Справа № 280/10981/21
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2026-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 280/10981/21

провадження № К/990/29375/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Жука А.В.,

суддів: Єресько Л.О., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу

за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, треті особи: Головне управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області, ОСОБА_2 , про скасування наказу та поновлення на роботі, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою адвоката Грамчук Марини Олександрівни - представника ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 липня 2022 року (у складі головуючого судді - Киселя Р.В.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року (у складі колегії суддів: головуючого судді - Олефіренко Н.А. (доповідач), суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.) у справі №280/10981/21,

ВСТАНОВИВ:

І. Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

1. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (далі - відповідач, Держпродспоживслужба), треті особи: Головне управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області (далі - ГУ Держпродспоживслужби в Запорізькій області), ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , в якому позивач просив:

скасувати наказ Держпродспоживслужби від 20.10.2021 №576-к «Про звільнення ОСОБА_1 »;

поновити ОСОБА_1 на посаді начальника ГУ Держпродспоживслужби в Запорізькій області з 21.10.2021.

2. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що позивача було звільнено із займаної посади у зв`язку із поновленням на цій посаді особи, яка раніше її обіймала, при цьому з боку відповідача пропозицій щодо всіх наявних вакансій, на які може претендувати позивач, не надходило. Зазначав, що рішення суду, яке стало підставою для прийняття оскаржуваного наказу, було скасоване судом апеляційної інстанції, позивач звертався до відповідача із заявою щодо його поновлення на посаді, проте відповіді не отримав.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27.07.2022 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Держпродспоживслужби від 20.10.2021 №576-к «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Зобов`язано Держпродспоживслужбу запропонувати та працевлаштувати ОСОБА_1 на посаді рівнозначній тій, яку він займав до припинення державної служби 20 жовтня 2021 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

4. Суд першої інстанції виходив з того, що у розумінні приписів пункту 1 частини першої статті 88 Закону №889-VIII та положень статті 40 КЗпП України, звільнення працівника допускається лише після надання роботодавцем пропозицій щодо всіх наявних вакансій, на які може претендувати працівник та у разі відмови працівника від запропонованих посад; в даному випадку відповідачами не було запропоновано позивачу всі наявні вакансії.

5. Вирішуючи вимогу позивача про поновлення його на посаді, суд першої інстанції зазначав, що законодавство України містить прогалину в частині строків та форми пропозиції іншої роботи (посади) державному службовцю, якого має бути звільнено за пунктів 1 частини першої статті 88 Закону №889-VIII; через наведену прогалину відповідач неспроможний із дотриманням вимог законодавства України звільнити ОСОБА_2 за пунктом 1 частини першої статті 88 Закону №889-VIII у випадку поновлення позивача на цю посаду (не визначено, в який строк має бути надана особі, що звільняється за пунктом 1 частини першої статті 88 цього Закону, пропозицію іншої роботи та в якій формі), що в свою чергу може призвести до ініціювання ОСОБА_2 аналогічного позову та може призвести до повторного порушення прав позивача.

6. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18.10.2022 задоволено апеляційну скаргу Держпродспоживслужби, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог.

7. Суд апеляційної інстанції виходив з того, що дія норм законодавства про працю, зокрема частини другої статті 40 КЗпП України, не поширюється у частині відносин припинення державної служби на підставі пункту 1 частини першої статті 88 Закону №889-VIII.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень) на неї

8. Не погоджуючись із прийнятими у справі судовими рішеннями, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18.10.2022 повністю, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.07.2022 року у справі №280/10981/21 - в частині зобов`язання Держпродспоживслужби запропонувати та працевлаштувати ОСОБА_1 на посаді рівнозначній тій, яку він займав до припинення державної служби 20.10.2021, та прийняти нове рішення у справі, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

9. Обґрунтовуючи касаційну скаргу, скаржник, посилаючись на пункт 1 частини четвертої статі 328 КАС України, зазначає, що судом апеляційної інстанції ухвалено судове рішення без урахування висновків Верховного Суду, які викладено в постановах від 09.06.2022 у справі №520/12253/19, від 08.05.2019 у справі №813/2091/16, від 08.07.2020 у справі №813/3294/17, від 02.06.2020 у справі №826/11434/18, від 03.08.2021 у справі №520/2385/20, щодо застосування пункту 1 частини першої статті 88 Закону України «Про державну службу» у взаємозв`язку з положеннями частини другої статті 40 КЗпП.

