Справа № 580/11188/24
Суддя: Лариса ТРОФІМОВА
Дата ухвалення: 2026-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 лютого 2026 року Справа № 580/11188/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі судді Л.В.Трофімової розглянув у порядку письмового провадження заяви про зміну способу та порядку виконання судового рішення в адміністративній справі №580/11188/24 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська 23, м. Черкаси, 18001, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, постановив ухвалу.

Шостий апеляційний адміністративний суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року скасував ухвалив нове: визнати протиправною відмову ГУ ПФУ в Черкаській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 як особі з інвалідністю ІІ групи, пов`язаною з наслідками аварії на ЧАЕС, державної пенсії, встановленої ст. 54 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії, передбаченої ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, визначених Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, щомісячно з урахуванням раніше виплачених коштів з 06.06.2024. Позовні вимоги про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії за період з 01.07.21 до 10.06.24 - залишити без розгляду та заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про виправлення описки в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2025 року задовольнив: викласти абзац шостий резолютивної частини постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2025 року у редакції: "Позовні вимоги про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії за період з 01 липня 2021 року до 05 червня 2024 року - залишити без розгляду.

02.02.2026 вх.№5175/26, вх.№5255/26 від Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України та ОСОБА_1 надійшли заяви про зміну способу та порядку виконання судового рішення.

03.02.2026 заяви про зміну способу і порядку виконання рішення у справі №580/11188/24 призначені до розгляду.

05.02.2026 за вх.№5624/26 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області надано заперечення, в якому представник адміністративного органу просить у задоволенні заяви про зміну способу і порядку виконання рішення відмовити, з підстав необгрунтованості, з огляду на неможливість змінювати встановлений у судовому рішення, яке набрало законної сили, спосіб виконання із зобов`язання здійснити дії на стягнення.

Відповідно до частини 1 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України за заявою стягувача, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може встановити чи змінити спосіб або порядок виконання рішення. Питання про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Відповідно до ч. 1 ст.370 КАС України судове рішення, що набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і належить виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами - за її межами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень. Відповідно до частини 1 статті 5 Закону №1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених Законом №1404 випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Згідно із статтею 10 Закону №1404 заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені Законом №1404. Відповідно до п. 1 частини 1 статті 26 Закону №1404, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа. Відповідно до пункту 10 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення. Згідно частин 3, 4 статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення. Законом можуть встановлюватися особливості щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Суд враховує, що зміна способу і порядку виконання рішення може бути здійснена виключно за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Відсутність фінансування з боку Пенсійного фонду України не може вважатися невиконанням рішення суду без поважних причин.

Верховний Суд у постанові від 18.02.2025 у справі №640/7827/22 вказує, що процесуальна можливість встановити чи змінити спосіб або порядок виконання судового рішення виникає за наявності виняткових обставин, які б ускладнювали його виконання або робили його виконання неможливим, адже в такий спосіб змінюються висновки вже прийнятого судового рішення. Разом із тим, зміна способу чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення повинна узгоджуватися з тими обґрунтуваннями судового рішення, на які спираються висновки суду, що містяться в резолютивній частині судового рішення. Здійснюючи зміну способу і порядку виконання судового рішення, суд не може змінювати зміст резолютивної частини рішення або змінити обраний судом спосіб захисту порушеного права.

Верховний Суд у справі № 420/6671/18 ЄДРСР 112382417 зазначає: п.46 - зобов`язання відповідача вчинити певні дії зі сплати заборгованості по пенсії і стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень певного розміру грошових коштів за конкретний період є різними за своєю суттю способами захисту прав та інтересів позивача, які обираються позивачем при поданні позову, а судом під час ухвалення рішення; п.48 - оскільки розрахунок належної позивачці заборгованості по пенсії судом не здійснювався, тому, змінивши спосіб виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2019 року у справі №420/6671/18 із зобов`язання здійснити виплату заборгованості по пенсії з червня 2017 року на стягнення конкретної суми цієї заборгованості з визначенням певного періоду, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, фактично змінив рішення по суті з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішив питання, що не було предметом дослідження судом під час розгляду справи по суті, що не передбачено статтею 378 КАС України. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Підставою для застосування правил цієї норми є настання обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, а для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об`єкта стягнення або з інших причин. Зміна способу і порядку виконання рішення суду - це прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими судом. Суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, однак не змінюючи при цьому його змісту, або ж відмовити в задоволенні такої заяви. Подібна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 800/203/17.

Згідно з частиною 5 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, що застосовують у діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Відповідно до ч.4 ст.6 Закону України «Про адміністративну процедуру» висновки про застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх адміністративних органів, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Кабінет Міністрів України постановою від 14.07.2025 №821 затвердив Порядок здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/821-2025-%D0%BF#Text).

Верховним Судом у постанові від 04.09.2018 у справі №279/7157/15-а (ЄДРСР 76246303) зазначено, що підставою для застосування правил статті 378 Кодексу адміністративного судочинства є обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення у адміністративній справі: ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України під час вибору і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 30.07.2019 у справі №281/1618/14-а (ЄДРСР 83330657) зазначено: зміна способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом під час ухвалення рішення способу відновлення порушеного права.

Суд встановив, що заяви є необгрунтованими, у позові не формувалась вимога майнового характеру, відсутні підстави для висновку, що виконання рішення у справі №580/11188/24 є неможливим/ускладненим в умовах дії режиму воєнного стану за наявного механізму виплат згідно з постановою КМУ від 14.07.2025 № 821. Суд за встановлених обставин і оцінених доказів дійшов висновку, що у задоволенні заяв від 02.02.2026 вх.№5175/26, вх.№5255/26 про зміну способу і порядку виконання рішення у справі №580/11188/24 належить відмовити.

Керуючись ст.2, 241, 243, 248, 256, 370, 372, 378 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяв від 02.02.2026 вх.№5175/26, вх.№5255/26 Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України та ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання судового рішення у справі №580/11188/24 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набрала законної сили відповідно статті 256 КАС України і може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 КАС України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів ЄСІТС з урахуванням рішення ВРП від 17.08.2021 № 1845/О/15-21.

Копію ухвали направити сторонам справи.

Ухвала складена, підписана 05.02.2026.

Суддя Лариса ТРОФІМОВА