Справа № 522/1126/26
Суддя: Науменко А. В.
Дата ухвалення: 2026-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/1126/26
Провадження № 2-а/522/167/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді Науменко А.В.;

за участі секретаря судового засідання Зелінська К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про продовження строку затримання з метою ідентифікації та примусового видворення за межі території України,

ВСТАНОВИВ:

30 січня 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси звернувся представник Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області з позовом до громадянина Таджикистану ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про продовження строку затримання з метою ідентифікації та примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців до 05.08.2026.

Позивач посилається на те, що громадянина Таджикистану ОСОБА_1 затримано на підставі рішення Приморського районного суду м.Одеси від 08.08.2025 у справі №522/17834/25, яке залишене без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.08.2025. ГУ ДМС в Одеській області неодноразово направляли листи до Надзвичайного і Поважного Посла Республіки Таджикистан в Україні та Департаменту консульською служби МЗС України, однак станом на 30.01.2026 відповіді не отримані. На даний час неможливо забезпечити примусове видворення відповідача, у зв`язку з тим, що не отримано паспортний документ або свідоцтво на повернення до Узбекистану, а також відсутні документи, які дозволяють перетнути державний кордон України відповідачу.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30.01.2026 відкрито провадження у справі з призначенням судового розгляду на 04.02.2026 та забезпечено проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

До суду 03.02.2026 представник ОСОБА_1 Казнєвський В.О. подав відзив, яким просить відмовити у задоволенні позову.

Відзив обґрунтовано тим, що підставою для затримання відповідача слугувала наявність підстав вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання рішення про його видворення. В дійсності відповідач звернувся з заявою про визнання його біженцем чи особою яка потребує додаткового захисту, однак заява не була прийнята, що свідчить про бездіяльність направлену на недопущення розповсюдження дії Закону України «Про біженців т осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» на відповідача, що унеможливило би прийняття відносно нього рішення про примусове видворення. Безрезультатні звернення позивача свідчать про формальне листування, не направлене на реальне настання юридичних наслідків, що призводить до необґрунтованого та тривалого перебування відповідача у ПТПІ та обмежує його права на свободу. Представник відповідача вказує, що позивач не надав жодного доказу негативної поведінки відповідача в Україні, яка б свідчила про його намір ухилятися від добровільного виконання рішення про повернення/видворення, перешкоджання процедурі видворення або існування ризику втечі. Оскарження рішень позивача не свідчить про ухилення від їх виконання, а вказує на не згоду.

В судовому засіданні Громадська організація «Фікір» в особі керівника Саїтьяєва Кемала Рустемовича подала до суду письмове зобов`язання про взуття на поруки ОСОБА_1 , яким просить віддати відповідача на поруки ГО «Фікір» в особі керівника ОСОБА_3 , із взяттям зобов`язань передбачених ст.289 КАС України.

ОСОБА_3 вказує що здійснює власну підприємницьку діяльність на території України, є близьким другом відповідача. На запитання суду пояснив, що дана громадська організація не є відомою та не зміг відповісти скільки в ній членів. Пояснив, що займається волонтерською діяльністю та допомагає ЗСУ особисто.

У судовому засіданні 04.02.2026 прийнято відзив. Представник позивача Саркісян А.Р. підтримав позов, просив продовжити строк затримання відповідача. Представник відповідача Казнєвський В.О. заперечував проти позову, просив задовольнити клопотання про взяття на поруки. ОСОБА_4 , який брав участь у судовому засіданні через відеоконференцію за допомогою перекладача Нікішова О.О. заперечував проти позову, вказав, що добровільно прийшов до міграційної служби та подав документи про визнання їх біженцями.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи учасників справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Згідно із частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За правилами ч. 7 ст. 5 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що і громадяни України.

Згідно з ч. 4 ст. 46 КАС України іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2025 по справі № 522/17834/25 задоволено адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина Таджикистану та ОСОБА_1 , та вирішено затримати громадянина Таджикистану ОСОБА_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, строком на 6 місяців до 05.02.2026 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Постановою П`ятого апеляційного суду від 28.08.2025 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.08.2025 залишено без змін.