10. Крім цього скаржник посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм пункту 1 частини першої статті 88 Закону України «Про державну службу» у взаємозв`язку з положеннями частини першої статті 235 КЗпП у подібних правовідносинах, коли рішення-підставу для припинення державної служби скасовано.

11. Скаржник зазначає про необхідність застосування у спірних правовідносинах положень частини другої статті 40 КЗпП України; вказує, що законною підставою для звільнення позивача на підставі пункту 1 частини другої статті 88 Закону №889-VIII слугувало рішення суду, яке скасоване судом апеляційної інстанції. При цьому, на переконання позивача, належним способом захисту його прав є саме поновлення на попередній роботі.

12. У відзивах на касаційну скаргу відповідач та треті особи просять відмовити у задоволенні касаційної скарги позивача, а постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін. На переконання відповідача та третіх осіб, на момент звільнення позивача питання припинення державної служби було остаточно і повністю врегульовано Законом №889-VIII, а тому не було правових підстав для застосування частини другої статті 40 КЗпП України.

ІІ. РУХ АДМІНІСТРАТИВНОЇ СПРАВИ В СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

13. Касаційна скарга представника позивача до Верховного Суду надійшла 26.10.2022.

14. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2022 визначено склад колегії суддів: Жук А.В. - головуючий суддя, судді: Мельник-Томенко Ж.М., Мартинюк Н.М.

15. Ухвалою Верховного Суду від 10.11.2022 відкрито касаційне провадження за скаргою адвоката Грамчук Марини Олександрівни - представника ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.07.2022 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18.10.2022 у справі №280/10981/21.

16. Ухвалою Верховного Суду від 20.01.2026 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

17. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 20.01.2026 визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Жук А.В., судді: Єресько Л.О., Мельник-Томенко Ж.М.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

18. Судами попередніх інстанцій встановлено, що Наказом відповідача від 20.05.2021 №268-к позивача було призначено з 21.05.2021 на посаду начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області.

19. На підставі ухвали слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12.08.2021 (справа №937/7545/21 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР під №0000145 від 12.07.2021) позивача було відсторонено від виконання обов`язків начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області.

20. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21.04.2021 у справі №280/95/2021 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до Держпродспоживслужби, ГУ Держпродспоживслужби в Запорізькій області про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім іншого, зазначеним рішенням суду поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області з 05.01.2021, у цій частині рішення суду допущене до негайного виконання.

21. На підставі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.04.2021 у справі №280/95/2021, наказом відповідача від 20.10.2021 №576-к позивача було звільнено з посади начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області у зв`язку з поновленням на посаді ОСОБА_3 , який раніше обіймав цю посаду, відповідно до пункту 1 частини першої статті 88 Закону України «Про державну службу». Наказ видано в період відсторонення позивача від займаної посади за судовим рішенням. Копію наказу відповідача від 20.10.2021 №576-к позивач отримав засобами поштового зв`язку 09.11.2021 року.

22. Суди попередніх інстанцій не встановили будь-яких доказів звернення відповідача до позивача із пропозицією іншої роботи (посади).

23. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09.11.2021 у справі №280/95/21 було задоволено апеляційні скарги Держпродспоживслужби, ГУ Держпродспоживслужби в Запорізькій області: рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.04.2021 у справі №280/95/21 скасоване, ухвалене нове рішення, яким в позові відмовлено.

24. 10 листопада 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив скасувати наказ про своє звільнення та поновити його на посаді начальника ГУ Держпродспоживслужби в Запорізькій області.

