Справа № 200/9282/25
Суддя: Абдукадирова К.Е.
Дата ухвалення: 2026-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2026 року Справа№200/9282/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Абдукадирової К.Е., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях (адреса 03150, м. Київ, просп. Антоновича, буд. 51 ) про визнання протиправною та скасування постанови,

УСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях в якій позивач просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті серії ОПШ №084779 від 09.09.2025 року про застосування адміністративно-господарського штрафу до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог у позовній заяві зазначає, що 09.09.2025 року Відділом державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті, винесено постанову про застосування адміністративно господарського штрафу серії ОПШ №084779, згідно з якою на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 накладено адміністративно-господарський штраф у сумі 17000,00 грн., у зв`язку з тим, що позивач допустила порушення вимог статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абзацом третім частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Відповідно до акта серії ОАР №063417 від 31.07.2025 року, складеного старшим державним інспектором Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорт ОСОБА_2 , під час перевірки виявлено порушення ст. 34, 39 ЗУ «Про автомобільний транспорт», у водія відсутні документи на підставі яких виконується перевезення, а саме, копії договору із замовником транспортних послуг, передбаченого п.61 Постанови КМУ №176 від 18.02.1997 року, документи, що засвідчують оплату транспортних послуг, договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України про автомобільний транспорт (перевезення пасажирів за відсутності на момент проведення перевірки документів визначених ст. 39 цього Закону).

Проте, позивачем транспортний засіб «MERCEDES-BENZ SPRINTER 319 CDI» з номерним знаком НОМЕР_2 передано у користування Товариству з обмеженою відповідальністю «Бастранс», та водій ОСОБА_3 є найманим працівником саме Товариства з обмеженою відповідальністю «Бастранс», а не позивача. Позивач вважає, що у Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті, були відсутні підстави для застосування до неї адміністративно-господарського штрафу, а тому оскаржувана постанова серії ОПШ №084779 від 09 липня 2025 року є протиправною та підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 01 грудня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач заперечував проти задоволення заявлених позивачем вимог, обґрунтовуючи це тим, що на підставі направлення на перевірку Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях №ОНР 002315 від 25.07.2025 , співробітниками зазначеного відділу перевірено транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 . В ході перевірки зазначеного транспортного засобу було встановлено, що він належить Позивачу та використовується останнім у господарській діяльності. Водієм надався тимчасовий реєстраційний талон на ТОВ «Бастранс», який відповідно до відмітки, яка мається у ньому, дійсний лише за наявності реєстраційного документа на транспортний засіб. Відтак, він не повинен братися до уваги для встановлення автомобільного перевізника.

На момент проведення перевірки було встановлено здійснення нерегулярних пасажирських перевезень та: відсутність копії договору із замовником транспортних послуг, маршрут «Харків-Дніпро (згідно переднього табло); відсутність документу, що засвідчує сплату транспортних послуг; відсутність договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У зв`язку з виявленням вищезазначеного порушення було складено акт № ОАР 063417 проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 31.07.2025 (далі акт), зі змістом якого водій ознайомлений, підписавши останній без зауважень, копію отримав.

За результатами розгляду акту винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 084779 від 09.09.2025.

Відповідач вказує, що доводи позивача про те, що належний йому автомобіль перебував в оренді на час вчинення порушення не підтверджені належними та допустимими доказами, а наявні у справі письмові докази підтверджують той факт, що позивач, як власник транспортного засобу, так і суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів, в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт» є перевізником, отже, несе встановлену законом відповідальність за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт. Крім того, відповідач зауважив, що договір оренди позивачем не було надано посадовим особам Укртрансбезпеки, та наданий позивачем до суду поліс № 230110954 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яким страхувальником є Товариство з обмеженою відповідальністю «Автобусні лінії України» (ідентифікаційний код 31864305), відповідно до інформації, яка міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, директором вказаної юридичної особи є Соболь Ірина Григорівна позивач у цій справі.

Представник позивача заперечував проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, серед іншого посилаючись не те, що позивач є фізичною особою-підприємцем та власницею транспортного засобу «MERCEDES-BENZ SPRINTER 319 CDI» з номерним знаком НОМЕР_2 , однак, остання не здійснює на вказаному транспортному засобі господарську діяльність з перевезення пасажирів, оскільки транспортний засіб «MERCEDES-BENZ SPRINTER 319 CDI» з номерним знаком НОМЕР_2 перебуває у користуванні Товариства з обмеженою відповідальністю «Бастранс» на підставі вказаного договору оренди. Відповідно Товариство з обмеженою відповідальністю «Бастранс» здійснює на вказаному транспортному засобі господарську діяльність через водіїв, зокрема, через водія ОСОБА_3 , який є найманим працівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Бастранс». Відтак, позивач не здійснює самостійну господарську діяльність на транспортному засобі «MERCEDES-BENZ SPRINTER 319 CDI» з номерним знаком НОМЕР_2 . Крім того, відповідач під час проведення рейдової перевірки встановив, що фактичним власником транспортного засобу «MERCEDES-BENZ SPRINTER 319 CDI» з номерним знаком НОМЕР_2 є позивач, а вказаний транспортний засіб використовується Товариством з обмеженою відповідальністю «Бастранс» на підставі тимчасового реєстраційного талону, проте, відповідачем взагалі не було враховано цей факт.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 .

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач зареєстрована, як фізична особа-підприємець (рнокпп ), основний вид економічної діяльності: «49.31 Пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення».

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 власником транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 319 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 .

01 травня 2025 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «БАСТРАНС» укладено договір оренди транспортного засобу №10/05-25, відповідно до пункту 1.1 якого транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 319 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , передано Товариству з обмеженою відповідальністю «БАСТРАНС» у тимчасове користування. Згідно з пунктом 6.1 цього договору строк дії договору вказано з 01 травня 2025 по 05 травня 2028 року.

08 травня 2025 року Територіальний сервісний центр №2348 видав тимчасовий реєстраційний талон серії ХХР №115124 про належність вказаного транспортного засобу Товариству з обмеженою відповідальністю «БАСТРАНС».

Відповідно до направлення на перевірку Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті №ОНР 002315 від 25.07.2025 співробітниками відповідача проводилась рейдова перевірка транспортних засобів на адміністративній території Донецької, Луганської, Харківської областях, та міста Харків, з 28 липня 2025 року по 03 серпня 2025 року.

31 липня 2025 року о 10 год. 45 хв. за адресою: вул. Євгена Котляра,11, м. Харків (відповідно до направлення на рейдову перевірку №ОНР 002315 від 25.07.2025 здійснено перевірку транспортного засобу «MERCEDES-BENZ SPRINTER 319 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , водієм якого був ОСОБА_3 , що належить на підставі тимчасового реєстраційного талону серії НОМЕР_5 Товариству з обмеженою відповідальністю «Бастранс», згідно інформаційної системи «Шлях» ОСОБА_1 .

За результатами проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом складено акт від 31 липня 2025 року №ОАР0634174, відповідно до якого за результатами проведеної перевірки виявлено порушення статей 34, 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: відсутні копії договору із замовником транспортних послуг, маршрут «Харків-Дніпро (згідно переднього табло); відсутність документу, що засвідчує сплату транспортних послуг; відсутність договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Водій, ОСОБА_3 , водійські права пред`явив, копію отримав, що підтверджено підписом останнього.

Повідомленням від 25.08.2025 №75074/40/24-25 фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 викликано для розгляду справи про порушення Закону України «Про автомобільний транспорт» на 09 вересня 2025 року, яке направлено позивачу 26 серпня 2025 року на електронну пошту та отримано останнім, що не є спірним питанням у справі.

Постановою в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті № 084779 від 09.09.2025 на підставі абз. 3 ч. 1 статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт застосовано до ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000 грн.

Копію зазначеної постанови разом із супровідним листом направлено позивачу 10.09.2025 на електронну пошту та отримано останнім, що не є спірним питанням у справі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

У статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103 (далі - Положення №103), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті, здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю (пункт 7 Положення №103).

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 8 Положення №103).

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України від 05 квітня 2001 року №2344-ІІІ «Про автомобільний транспорт» (далі Закон №2344-ІІІ), який регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами-суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Відповідно до частини дванадцятої статті 6 Закону №2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Процедура проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №1567 (далі - Порядок №1567).

Відповідно до пункту 4 Порядку №1567 рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

Пунктом 13 Порядку №1567 передбачено, що графік проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) складається та затверджується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

За приписами пункту 14 Порядку №1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

За змістом пункту 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно наявність визначених статтями39і48 Закону №2344-III документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом (абзац 2).

Згідно з пунктом 21 Порядку №1567 у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

Пунктом 22 Порядку №1567 передбачено, що у разі відмови водія від підписання акта рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу посадова особа (особи), що провела перевірку, вносить про це запис.