Ухвалою Верховного суду від 03.11 2025 року відкрито касаційне провадження у справі №522/17834/25.

Через те, що строк тримання відповідача в ПТПІ закінчується, міграційна служба звернулась до суду із цим позовом.

З матеріалів справи вбачається, що 06.08.2025 ГУ ДМС України в Одеській області зверталося до Надзвичайного і Повноважного Посла Республіки Таджикистан в Україні з листом щодо документування громадянина Таджикистану ОСОБА_1 .

27.08.2025 ГУ ДМС України в Одеській області зверталося до Надзвичайного і Повноважного Посла Республіки Таджикистан в Україні з листом щодо документування громадянина Таджикистану ОСОБА_1 .

17.12.2025 ГУ ДМС України в Одеській області зверталося до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справи України щодо ідентифікації та документування Латіпова Ісломжон.

05.01.2026 ГУ ДМС України в Одеській області зверталося до Надзвичайного і Повноважного Посла Республіки Таджикистан в Україні з листом щодо документування громадянина Таджикистану ОСОБА_1 .

19.01.2026 ГУ ДМС України в Одеській області зверталося до Надзвичайного і Повноважного Посла Республіки Таджикистан в Україні з листом щодо документування громадянина Таджикистану ОСОБА_1 .

Позивач вказує, що на жоден лист відповіді не надходило, у зв`язку з чим на даний час неможливо забезпечити примусове видворення відповідача. До твердження представника відповідача щодо бездіяльності позивача за шість місяців суд ставиться критично, тому як сторона відповідача не зазначає, які саме додаткові дії мав вчинити додатково позивач.

Згідно з ч.4 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до ч.1 ст.289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, на підставі заяви поданої органом охорони державного кордону до іноземця або особи без громадянства суд може застосувати такий захід як затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Частинами 11-13 ст.289 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Верховним Судом в постанові від 17 січня 2019 року у справі №743/1240/17 висловлено наступну позицію: чинним законодавством наведено вичерпний перелік підстав, які передбачають неможливість примусового видворення особи, а продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні можливе лише за їх наявності.

Така практика покликана стимулювати позивачів до активних дій щодо видворення відповідача у встановлений законом 6-місячний строку за реальної можливості встановити його особу, а не займатися формалізмом та утриманням іноземців за рахунок державного бюджету.

Документ, що посвідчує особу для іноземців та осіб без громадянства - паспортний документ іноземця, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особи без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною.

Аналізуючи вищевказані, судова колегія зазначає, що серед документів, які посвідчують особу іноземця є паспорт громадянина іноземної держави, сертифікат на повернення, дипломатичний паспорт.

При цьому, вищезазначені документи можуть бути оформлені та видані виключно країною попереднього постійного проживання або її офіційними представництвами в інших країнах.

Верховний Суд у постанові від 27.02.2020 по справі №585/2811/19 зазначив, що «Затримання особи-відповідача не зважаючи на серйозність заходу, з огляду на встановлені судами фактичні обставини, є цілком виправданими та належними, тому як в даному випадку застосування інших, менш суворих заходів, буде недостатніми для гарантування виконання такою особою певних обов`язків пов`язаних із залишенням території України. Затримання до закінчення проведення процедури видворення, в тому числі для належної ідентифікації особи, відповідає національному законодавству, воно є також необхідним за конкретних обставин».

Судом встановлено, що на даний час неможливо забезпечити примусове видворення відповідача, у зв`язку з тим, що до теперішнього часу інформація щодо підтвердження факту належності відповідача до громадянства Таджикистану не надходила, та він не може бути документований сертифікатом на повернення в країну походження, що в свою чергу не дає можливості виконати рішення про його примусове видворення за межі України, що за сукупності вказаних умов є підставою для задоволення позовних вимог.

Суд враховує, що позивачем прийняті усі достатні міри, але не отримання необхідної за процедурою інформації сталося не з вини (бездіяльності) позивача.