25. Наказом відповідача від 19.01.2022 №27-к на посаду начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області призначено ОСОБА_2

IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ ТА ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

26. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

27. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

28. Згідно з частиною третьою статті 341 КАС України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

29. Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги, які стали підставами для відкриття касаційного провадження та правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

30. За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 43 Конституції України передбачено, зокрема, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

31. Принципи, правові та організаційні засади державної служби, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, визначає Закон України «Про державну службу» (далі і по тексту - Закон №889-VIII), відповідно до частин першої-третьої статті 5 якого правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

32. Пунктом 5 частини першої статті 83 Закону №889-VIII передбачено, що державна служба припиняється у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону).

33. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 88 Закону № 889-VIII підставами для припинення державної служби у зв`язку з обставинами, що склалися незалежно від волі сторін, є поновлення на посаді державної служби особи, яка раніше її займала.

34. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі і по тексту - КЗпП України) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.

35. Відповідно до частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

36. Спір у цій справі виник у зв`язку зі звільненням позивача відповідно до пункту 1 частини першої статті 88 Закону №889-VIII. Фактичною підставою для звільнення позивача було рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.04.2021 у справі №280/95/2021, яким на посаді, яку обіймав позивач, поновлено ОСОБА_3 .

37. Верховним Судом неодноразово було висловлено правову позицію щодо процедури звільнення державних службовців згідно пункту 1 частини першої статті 88 Закону №889-VIII в частині необхідності надання пропозицій вакантних посад в державному органі.

38. Так, однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

39. Верховний Суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що у розумінні приписів пункту першого частини першої статті 88 Закону №889-VIII та положень статті 40 КЗпП України, звільнення працівника допускається лише після надання роботодавцем пропозицій щодо всіх наявних вакансій на які може претендувати працівник та у разі відмови працівника від запропонованих посад. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 09.06.2022 у справі №520/12253/19, на неврахування висновків якої покликається позивач в касаційній скарзі.

40. Тому, враховуючи вищенаведену позицію Верховного Суду, а також те, що судами попередніх інстанцій не встановлено, що при звільненні ОСОБА_1 було запропоновано іншу роботу (вакантну посаду), колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності оскаржуваного наказу про звільнення позивача.

41. У зв`язку із наведеним, суд апеляційної інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскільки скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідало закону в цій частині позовних вимог.

42. Відповідаючи на доводи касаційної скарги в частині відсутності висновків Верховного Суду щодо питання застосування пункту 1 частини першої статті 88 Закону №889-VIII у взаємозв`язку з положеннями частини першої статті 235 КЗпП України, колегія суддів зазначає наступне.

43. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

44. Вирішуючи вимогу позивача про поновлення його на посаді суд першої інстанції врахував правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 08.05.2019 у справі №813/2091/16, стосовно того, що ефективним способом захисту прав позивача буде зобов`язання відповідача запропонувати та працевлаштувати позивача на посаді рівнозначній тій, яку він займав до припинення державної служби, та, саме у такий спосіб буде дотримано відповідачем вимоги чинного законодавства та відновлено порушене право позивача, і разом з цим, не призведе до порушення прав третьої особи, якого призначено на цю посаду.

45. Колегією суддів не встановлено підстав для незастосування у спірних правовідносинах вказаної правової позиції.

46. А тому, перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги, які стали підставами для відкриття касаційного провадження, колегія суддів доходить висновків про те, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, а суд апеляційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідало закону в цілому.

47. Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

48. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина п`ята статті 242 КАС України).

49. Згідно із положеннями статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

50. Враховуючи наведене, касаційну скаргу слід задовольнити частково, постанову суду апеляційної інстанції - скасувати, а рішення суду першої інстанції - залишити в силі.

51. Колегія суддів уважає, що Судом надано відповідь на всі доводи, які можуть вплинути на правильне вирішення справи на цій стадії судового розгляду.

52. Судові витрати не розподіляються.

Керуючись статтями 2, 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу адвоката Грамчук Марини Олександрівни - представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року у справі №280/10981/21 скасувати.

3. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 липня 2022 у справі №280/10981/21 залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і не оскаржується.

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук

Л.О. Єресько

Ж.М. Мельник-Томенко

Судді Верховного Суду