Відповідно до статті 1 Закону №2344-ІІІ автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

Згідно зі статтею 34 Закону №2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен, зокрема, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

За правилами частин першої та другої статті 39 Закону №2344-ІІІ автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для регулярних пасажирських перевезень:

для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України;

для пасажира - квиток на проїзд в автобусі та на перевезення багажу (для пільгового проїзду - посвідчення особи встановленого зразка чи довідка, на підставі якої надається пільга), а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - електронний квиток та документи для пільгового проїзду.

Суд звертає увагу, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону №2344-ІІІ, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозяться пасажири. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися).

Тобто, положення статті 60 Закону №2344-ІІІ не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт.

Така позиція є сталою та послідовною і неодноразово зазначалася у постановах Верховного Суду у справах цієї категорії (постанови від 23 серпня 2023 року у справі №600/1407/22-а, від 06 вересня 2023 року у справі №120/5064/22, від 12 жовтня 2023 року у справі №280/3520/22, від 07 грудня 2023 року у справі №620/18215/21, від 27 березня 2025 року у справі №420/6854/23).

Отже, першочерговим є належне установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка і у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.

При цьому, на основі самих лише реєстраційних документів на транспортний засіб не визначити суб`єкта, який має нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Ці вихідні дані орган контролю отримує на місці перевірки, тоді як постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу виноситься за результатами розгляду справи в територіальному органі Укртрансбезпеки і саме під час її розгляду і має бути встановлений суб`єкт (особа порушника), який в розумінні частини першої статті 60 Закону №2344-ІІІ має нести відповідальність за порушення вимог цього Закону.

Позивач заперечує правомірність оскаржуваної постанови, вказуючи, що вона не є автомобільним перевізником у розумінні Закону №2344-III, а відтак не може бути притягнута до відповідальність за порушення зазначеного законодавства.

Позивач не заперечує, що транспортний засіб зареєстровано на неї, однак на момент перевірки він перебував у користуванні Товариства з обмеженою відповідальністю «БАСТРАНС», що підтверджується тимчасовим реєстраційним посвідченням, яке було надано водієм при перевірці, та повідомлено відповідача листами до розгляду справи, та прийняття спірної постанови.

Як встановлено судом вище, акт проведення перевірки№ ОАР №063417 від 31.07.2025 містить фактичні відомості про те, що автомобільним перевізником є Товариство з обмеженою відповідальністю «БАСТРАНС», фактичним власником фізична особа-підприємець ОСОБА_1 .

Верховний Суд у постанові від 19 жовтня 2023 року у справі №640/27759/21 вказав, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема, інформацію про автомобільного перевізника.

У спірній постанові про застосування адміністративно-господарського штрафу №ОПШ №084779 від 09.09.2025 відповідач визначив автомобільним перевізником фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що матеріалами справи не містять доказів того, що транспортний засіб транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 319 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , використовувався позивачем у його господарської діяльності, тобто позивач в розумінні вимог Закону №2344-III не є перевізником, а отже не є суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт в межах спірних правовідносин, як наслідок підстави для застосування до позивача адміністративно господарського, передбаченого статтею 60 Закону №2344-III відсутні.

Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія A, №303-A, пункт 29).

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з квитанцією про сплату судового збору, позивачем за подання цього адміністративного позову сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

При цьому, позивачем заявлено клопотання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 11 500,00 грн.

Так, положеннями частини 2 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 3 ст.134 КАС України).

Частинами 4, 5, 6 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як убачається з матеріалів справи, судові витрати складаються також з витрат на правничу допомогу, що підтверджується договором № 2/8 від 08.11.2025 про надання професійної правничої допомоги, додатковою угодою № 1 від 08.11.2025 до договору, актом № 3 до Договору від 01.12.2025 про надані послуги до Договору.

Суд зазначає, що згідно з актом №3 надання послуг до Договору №2/8 від 08.11.2025 вартість наданих адвокатом послуг становить 7500 грн.

При цьому, згідно з відомостями комп`ютерної бази «Діловодство спеціалізованого суду» адвокатом Шевченком О.І. в інтересах ФОП ОСОБА_1 за 2025 рік подано 14 ідентичних позовів щодо скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Таким чином, ураховуючи зазначене вище, а також заперечення відповідача щодо розміру судових витрат, складність справи та обсяг наданих послуг адвокатом, суд вважає співмірним розмір витрат на правничу допомогу в сумі 2000 грн, що підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати зі сплати судового збору та оплати правничої допомоги в сумі 4422,40 грн.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях (адреса 03150, м. Київ, просп. Антоновича, буд. 51 ) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті серії ОПШ №084779 від 09.09.2025 року застосування адміністративно-господарського штрафу до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 17000,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на правничу допомогу в сумі 2000,00 грн.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 05 лютого 2026 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.Е. Абдукадирова