Враховуючи те, що позивач на момент розгляду справи, відповідей на своє звернення так і не отримав, а термін затримання відповідача з метою ідентифікації спливає 06.02.2026, то суд вважає, що наявні підстави для прийняття судом рішення про продовження строку затримання відповідача громадянина Таджикистану ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ).

Водночас суд вказує, що представником позивача не доведено суду наявність обставин, які є досить значними для продовження строку затримання відповідача строком на 6 місяців.

Доводи відзиву ґрунтуються на не погодженням з діями позивача та оскарження рішення про затримання, оскарження бездіяльності щодо прийняття заяви про визнання біженцем, що не приймається до уваги, адже таке не є предметом цього спору.

Щодо клопотання про взяття на поруки, заявленого у судовому засіданні суд зазначає наступне.

ОСОБА_3 подав до суду письмове зобов`язання про взуття на поруки відповідача як керівник Громадської організації «Фікір», про що свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Досліджуючи вказану заяву про зобов`язання суд вказує, що воно не містить жодного обґрунтування щодо забезпечення видворення відповідача. ГО «Фікір» у поданому зобов`язанні не брала на себе жодних зобов`язань щодо вчинення дій направлених на виїзд Латіпова Ісломжон за межі України, а лише вказує на забезпечення прибуття відповідача до суду чи до УГ ДМС України в Одеській області без обгрунтувань механізмів виконання.

У зв`язку з чим суд ставить під сумнів практичну реалізацію контролю керівника ГО «Фікір» дій відповідача.

Як вже зазначено, положення статті 289 КАС України направлено на забезпечення рішення про примусове видворення особи щодо якої існують певні ризики, а визначені ч.1 вказаної статті заходи направлені усунення існуючих ризиків.

У даній справі встановлено ряд обставин, які впливають на можливість ОСОБА_1 самостійно покинути територію України. До об`єктивних ризиків відноситься: відсутність документів, що дають можливість відповідачу виїхати за межі території України.

Водночас, подана заява керівника ГО «Фікір» жодним чином не нівелює наведені вище ризики та не сприяє виконанню рішення про примусове видворення відповідача, тому не може бути прийнята судом.

Окрім того відповідач, бажає бути визнаний біженцем, а ніяк не виїхати за межі України, чим виконати рішення про видворення.

Крім того, як вже зазначалось, законодавець пов`язує необхідність поміщення (продовження строку затримання) іноземця до пункту тимчасового перебування саме з фактом перебування на території України без законних підстав, ухилення від виконання рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, прийняття у відношенні особи рішення про примусове видворення за межі України. При наявності вказаних обставин, іноземець або особа без громадянства має бути поміщена до пункту тимчасового тримання для її примусового видворення за межі України.

Так, враховуючи вищевикладене, з метою завершення процедури примусового видворення відповідача до країни громадянської приналежності та з метою стимулювання позивача до активних дій щодо видворення відповідача у найкоротший термін за реальної можливості встановити його особу, а не займатися формалізмом та утриманням його за рахунок державного бюджету, суд вбачає наявність законних підстав для продовження строку затримання відповідача з метою забезпечення його подальшого примусового видворення строком на 3 (три) місяці.

Встановлення такого строку унеможливить допущення позивачем необґрунтованого зволікання щодо належного вжиття відповідних заходів у визначений чинним законодавством спосіб та порядку щодо примусового видворення відповідача, що, в свою чергу, дозволить уникнути порушення прав відповідача, гарантованих ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, у вигляді безпідставного тривалого утримання в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-78, 229, 242, 244, 293, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання представника відповідача ОСОБА_5 про взяття на поруки Латіпова Ісломжон Громадською організацією «ФІКІР» - залишити без задоволення.

Адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про продовження строку затримання з метою ідентифікації та примусового видворення за межі території України задовольнити частково.

Продовжити строк затримання особи, яка представляється громадянином Таджикистану ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на три місяці до 04 травня 2026 року з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Рішення суду звернути до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання до суду першої інстанції апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення. Оскарження рішення не зупиняє його негайного виконання.

Повний текст рішення суду складено 05 лютого 2026 року.

Суддя А.В. Науменко

04.02.26