Справа № 320/46174/25
Суддя: Сас Є.В.
Дата ухвалення: 2026-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження в адміністративній справі

05 лютого 2026 року м. Київ Справа № 320/46174/25

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Саса Є.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_2

третя особа ОСОБА_3

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до Київського окружного адміністративного суду з вимогами:

1) визнати протиправною бездіяльність члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 , яка полягає у ненаданні адвокату Рибалку Володимиру Орестовичу, який діяв в інтересах ОСОБА_1 , можливості ознайомитися з матеріалами справи № 43/0/8-24;

2) зобов`язати члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 надати адвокату Рибалку Володимиру Орестовичу можливість ознайомитися з матеріалами справи № 43/0/8-24 та допустити його до участі у справі.

За наслідками автоматичного розподілу судової справи між суддями справу № 320/46174/25 передано для розгляду судді Кушновій А.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.09.2025 задоволено заяву судді Кушнової А.О. про самовідвід.

Відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу справ між суддями справу № 320/46174/25 передано для розгляду судді Сасу Є.В.

Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду Саса Є.В. від 22.09.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); залучено до участі у справі ОСОБА_3 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору; встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

Вища рада правосуддя подала відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому просила у задоволенні вимог останньої відмовити.

У відповіді на відзив позивачка просила задовольнити позов у частині визнання протиправною бездіяльності члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 .

Третьою, особою подано письмові пояснення щодо позову та відзиву, у яких ОСОБА_3 наводить аргументи протиправності бездіяльність відповідача.

У додаткових поясненнях позивачка вказала, що Вища рада правосуддя не є учасником справи та не має процесуального права подавати відзив від свого імені без рішення суду про її залучення.

Також, Вищою радою правосуддя подано до суду клопотання про закриття провадження на підставі, передбаченій пунктом 8 частини першої статті 238 КАС України (у зв`язку з тим, що оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення).

Позивачка у задоволенні вказаного клопотання просила відмовити, вказавши, що усуненням порушення повністю її законні права та інтереси відновлено не було.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини.

02.01.2024 до Вищої ради правосуддя надійшла рекомендація Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 19.12.2023 про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Житомирського районного суду Житомирської області. Справі позивачки присвоєно № 43/0/8-24, доповідачем визначено члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 .

01.09.2025 до Вищої ради правосуддя надійшла заява ОСОБА_3 з проханням надати йому можливість ознайомитися з матеріалами справи № 43/0/8-24 в електронному вигляді. До заяви додано довіреність від 26.08.2025 № 971, якою засвідчено, що ОСОБА_1 уповноважує ОСОБА_3 бути її представником у Вищій раді правосуддя у процедурі розгляду матеріалів щодо внесення подання Президентові України про призначення її на посаду судді Житомирського районного суду Житомирської області, у тому числі отримувати та подавати до Вищої ради правосуддя документи, заяви, пояснення, клопотання, скарги та інші матеріали; знайомитися з матеріалами особової справи (суддівського досьє), робити з них копії та витяги, у тому числі в електронній формі.

09.09.2025 листом за підписом відповідача позивачці було надано відповідь на заяву її представника, в якій зазначено: «упродовж останнього року ОСОБА_3 обіймав посаду головного спеціаліста відділу з питань реалізації повноважень щодо незалежності суддів управління забезпечення діяльності керівництва та членів Вищої ради правосуддя Секретаріату Вищої ради правосуддя та мав доступ до Ваших матеріалів. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 26 Закону України «Про запобігання корупції», особам, які припинили виконання функцій держави або місцевого самоврядування, заборонено протягом року представляти інтереси будь-якої особи у справах, в яких іншою стороною є орган, у якому вони працювали на момент припинення діяльності. У зв`язку з цим повідомляю, що Вища рада правосуддя зобов`язана враховувати цю заборону. Водночас Ви безперешкодно можете ознайомитися з матеріалами справи № 43/0/8-24, звернувшись до Вищої ради правосуддя в установлений спосіб».

Позивачка, обґрунтовуючи свої вимоги, зазначила, що такі дії доповідача є протиправними, оскільки чинним законодавством України не передбачено, що член Вищої ради правосуддя має повноваження на власний розгляд не допускати адвоката до участі у справі.

На думку позивачки, надаючи їй правову допомогу, адвокат Рибалко Володимир Орестович не порушував законодавчі обмеження, передбачені статтею 26 Закону України «Про запобігання корупції». Обмеження на вчинення дій, які б могли призвести до порушення вимог антикорупційного законодавства, як зазначила позивачка, чітко встановлені договором про надання правничої допомоги від 26.08.2025 № 26/08, що укладений між нею та Адвокатським об`єднанням «Рибалко та партнери», а аткож довіреністю від 26.08.2025 № 971.

Також позивачка зауважила, що суб`єктивна позиція ОСОБА_2 про те, що адвокат Рибалко Володимир Орестович не має права брати участь у справі № 43/0/8-24, оскільки на нього поширюються обмеження, передбачені статтею 26 Закону України «Про запобігання корупції», не дає йому повноважень не допускати адвоката до участі у справі.

Суд, з огляду на позовні вимоги дійшов висновку, що у цій справі наявні підстави для закриття провадження на підставі, передбаченій пунктом 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України). При вирішенні питання про належність розгляду справи за правилами адміністративного судочинства, суд бере до уваги наступне.

Згідно з частиною першою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з пунктом 1 частини першої 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Пункт 2 частини першої статті 4 КАС України передбачає, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до справ адміністративної юрисдикції належать публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2022 у справі № 9901/459/21, Верховний Суд у постановах від 24.10.2024 у справі № 300/4410/23 та від 10.11.2025 у справі № 240/12125/24).

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що публічно-правовим вважається, зокрема, спір, в якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні, і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є виконання ним публічно-владних управлінських функцій саме у тих правовідносинах, в яких виник спір (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 914/2006/17, від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16, від 02.04.2019 у справі №137/1842/16-а та від 17.06.2020 у справі № 826/10249/18, постанови Верховного Суду від 07.08.2024 у справі № 460/21739/23 та від 01.12.2025 у справі № 380/15114/25).

Стосовно терміну «владні управлінські функції», то зміст поняття «владні» полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої він може впливати на розвиток правовідносин, а «управлінські функції» - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта. З огляду на вказане до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні), відповідно, зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 520/5442/18, від 26.02.2020 у справі № 1240/1981/18, від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17, від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, від 29.09.2020 у справах № 712/5476/19 і № 368/561/19, постановах Верховного Суду 11.09.2024 у справі № 420/23131/23, від 01.12.2025 у справі № 380/15114/25).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.03.2023 у справі № 9901/41/21 сформулювала висновок, згідно з яким позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права та інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас гарантоване статтею 55 Конституції України та конкретизоване в законах України право на належний судовий захист прав та інтересів особи передбачає можливість звернення до суду лише в разі існування спірних правовідносин, тобто в разі встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин. Таке порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, для вирішення питання щодо поширення юрисдикції адміністративного суду на правовідносини, які виникли між сторонами, необхідним є встановлення судом факту або обставин, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень. Для цього суд повинен з`ясувати, чи наявні у відповідача повноваження на здійснення публічно-владних управлінських функцій стосовно позивача у межах спірних правовідносинах.

Нормативно-правовим актом, який визначає статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності Вищої ради правосуддя є Закон України «Про Вищу раду правосуддя» від 21.12.2016 № 1798-VIII (далі - Закон № 1798-VIII).

Частиною першою статті 1 Закону № 1798-VIII передбачено, що Вища рада правосуддя є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1798-VIII, до повноважень Вищої ради правосуддя відноситься внесення подання про призначення судді на посаду.

Частиною другою статті 36 Закону № 1798-VIII встановлено, що Вища рада правосуддя ухвалює рішення щодо внесення Президентові України подання про призначення судді на посаду за результатами розгляду рекомендації Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, до якої обов`язково додається особова справа (досьє) кандидата на посаду судді.

Згідно з частиною другою статті 36 Закону № 1798-VIII за результатами попереднього розгляду доповідач складає висновок щодо можливості призначення судді на посаду та виносить такий висновок на розгляд Вищої ради правосуддя.

Частиною першою статті 37 Закону № 1798-VIII визначено, що рішення щодо кандидата на посаду судді ухвалюється на засіданні Вищої ради правосуддя.

Частиною третьою статті 37 Закону № 1798-VIII встановлено, що рішення щодо внесення Президентові України подання про призначення судді на посаду вважається ухваленим, якщо за нього проголосувало не менше чотирнадцяти членів Вищої ради правосуддя.

Частиною четвертою статті 37 Закону № 1798-VIII передбачено, що, якщо за рішення щодо внесення Президентові України подання про призначення судді на посаду проголосувало менше чотирнадцяти членів Вищої ради правосуддя, вважається, що Вищою радою правосуддя ухвалено рішення про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону № 1798-VIII рішення Вищої ради правосуддя про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду може бути оскаржене та скасоване виключно з підстав, визначених Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Судом встановлено, що позивачка звернулася до суду для визнання протиправною бездіяльності відповідача - члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 щодо ненадання адвокату Рибалку Володимиру Орестовичу, який діяв в інтересах ОСОБА_1 , можливості ознайомитися з матеріалами справи № 43/0/8-24.

Справа № 43/0/8-24 перебувала у провадженні Вищої ради правосуддя щодо розгляду рекомендації Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Житомирського районного суду Житомирської області. Члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 визначено доповідачем у цій справі для складання висновку щодо можливості призначення судді на посаду за результатами попереднього розгляду.

Дії члена Вищої ради правосуддя під час здійснення ним вказаних повноважень не породжують жодних відносин управлінського характеру чи підпорядкування між членом Вищої ради правосуддя і кандидатом щодо якого проводиться перевірка та складається висновок

Отже, у правовідносинах, які виникли між ОСОБА_1 та Вищою радою правосуддя публічно-владна управлінська функція останньої полягає у прийнятті рішення про внесення, або про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення кандидата на посаду судді.

Подібний підхід до правозастосування викладено в постанові Верховного Суду від 28.12.2021 у справі справа № 640/16884/19.

Публічною владно-управлінською функцією в цих правовідносинах наділена саме Вища рада правосуддя, а повноваження її члена є організаційними.

Суд звертає увагу на те, що питання накладання членом Вищої ради правосуддя резолюції для надання заявнику матеріалів для ознайомлення визначено Регламентом Вищої ради правосуддя, затвердженим рішенням Вищої ради правосуддя від 24.01.2017 № 52/0/15-17 (далі Регламент).

Так, відповідно до пункту 27.1 Регламенту справи (матеріали) надаються для ознайомлення за письмовою заявою учасника справи на підставі резолюції Голови Ради або заступника Голови Ради працівниками відповідного структурного підрозділу секретаріату Ради, на зберіганні в якому вони перебувають, в разі перебування справи (матеріалу) у провадженні члена Ради - на підставі резолюції члена Ради, а в разі перебування справи (матеріалу) у провадженні дисциплінарного інспектора Ради, Дисциплінарної палати - на підставі резолюції дисциплінарного інспектора Ради працівником відділу організаційного забезпечення служби дисциплінарних інспекторів Ради.

У преамбулі Регламенту визначено, що він регулює процедурні питання здійснення Вищою радою правосуддя повноважень, визначених Конституцією України, законами України «Про Вищу раду правосуддя», «Про судоустрій і статус суддів», іншими законами України, порядок підготовки, розгляду і ухвалення Радою та її органами рішень.

Отже, повноваження члена Вищої ради правосуддя, визначені Регламентом і не передбачені Законом № 1798-VIII є не владно-управлінськими (оскільки такі можуть надаватись тільки законом), а внутрішньо-організаційними.

Суд зауважує, що в межах спірних правовідносин правові наслідки для позивачки, які реально впливають на її статус як кандидата на посаду судді, створює саме рішення Вищої ради правосуддя про внесення, або відмову у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду.

Тобто, бездіяльність відповідача не може бути самостійним предметом судового оскарження, допоки Вища рада правосуддя не прийме відповідне рішення.

Вказане свідчить про те, що спірні правовідносини перебувають поза межами юрисдикції не лише адміністративного суду, але й не належать до юрисдикції жодного іншого суду.

Поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, слід тлумачити в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується спорів, які не підпадають не лише під юрисдикцію адміністративних судів, а й узагалі не підлягають судовому розгляду. Таку правову позицію Велика Палата Верховного Суду висловлювала неодноразово, зокрема в постановах від 26.02.2019 у справі № 9901/787/18, від 11.03.2020 у справі № 9901/11/20, від 13.05.2020 у справі № 9901/527/19, від 12.05.2021 у справі № 9901/32/21, від 22.09.2021 у справі № 9901/144/21, від 18.08.2022 у справі № 990/94/22, від 17.11.2022 у справі № 990/116/22, від 20.07.2023 у справі № 990/80/23, від 25.04.2024 у справі № 990/27/24.

Суд відзначає, що позивачка не позбавлена права оскаржити рішення Вищої ради правосуддя, ухвалене за результатами розгляду рекомендації Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про її призначення на посаду судді.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

На підставі наведеного, враховуючи, що розгляд спору, заявленого в позовній заяві ОСОБА_1 перебуває поза межами юрисдикції адміністративних судів та не належить до юрисдикції жодного іншого суду, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України.

Оскільки спір у цій справі не підлягає судовому розгляду, суд не вирішує питання про залучення Вищої ради правосуддя як третьої особи та не розглядає її клопотання про закриття провадження на підставі, передбаченій пунктом 8 частини першої статті 238 КАС України.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 238, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - закрити.

2. Роз`яснити позивачу, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

3. Копію ухвали надіслати (надати) учасникам справи (їх представникам).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Сас Є.В.