Справа № 400/3650/24
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2026-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2026 р. № 400/3650/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М. розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаГоловного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008,

прозобов`язання вчинити певні дії; стягнення моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі -позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі -відповідач), в якій просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови у виконанні рішень Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.05.2022 по справі № 400/122/22 та від 12.05.2023р. по справі № 400/2816/23, оформленого листом від 21.11.2023 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області виплатити ОСОБА_1 153300,58грн. та 48000,00грн.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 збитки від інфляції за несплату пенсії, донарахованої за рішеннями Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.05.2022 р. по справі № 400/122/22 та від 12.05.2023р. по справі № 400/2816/23;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 50000 моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач звертався до відповідача з заявами, в яких просив виконати рішення суду. Проте, на заяви він отримав лист Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому відповідач відмовив позивачу у виконанні рішень. Вказані дії та рішення відповідача позивач вважає протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2024 року ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2024 року, скасовано в частині відмови у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 збитки від інфляції за несплату пенсії, донарахованої за рішеннями Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.05.2022 р. по справі № 400/122/22 та від 12.05.2023р. по справі № 400/2816/23; стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 50000 моральної шкоди, та в цій частині направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В іншій частині ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2024 року - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 19 вересня 2024 року, касаційну скаргу позивача залишено без задоволення, а ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2024 у справі №400/3650/24 - без змін.

З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово звертався до Миколаївського окружного адміністративного суду.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 травня 2022 року у справі № 400/122/22, яке набрало законної сили, позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 року відповідно до наданої довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 №9/1/3076 від 22.11.2021 року про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату з 01.04.2019 року на підставі оновленої довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.11.2021 року №9/1/3076, виходячи з основного розміру грошового забезпечення (пенсії), з урахуванням виплачених сум.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року у справі № 400/122/22 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2023 року задоволено частково. Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії скасовано, та прийнято нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду задоволено. Встановлено судовий контроль за виконанням рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 травня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області у строк протягом 30 днів з моменту отримання даної постанови подати до Миколаївського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 травня 2022 року по справі №400/122/22.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2024 року у справі № 400/122/22 прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.05.2022 у справі №400/122/22.

Крім того, позивач звертався до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії Головного управління ПФУ в Миколаївській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті з 01.07.2021 щомісячної доплати у розмірі 2000,00 грн до призначеної пенсії у відповідності до постанови КМУ від 14.07.2021 № 713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб"; зобов`язати Головне управління ПФУ в Миколаївській області перерахувати та виплатити з 01.07.2021 року щомісячну доплату у розмірі 2000,00 грн відповідно до постанови КМУ від 14.07.2021 №713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб", з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 травня 2023 року у справі № 400/2816/23, яке набрало законної сили, позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 щомісячної доплати у розмірі 2000,00 грн до призначеної пенсії відповідно до постанови КМУ від 14.07.2021 № 713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області встановити та виплатити ОСОБА_1 , з 01.07.2021 щомісячну доплату у розмірі 2000,00 грн до призначеної пенсії відповідно до постанови КМУ від 14.07.2021 № 713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб", з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.05.2023 по справі № 400/2816/23 позивачу встановлено з 01.07.2021 щомісячну доплату у розмірі 2000,00 грн. до призначеної пенсії відповідно до постанови КМУ від 14.07.2021 № 713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб. Різниця між отриманою пенсією та донарахованою за рішенням суду від 12.05.2023 за період з 01.07.2021 по 30..06.2023 становить 48000,00 грн.

Листом від 21.11.2023 р. відповідач на звернення позивача від 05.11.2023 р. та 07.11.2023 р. надав відповідь, в якій зазначив, що ґрунтовне роз`яснення щодо виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.05.2022 по справі № 400/122/22 надано позивачу листом Головного управління від 21.07.2022 № 6380-6022/Т-02/8-1400/22. Різниця між отриманою пенсією та донарахованою за рішенням суду від 17.05.2023 за період з 01.04.2019 по 31.07.2022 становить 153300,58 грн.

Позивач не погоджується з таким діями відповідача та просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 збитки від інфляції за несплату пенсії, донарахованої за рішеннями Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.05.2022 р. по справі № 400/122/22 та від 12.05.2023р. по справі № 400/2816/23 та стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 50000 моральної шкоди.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-III (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі Порядок № 159; у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції).

Згідно зі статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством).

Пункти 1, 2 Порядку № 159 відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ, а також конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Компенсацію виплачують за рахунок, в тому числі, і коштів Пенсійного фонду України (стаття 6 Закону № 2050-ІІІ).

При цьому, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 Закону № 2050-ІІІ). Аналогічні приписи містить і пункт 5 Порядку № 159.

Аналіз викладених правових норм дає підстави стверджувати, що основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати», є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, у тому числі пенсії. Одночасно законодавець пов`язав виплату компенсації із виплатою заборгованості доходу, тобто і компенсація, і заборгованість по доходу провадиться в одному місяці.

Дані висновки відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 29.09.2022 у справі № 520/1001/19.

Аналогічний висновок щодо застосування тих самих норм права у подібних правовідносинах викладено й у постановах Верховного Суду від 16.05.2019 у справі № 134/89/16-а, від 10.02.2020 у справі № 134/87/16-а, від 05.03.2020 у справі № 140/1547/19 та застосована у постанові від 20.10.2022 у справі № 140/862/19, де зауважено, що законодавець пов`язує виплату компенсації втрати частини доходів з виплатою основної суми доходу.

Разом із тим, матеріали справи не містять доказів того, що позивачу виплачено суму пенсії в розмірі 153300,58грн по рішенню у справі 400/2816/030 та 48000,00 грн по рішенню у справі № 400/122/22.

Відповідно до п. 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держстатом.

Тобто, для правильного визначення розрахунку компенсації втрати частини доходів необхідна інформація про місяць, в якому дохід виплачено та, відповідно, про індекс споживчих цін, що обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу.

На час розгляду даної справи така інформація відсутня, оскільки нараховані суми пенсії фактично позивачем не отримані.

Звідси, позовні вимоги в даній частині не підлягають задоволенню як заявлені передчасно.

Частина друга статті 625 Цивільного кодексу України так само передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак, як вже зазначено вище, фактично нараховані суми пенсії позивачем не отримані.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідачів моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн суд зазначає наступне.

Положеннями статті 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Згідно з статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 (пункт 3) визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 зазначеної Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд зауважує, що позивач не довів наявності безпосереднього причинного зв`язку такої шкоди із оскаржуваними рішенням та діями відповідачів. Доказів на підтвердження існування моральних страждань та належним чином визначеного позивачем розміру моральної шкоди суду не надано.

Сам лише факт порушення прав не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди.

За сукупністю наведених обставин підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ідентифікаційний код 13844159) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Мельник