) визначена частиною 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для призначення пенсії. Тому, при переведенні з пенсії за вислугу років на пенсію за віком для застосування середньої заробітної плати (доходу) в Україні, визначеного частиною 2 статті 40 ЗУ «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» для призначення пенсії за 2022-2024 роки немає підстав.

Вважаючи такі дії пенсійного органу протиправними, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав із позовом.

Від ГУ ПФУ у Волинській області надійшло клопотання від 02.05.2025 про залучення до справи другого відповідача, з тих підстав, що рішення про перерахунок пенсії позивачу із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2014-2016 роки приймало ГУ ПФУ в м. Києві.

ОСОБА_1 15.05.2025 подав заяву про уточнення позовних вимог та заміну первісного відповідача на належного відповідача. Оскільки рішення про перерахунок пенсії позивачу приймало ГУ ПФУ в м. Києві, про що йому не було відомо з листа ГУ ПФУ у Волинській області від 31.03.2025, ОСОБА_1 просив замінити первісного відповідача - ГУ ПФУ у Волинській області на належного відповідача ГУ ПФУ в м. Києві. Суд першої інстанції ухвалою від 20.05.2025 задоволив заяву позивача та замінив відповідача ГУ ПФУ у Волинській області на належного ГУ ПФУ в м. Києві.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до преамбули Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV), він визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

У статті 9 Закону №1058-IV зазначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону №1058-IV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді. Зокрема, у постанові від 16.06.2020 (справа №127/7522/17) Верховний Суд зазначив, що за змістом частини третьої статті 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви, на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Таким чином, лише при переведенні з одного виду пенсії на інший можуть застосовуватись норми частини третьої статті 45 Закону №1058-IV щодо застосування показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Позивачу у справі №127/7522/17 було призначено пенсію відповідно до Закону «Про пенсійне забезпечення», а за призначенням пенсії відповідно до Закону №1058-IV позивач звернувся вперше, а тому судом не приймалися доводи касаційної скарги, так як мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного виду на інший вид пенсії в межах одного Закону відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1058-IV.

Після призначення пенсії за вислугу років він продовжував працювати та сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

На підставі викладеного, Верховний Суд у справі №127/7522/17 погодився із висновками судів попередніх інстанцій про наявність у позивача права на призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати на одну застраховану особу в Україні за 2014-2016 роки.

Також зазначені висновки Верховного Суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду України, який у постанові від 29.11.2016 у справі №133/476/15-а (№21-6331а15) обґрунтовано зазначив, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно із частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV.

Зазначена позиція Верховного Суду України була підтримана і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 у справі № 876/5312/17.

У справі, що розглядається, суд першої інстанції зазначив, що позивачу у 2016 році було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону №1058-IV останній звернувся вперше в 2025 році, а тому є правильним висновок суду першої інстанції, що його пенсія повинна обчислюватись із застосуванням показника середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, а саме, за 2022-2024 роки.

Таким чином апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що у випадку, що розглядається, має місце призначення позивачу пенсії за віком за іншим законом, а не переведення з одного на інший вид пенсії у межах одного Закону, а тому у відповідача відсутні підстави для застосування до спірних відносин положень частини 3 статті 45 Закону №1058-ІV

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року у справі № 140/4003/25 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар