Справа № 640/17633/20
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2026-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 08 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання протиправними дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Національного банку України, в якому просив суд визнати протиправними дії Національного банку України щодо вимоги від адвоката ОСОБА_1 підтвердити готовність компенсації витрат на копіювання документів, як умову надання йому копій витребуваних документів зазначених в адвокатському запиті.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.08.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі.

Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 № 2825-IX, Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

На виконання вимог пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2825-IX та Порядку № 399, до Донецького окружного адміністративного суду передано адміністративну справу № 640/17633/20.

Ухвалою суду від 12 травня 2025 року прийнято до свого провадження адміністративну справу.

До суду представником відповідача подане клопотання про закриття провадження у справі в обґрунтування якого зазначено, що як вбачається зі змісту адвокатського запиту позивача в цій справі, такий запит «спрямований на те (має мету) сприяння слідству у викритті, на думку потерпілої, діючого злочинного угрупування посадових осіб, які таємно викрадають гроші ліквідованих банків». З цього приводу, представник відповідача зазначив, що правові засади організації діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні врегульовані Законом України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI). Вважає, що адвокатський запит не є запитом, що направлений на отримання публічної інформації, оскільки може бути спрямований не лише до суб`єктів владних повноважень, але й до будь-якої юридичної особи з метою отримання необхідної адвокату інформації для надання правової допомоги клієнту, у зв`язку з чим, відносини, які склалися між позивачем та відповідачем щодо зобов`язання останнього надати відповідь на адвокатський запит, не є публічно правовими у розумінні КАС України.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08 липня 2025 року провадження у справі закрито.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції про закриття провадження в адміністративній справі, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову постанову, якою направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.09.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у письмовому провадженні на 28.01.2026.

29.09.2025, під № 25997 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Розгляд апеляційної скарги 28.01.2026 не здійснювався, у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що дослідивши наявну у матеріалах справи копію адвокатського запиту адвоката ОСОБА_1, суд встановив, що у ньому відсутні посилання на Закон України "Про доступ до публічної інформації".

Отже, адвокат не ідентифікував свій адвокатський запит в якості запиту про доступ до публічної інформації.

Зі змісту вищезгаданого адвокатського запиту слідує, що метою звернення позивача до Національного банку України з адвокатським запитом отримання відомостей, необхідних для надання професійної правничої допомоги клієнту, про що ним наголошено в цьому ж запиті, тому, звертаючись до розпорядника публічної інформації із адвокатським запитом, адвокат (у тому числі, який звертається з метою належного виконання договору про правову допомогу) повинен окрім положень Закону № 5076-VI, який визначає його право на таке звернення, посилатися й на норми Закону № 2939-VI, аби розпорядник інформації мав можливість "ідентифікувати" такий запит саме, як запит на публічну інформацію.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спір не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства та будь-якого іншого судочинства, оскільки такий позов взагалі не може розглядатися судами.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що:

- позиція позивача полягала у тому, що він є адвокатом, та з метою наданні правової допомоги надіслав адвокатський запит до Національного банку України з метою отримання інформації, на що, Національний Банк України, надіслав листа з вимогою де зазначив, як передумову надати запитувану інформацію забов`язання адвоката підтвердити оплату за копіювання документів, але позивач вважає що ст. 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не передбачає обов`язок адвоката підтверджувати оплату за копіювання документів, як передумову отримання інформації на адвокатський запит, а зазначений закон передбачає відшкодування витрат, що в розумінні Закону, по-перше повинно бути надана інформації, а потім набуває обов`язок адвоката відшкодувати витрати на копіювання;

- суд першої інстанції за результатами перерахування у тексті норм Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Закону України «Про доступ до публічної інформації» вийшов за межі позовних вимог та прийшов до необґрунтованого висновку, що предмет спору стосується надання інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, незважаючи що це ні є предметом спору у даній справі, та застосована судом практика Верховного Суду зазначена у постанові від 21.03.2024 у справі № 640/7688/21 не відноситься до предмету даного спору;

- суд не розглянув по суті спір, згідно позовних вимог, вийшов за межі позовних вимог, визначивши самостійно неіснуючий предмет позову нібито ненадання інформації на адвокатський запит, дійшовши до хибного висновку закрити провадження з обставин, визначени судом самостійно, зазначивши що позов взагалі не може розглядатися судами застосувучи висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 9901/296/19, від 20.11.2019 у справі № 808/2167/18 та від 11.06.2020 у справі № 640/22536/19, які жодним чином не відносяться до правовідносин та предмету адміністративного позову.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне вказати таке.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що:

- цей спір виник з огляду на вимогу Національного банку України підтвердити готовність позивачем - адвокатом ОСОБА_1 компенсувати витрати на копіювання документів, які були запитані ним у адвокатському запиті від 20.06.2020;

- відповідач надіслав лист з вимогою де зазначив, як передумову надати запитувану інформацію забов`язання адвоката підтвердити оплату за копіювання документів, але позивач вважає що ст. 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність», не передбачає обов`язок адвоката підтверджувати оплату за копіювання документів, як передумову отримання інформації на адвокатський запит, а зазначений закон передбачає відшкодування витрат, що в розумінні Закону, по-перше повинно бути надана інформації, а потім набуває обов`язок адвоката відшкодувати витрати на копіювання, що, власне і є предметом розгляду даного спору, зокрема, спір буде вирішено з наданням висновку чи вчинив відповідач у спірних правовідносинах протиправні дії чи не допустив;

- позивач не оскаржує у даному позові інші дії відповідача.

КАС України визначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тобто, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав/законних інтересів осіб у сфері публічно-правових відносин.

Пунктами 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України, визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

За правилами пунктів 1, 7 частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення, а також спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Водночас, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Колегія суддів зауважує, що спір щодо ненадання відповіді, несвоєчасного або неповного надання інформації на адвокатський запит/чи висування вимоги здійснити оплату за копіювання, надісланий суб`єкту владних повноважень, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, адже особа, яка не надала відповідь, діє як суб`єкт владних повноважень, а дії з розгляду адвокатського запиту, є адміністративною процедурою.

Так, правове регулювання відносин щодо внесення і розгляду адвокатського запиту визначено статтею 24 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Зокрема, цією статтею Закону детально регламентовано перелік адресатів, до яких може бути направлено адвокатський запит, вимоги до такого запиту, питання строків розгляду адвокатських запитів та порядку відшкодування витрат.

Адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правничої допомоги клієнту.

Також, нормами цієї статті визначено, що адвокатський запит не може стосуватися надання консультацій і роз`яснень положень законодавства. Надання адвокату інформації та копій документів, отриманих під час здійснення кримінального провадження, здійснюється в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом.

Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

У разі якщо адвокатський запит стосується надання значного обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, строк розгляду адвокатського запиту може бути продовжено до двадцяти робочих днів з обґрунтуванням причин такого продовження, про що адвокату письмово повідомляється не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання адвокатського запиту.

У разі якщо задоволення адвокатського запиту передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як десять сторінок, адвокат зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Розмір таких витрат не може перевищувати граничні норми витрат на копіювання та друк, встановлені Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Закон № 5076-VI, не регламентує, яка інформація, крім тієї, що пов`язана з клієнтом та представництвом його інтересів, є доступною для адвоката. Більше того, Закон № 5076-VI у частині другій статті 24 вказує, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом.

Тож, вирішенням даного спору, є оцінка чи має підстави вимагати орган, до якого надійшов адвокатський запит вимогати попередньої згоди на компенсацію витрат на копіювання запитуваних документів, проте, суд першої інстанції, шляхом проведення порівняння між запитом на отримання публічної інформації і адвокатським запитом, дійшов висновків про закриття провадження у справі, з посиланням на висновки Верховного Суду та Великої палати Верховного Суду, проте, колегія суддів вважає, що такі висновки не є релевантними до спірних правовідносин, адже позивач не оскаржує зміст відповіді, а вважає, що дії Національного банку України щодо вимоги від адвоката ОСОБА_1 підтвердити готовність компенсації витрат на копіювання документів, як умову надання йому копій витребуваних документів зазначених в адвокатському запиті, є протиправними, що не є тотожним з наведеними судом висновками суду касаційної інстанції.

Дійсно, отримання інформації адвокатами, незважаючи на схожість у регулюванні адвокатських запитів та запитів на публічну інформацію, суд повинен застосовувати Закон №5076-VI, який містить спеціальні вимоги до адвокатського запиту. Проте, якщо в адвокатському запиті, який оформлений відповідно до вимог Закону №5076-VI міститься запит щодо іншої інформації, яка підпадає під ознаки публічної, незалежно від наявності посилання на конкретний порядок отримання такої інформації з вказівкою на Закон №2939-VI, така інформація є доступною для адвоката і суд має застосовувати загальні правила доступності до інформації, визначені цим Законом.

Колегія суддів вважає доречними доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не розглянув по суті спору позовні вимоги та вийшов за їх межі, визначивши та оцінивши у контексті можливості розгляду в порядку письмового провадження предмет позову ненадання інформації на адвокатський запит, дійшовши до помилкового висновку закрити провадження з обставин, які не є спірними у даній справі з посиланням на постанови Великої Палати Верховного Суду, які не є релевантними до правовідносин та предмету адміністративного позову в цій справі, який зводиться до оцінки дій відповідача щодо вимоги від адвоката підтвердити готовність компенсації витрат на копіювання документів, як умову надання йому копій витребуваних документів зазначених в адвокатському запиті.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції не мав визначених КАС України підстав для закриття провадження у справі, з огляду на що, доводи апеляційної скарги колегією суддів приймаються у якості належних.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, порушив норми процесуального права.

Згідно п. ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Тому, наявні підстави для скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 320, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 08 липня 2025 року - скасувати.

Справу направити до Донецького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко