Справа № 420/36465/25
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2026-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Харченко Ю.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання рішення та дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 11.07.2025 року № 02

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" починаючи з 06.04.2025 зарахувавши до страхового стажу періоди:

- навчання з 27.11.1985 по 28.07.1986 роки, як слухач підготовчого відділення денної форми Київського державного педагогічного інституту ім. О.М. Горького

- роботи згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 07.12.1981 року з 23.10.1989 по 25.12.1989, з 20.12.1996 по 30.03.2000 роки;

- згідно довідки від 20.05.2025 року № 1671/450/УБД про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України періоди з 28.04.2022 по 15.07.2022, з 26.08.2022 по 30.12.2022, з 01.07.2023 по 16.08.2023, з 30.08.2023 по 31.10.2023, з 01.04.2024 по 15.07.2024, з 19.07.2024 по 16.08.2024 роки до страхового стажу у трикратному розмірі.

В обґрунтування позову зазначив, що позивач має статус УБД, 03.07.2025 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області із заявою про призначення пенсії згідно п. 4 ч.1 ст. 115 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», як учасник бойових дій, тому має право на призначення пенсії по досягненню 55 років за наявності страхового стажу не менше 25 років. Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області за принципом екстериторіальної від 11.07.2025 року № 02 відмови у призначенні пенсії у зв`язку з тим, що страховий стаж позивача становить 22 роки 2 місяці 24 дні, оскільки до страхового стажу не враховано: навчання з 27.11.1985 по 28.07.1986 роки, як слухач підготовчого відділення денної форми Київського державного педагогічного інституту ім. О.М. Горького, робота згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 07.12.1981 року з 23.10.1989 по 25.12.1989, з 20.12.1996 по 30.03.2000 роки, безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України періоди з 28.04.2022 по 15.07.2022, з 26.08.2022 по 30.12.2022, з 01.07.2023 по 16.08.2023, з 30.08.2023 по 31.10.2023, з 01.04.2024 по 15.07.2024, з 19.07.2024 по 16.08.2024 роки зараховано без урахування кратності. Позивач вважаючи зазначене рішення протиправним, звернувся із позовом.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду в Одеській області не погоджуючись із позовом надало суду відзив, в якому зазначив, що позивачем пропущений строк на звернення до суду із вимогами, адже він звернувся до суду 27.10.2025 року, а позовні вимоги стосуються призначення позивачу пенсії з 06.04.2025 року, тобто з пропуском шестимісячного строку встановленого 122 КАС України. Також зазначило, що до загального страхового стажу не зараховано період навчання на курсах водія, адже запис про навчання не містить інформації про присвоєння певної кваліфікації, навчання з 27.11.1985 року по 28.07.1986 року, адже даний період підготовче відділення слухач, роботи з 23.10.1989 року по 25.12.1989 року, оскільки наявне виправлення в даті наказу про звільнення, роботи з 20.12.1996 року по 30.03.2000 року, оскільки підпис відповідальної особи на записі про звільнення дописано заявником.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду в Житомирській області не погоджуючись із позовом надало суду відзив, в якому зазначило, що до загального страхового стажу позивача правомірно не були зараховані періоди навчання з 27.11.1985 року по 28.07.1986 року, адже даний період підготовче відділення слухач, роботи з 23.10.1989 року по 25.12.1989 року, оскільки наявне виправлення в даті наказу про звільнення, роботи з 20.12.1996 року по 30.03.2000 року, оскільки підпис відповідальної особи на записі про звільнення дописано заявником, а також періоди захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України періоди з 28.04.2022 по 15.07.2022, з 26.08.2022 по 30.12.2022, з 01.07.2023 по 16.08.2023, з 30.08.2023 по 31.10.2023, з 01.04.2024 по 15.07.2024, з 19.07.2024 по 16.08.2024 роки зараховано без урахування кратності оскільки зарахування в пільговому обчисленні 1 місяць служби за три не передбачено Законом № 1058 «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03.11.2025 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), а також витребувано від Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .

17.11.2025 року до суду надійшли засвідчені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .

Судом встановлені наступні обставини.

15.04.2025 року позивач звернувся до Головного управління пенсійного фонду України у м. Києві із заявою про призначення пенсії разом із документами, що підтверджують право на призначення пенсії.

23.04.2025 року Головним управлінням пенсійного фонду України в Донецькій області було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України № 1058-IV, оскільки страховий стаж заявника складає 19 років 3 місяці 12 днів, а необхідний страховий стаж становить 32 роки.

В подальшому, позивач 03.07.2025 року звернувся до Головного управління пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначенню йому дострокової пенсії за віком відповідно до п. 4 ч.1 ст. 115 Закону України № 1058-IV.

03.07.2025 року Головним управлінням пенсійного фонду України в Одеській області було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за № 02, відповідно до якого було зазначено, що страховий стаж заявника становить 22 роки 2 місяці 24 дні, а необхідний стаж визначений пунктом 4 ч.1 ст. 115 Закону України № 1058-IV становить 25 років та зазначено, що до страхового стажу не зараховано періоди згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 07.12.1981 року, а саме:

- навчання з 27.11.1985 по 28.07.1986 роки, як слухач підготовчого відділення денної форми Київського державного педагогічного інституту ім. О.М. Горького;

- роботи згідно записів у трудовій книжці з 23.10.1989 по 25.12.1989, оскільки наявне необумовлене виправлення в даті наказу про звільнення;

- роботи згідно записів у трудовій книжці з 20.12.1996 по 30.03.2000 роки, оскільки підпис відповідальної особи на записі про звільнення дописано заявником

- згідно довідки від 20.05.2025 року № 1671/450/УБД про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України періоди з 28.04.2022 по 15.07.2022, з 26.08.2022 по 30.12.2022, з 01.07.2023 по 16.08.2023, з 30.08.2023 по 31.10.2023, з 01.04.2024 по 15.07.2024, з 19.07.2024 по 16.08.2024 роки до страхового стажу у трикратному розмірі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за № 02 від 03.07.2025 року позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Відповідно до положень частин 1, 2, 4 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

До набрання чинності Законом №1058-IV діяв Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-ХІІ).

Статтею 62 Закону України №1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.

Також, з оскаржуваного рішення, органом пенсійного фонду не зараховано до страхового стажу періоди роботи позивача, що відображені в її трудовій книжці, а саме з 23.10.1989 року по 25.12.1989 року, оскільки наявне виправлення в даті наказу про звільнення, роботи з 20.12.1996 року по 30.03.2000 року, оскільки підпис відповідальної особи на записі про звільнення дописано заявником.

Суд зазначає, що на момент заповнення трудової книжки позивача 07 жовтня 1980 року, чинною була Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Госкомтруда СРСР від 20 червня 1974 року № 162 (далі - Інструкція № 162).

Така Інструкція втратила чинність 29 липня 1993 року у зв`язку з набранням чинності Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58).

Пунктом 1.1 Інструкції № 162 передбачалося, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06 вересня 1973 року № 656 «Про трудові книжки працівників та службовців» (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Подібні за змістом приписи містить Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (надалі - Інструкція № 58).

Так, відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1 Інструкції № 58).

Аналіз наведених положень як Інструкції № 162, так і Інструкції № 58 дає підстави дійти висновку, що обов`язок ведення трудових книжок покладено на роботодавців, тому неналежне ведення таких не може позбавити працівника права на соціальний захист, зокрема й на отримання пенсійних виплат.

Більше того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 301 від 27 квітня 1993 року «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника.

Зі змісту спірних записів трудової книжки позивача від 07 грудня 1981 року встановлено, що в записі № 13 щодо періоду роботи з 23.10.1989 по 25.12.1989 року в Центрі трудових об`єднань молоді, міститься незначне виправлення в наказі про звільнення позивача (наказ № 41 п. 1 від 25.12.1989 року).

Однак пенсійним органом не було враховано до страхового стажу періоди роботи з 23.10.1989 по 25.12.1989 року згідно зазначеної трудової книжки, через наявність вказаного виправлення у прізвищі позивача.

Крім того, досліджуючи спірні записи трудової книжки позивача, а саме запис № 26 щодо звільнення позивача за власним бажанням з ТОВ «Континент ЛТД» судом не встановлено обставин того, що підпис відповідальної особи на записі про звільнення дописано заявником.

Судом встановлено, що позивачу належить трудова книжка від 07 грудня 1981 року, решта записів не оспорюються відповідачем, подані інші документи на предмет їх приналежності позивачу пенсійним органом не оспорюється. Автентичність записів трудової книжки відповідачами не оспорюється. Вказана трудова книжка містить усі належним чином внесені записи про роботу позивача у спірному періоді. Такі записи не містять некоректних виправлень/підтирань, ні інших неточностей, які б давали підстави сумніватись у їх достовірності.

Як зазначено вище судом недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника.

Тобто, позивач не має нести відповідальність за допущені в записі помилки у її прізвищі при заповненні трудової книжки уповноваженим представником.

Враховуючи правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17, суд зазначає, що на момент внесення до трудової книжки спірних записів про роботу позивача обов`язок ведення трудових книжок покладався на адміністрацію підприємства (на роботодавця), а тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи, що зазначений у трудовій книжці, до страхового стажу.

Також, суд вважає необхідним зазначити, що у постанові від 06 березня 2018 року по справі № 754/14898/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

За таких обставин, суд вважає протиправним рішення відповідача щодо неврахування до страхового стажу позивача періодів його роботи згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 07.12.1981 року з 23.10.1989 по 25.12.1989, з 20.12.1996 по 30.03.2000 роки.

Щодо неврахування до страхового стажу позивача періоду навчання з 27.11.1985 по 28.07.1986 роки, як слухач підготовчого відділення денної форми Київського державного педагогічного інституту ім. О.М. Горького, то суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом "д" частини 3 статті 56 Закону України № 1788-XII до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до вимог пункту "е" статті 3 Закону України № 1788-XII, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема, вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти.

На час навчання позивача порядок визначення трудового стажу, який давав право на пенсію регулювався Постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року № 590 «Про затвердження положення про порядок призначення та виплати державних пенсій» (далі - Порядок № 590).

Підпунктом "і" пункту 109 Порядку № 590 визначено, що крім роботи в якості робітника або службовця в загальний стаж роботи зараховується також "навчання у вищих навчальних закладах, середніх спеціальних закладах (технікумах, педагогічних та медичних училищах і т.д.), партійних школах, совпартшколах, школах профрухів, на робфаках, перебування в аспірантурі, докторантурі та клінічній ординатурі.

При призначенні пенсій по старості періоди вказані у підпункті "і" зараховуються в стаж при умові, що цим періодам передувала робота в якості робітника чи службовця, або служба в складі Військових сил СРСР.

Підготовчі відділення при вищих навчальних закладах були створені у відповідності до Постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР від 20 серпня 1969 року № 681 «Про організацію підготовчих відділень при вищих навчальних закладах» та Постанови ЦК КПУ та Ради Міністрів УРСР від 08 жовтня 1969 року № 573.

Цими нормативно-правовими актами передбачалося, що: «на підготовчі відділення приймаються особи з закінченою середньою освітою з числа передових робітників, колгоспників і демобілізованих з рядів Збройних Сил СРСР.

Молоді робітники і колгоспники, які вступають на підготовчі відділення, повинні мати стаж практичної роботи (не менше одного року). Відбір і направлення молоді на ці відділення здійснюються безпосередньо керівниками промислових підприємств, установ, організацій транспорту і зв`язку, радгоспів, колгоспів, командуванням військових частин за рекомендацією партійних, комсомольських і профспілкових організацій» (п, 3 зазначених нормативних актів); слухачам підготовчих відділень, зарахованим на навчання з відривом від виробництва, виплачується стипендія в розмірі, встановленому для студентів І курсів вищих учбових закладів (п. 5 та 10 відповідно), при яких організовані підготовчі відділення, у відповідності з Постановою Ради Міністрів СРСР від 09 липня 1963 року № 774 та розпорядження Ради Міністрів УРСР від 27 липня 1963 року № 1114».

Статтею 45 Закону СРСР від 19.07.1973 №4536-VIII «Про затвердження Основ законодавства Союзу РСР і союзних республік про народну освіту» було передбачено, що вища освіта здійснюється в університетах, інститутах, академіях, заводах втузах та інших навчальних закладах, віднесених у встановленому порядку до вищих навчальних закладів. Підготовка фахівців у вищих навчальних закладах здійснюється за денною, вечірньою та заочною формами навчання.

Відповідно до Положення про підготовче відділення при вищому навчальному закладі, затвердженого Наказом Міністерства вищої та середньої спеціальної освіти СРСР від 29.09.1969 № 712 (із змінами і доповненнями), підготовчі відділення, як і підготовчі курси, створюються для загальноосвітньої підготовки молоді до вступу до вищого навчального закладу.

Крім цього, відповідно до Положення №712 від 26.09.1969; № 394 від 17.05.1971; № 468 від 31.05.1974 та № 504 від 14.07.1987 згідно з якими: «час навчання на підготовчому відділенні не перериває трудового стажу» (пункт 21); «особам зарахованим на підготовче відділення видається квиток слухача», «на слухачів підготовчого відділення поширюються права та обов`язки, встановлені для студентів вищого навчального закладу» (пункт 9- 10).

Окремо зазначаю, що під час навчання заявниці, діяли норми Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, пункт 2.15 якої передбачав, що студентам, особам, які навчаються, аспірантам та клінічним ординаторам, що мають трудові книжки, учбовий заклад (науковий заклад) вносить запис про час навчання на денних відділеннях (в тому числі підготовчих) вищих і середніх спеціальних учбових закладах, в партійних школах і школах профруху.

Підставою для таких записів є накази учбового закладу (наукового закладу) про зарахування або відрахування студента, особи, яка навчається, аспіранта, клінічного ординатора.

У відповідності до запису № 8 трудової книжки позивача від 07.12.1981 року, позивач зарахований підготовчого відділення денної форми Київського державного педагогічного інституту ім. О.М. Горького стаціонарної форми навчання відповідно до наказу № 1354 від 27.11.1985 року.

Суд зазначає, що навчання на підготовчому відділенні Київського державного педагогічного інституту ім. О.М. Горького проходило в денній формі, воно здійснювалося упродовж восьми місяців.

Згідно запису № 10 трудової книжки, 28.07.1986 року позивач був зарахований в якості студента першого курсу філологічного факультету.

Враховуючи, що за нормами законодавства, яке діяло у 1985-1986 роках, слухачі підготовчого відділення за правовим статусом прирівняні у правах до студентів вищого навчального закладу, за час навчання заявниці на підготовчому відділенні за денною формою навчання не переривався трудовий стаж, після закінчення підготовчих курсів, позивач був зарахований студентом першого курсу Київського державного педагогічного інституту ім. О.М. Горького, відтак вищевказаний період навчання позивача у Київському державному педагогічному інституті ім. О.М. Горького з 27.11.1985 року по 28.07.1986 підлягає зарахуванню до страхового стажу.

За таких обставин, суд вважає протиправним рішення відповідача щодо неврахування до страхового стажу позивача періоду навчання позивача у Київському державному педагогічному інституті ім. О.М. Горького з 27.11.1985 року по 28.07.1986 підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу періоди безпосередньої участі особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України періоди з 28.04.2022 по 15.07.2022, з 26.08.2022 по 30.12.2022, з 01.07.2023 по 16.08.2023, з 30.08.2023 по 31.10.2023, з 01.04.2024 по 15.07.2024, з 19.07.2024 по 16.08.2024 роки розрахунку один місяць служби за три місяці, суд зазначає таке.

Згідно із розрахунком стажу позивача до його страхового стажу зараховано періоди 28.04.2022 по 15.07.2022, з 26.08.2022 по 30.12.2022, з 01.07.2023 по 16.08.2023, з 30.08.2023 по 31.10.2023, з 01.04.2024 по 15.07.2024, з 19.07.2024 по 16.08.2024 роки в одинарному розмірі.

В оскаржуваному рішенні відповідачем не вказано підстав незарахування періодів безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України за вказаний позивачем період в розрахунку один місяць служби за три місяці.

Водночас, у відзиві на позов відповідач зазначає, що Постановою № 393 передбачено зарахування до вислуги років у трикратному розмірі періоду проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції, при призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, чинним законодавством не передбачено зарахування у трикратному розмірі періоду проходження військової служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції, при призначенні пенсії за віком згідно Закону №1058.

Відповідно до частини 1статті 8 Закону №1058-IVправо на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону №1058-IV передбачено, що військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, осіб начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Відповідно до статті 57 Закону України № 1788-XII військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.

Статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (надалі також - Закон №2232-XII, в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 вказаної статті Закону №2232-XII передбачено види військової служби, до яких, зокрема, віднесено й військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

Процедуру надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, та категорії таких осіб визначає Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №413 (надалі також - Порядок №413, в редакції, станом на час спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 2 Порядку №413 статус учасника бойових дій надається, зокрема, військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним, добровольцям Сил територіальної оборони) Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, співробітникам Служби судової охорони, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Пунктом 4 Порядку №413 передбачено, що підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях в районах її проведення, заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України: для осіб, які брали участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, - довідка за формою згідно з додатком 6. Водночас, основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом №2011-XII, який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статті 1-2 цього Закону військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Відповідно до статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до учасників бойових дій належать, зокрема, військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, особи начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Абзацом 2 пункту 1 статті 8 Закону №2011-XII визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Так, Наказом Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 затверджено Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей (надалі також - Положення № 530).

За правилами приписів пункту 2.3 розділу 2 Положення № 530 участь у бойових діях у воєнний час зараховується на пільгових умовах - один місяць служби за три.

Відповідно до пункту 2.9 Наказу №530 документами, що підтверджують окремі періоди військової служби, які підлягають зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах, є: довідки архівних і військово-лікувальних закладів; переліки посад льотного складу, посад управлінь з`єднань підводних човнів і з`єднань тральщиків, служба в яких підлягає зарахуванню до вислуги років на пільгових умовах, затверджені наказами Міністра оборони України; листи обліку:

- льотної роботи військовослужбовців льотного складу, стажу плавання військовослужбовців Військово-Морських Сил Збройних Сил України (Військово-Морського Флоту СРСР) та Державної прикордонної служби України (Прикордонних військ СРСР), виконання стрибків з парашутом військовослужбовців, служба яких пов`язана із систематичними стрибками з парашутом, роботи водолазами під водою;

- витяги з наказів командирів військових частин або повідомлення військових частин, управлінь (відділів) особового складу (персоналу), управлінь (відділів) кадрів або управлінь (відділів) мобілізації та комплектування відповідних штабів про час проходження військовослужбовцями служби у високогірних місцевостях, в укріплених районах СРСР із залученням до несення бойового чергування в спорудах оборонних позицій у складі бойових обслуг;

- довідки кадрових органів Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, про службу в цих військових формуваннях, яка підлягає зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах;

- дипломи, посвідчення, довідки і повідомлення цивільних вищих та інших навчальних закладів про час навчання в цих навчальних закладах для зарахування часу навчання до вислуги років та загального страхового стажу; інші документи, що підтверджують періоди дійсної військової служби в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, служби в органах Міністерства внутрішніх справ СРСР та держав - учасниць СНД. Відповідно до пункту 6 Порядку №637 для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки;

- довідки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, розвідувальних органів, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС;

- довідки архівних і військово-лікувальних установ.

Військова служба у складі діючої армії в період бойових дій, в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, зараховується до трудового стажу на підставі довідок територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, які видаються в порядку, що визначається Міноборони (додаток № 2).

Також, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (надалі також Постанова №393, в редакції, станом на час спірних правовідносин) встановлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб особам з числа військовослужбовців» (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах б-д, ж і з статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховується, зокрема, військова служба в Збройних Силах, Державній прикордонній службі, Національній гвардії, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ та інших військових формуваннях, створених Верховною Радою України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, Державній спеціальній службі транспорту.

За змістом підпункту «а» пункту 3 Постанови №393 до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці: участь у бойових діях у воєнний час; період проходження служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів; час проходження служби, протягом якого особа брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів. Суд звертає увагу, що можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на щомісячне пенсійне забезпечення, а зі спеціальним статусом, якого ці особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу, що узгоджується з положеннями статті 2 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу якою передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі, до якої відповідно до пункту 4 цієї статті віднесено також військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, зараховується до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби, до якої відповідно до п.1 ст.2 Закону також віднесено і військову службу.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 14.04.2023.

Згідно довідки від 20.05.2025 року № 1671/450/УБД позивач в період з 28.04.2022 по 15.07.2022, з 26.08.2022 по 30.12.2022, з 01.07.2023 по 16.08.2023, з 30.08.2023 по 31.10.2023, з 01.04.2024 по 15.07.2024, з 19.07.2024 по 16.08.2024 роки безпосередньо брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України.

Таким чином є помилковими доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області стосовно неможливості розрахунку на пільгових умовах окремих періодів військової служби, оскільки це не передбачено Законом № 1058 «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».

Підсумовуючи наведене, суд виснує, що до страхового стажу позивача мають бути зараховані в кратному розмірі (із розрахунку один місяць служби за три місяці) періоди його безпосередньої участі в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України з 08 з 28.04.2022 по 15.07.2022, з 26.08.2022 по 30.12.2022, з 01.07.2023 по 16.08.2023, з 30.08.2023 по 31.10.2023, з 01.04.2024 по 15.07.2024, з 19.07.2024 по 16.08.2024 роки.

З огляду на вказане вище суд виснує, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Одеській області протиправно прийнято рішення від 11.07.2025 року № 02 про відмову у призначені пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Разом з цим, враховуючи, що суд не може підміняти державний орган та приймати замість нього рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до дискреційних повноважень такого суб`єкта владних повноважень, зокрема й вираховувати страховий стаж, який дає право на пенсію, суд виснує, що позовна вимога про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у в Одеській області призначити позивачу пенсію з 06.04.2025 року із зарахуванням до страхового стажу періодів, що не були враховані, задоволенню не підлягає.

Отже, належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.07.2025 року про призначення пенсії та прийняти відповідне рішення, із врахуванням встановлених обставин та викладених судом висновків у цьому рішенні суду.

Щодо тверджень відповідача про те, що позивачем пропущений строк на звернення до суду із вимогами, адже він звернувся до суду 27.10.2025 року, а позовні вимоги стосуються призначення позивачу пенсії з 06.04.2025 року, тобто з пропуском шестимісячного строку встановленого ст. 122 КАС України, то слід зазначити, що позивач повторно звернувся із заявою про призначення пенсії 03.07.2025 року, та 11.07.2025 року отримав від Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області відмову, яку оскаржив до суду, відтак позивачем не був пропущений строк звернення до суду, встановлений ст. 122 КАС України.

Підсумовуючи наведене вище, суд зазначає про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання рішення та дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

1. Визнати протиправними дії та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 11.07.2025 року № 02.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди:

- навчання з 27.11.1985 по 28.07.1986 роки, як слухач підготовчого відділення денної форми Київського державного педагогічного інституту ім. О.М. Горького

- роботи згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 07.12.1981 року з 23.10.1989 по 25.12.1989 роки, з 20.12.1996 по 30.03.2000 роки;

- безпосередньої участі особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України за періоди з 28.04.2022 по 15.07.2022, з 26.08.2022 по 30.12.2022, з 01.07.2023 по 16.08.2023, з 30.08.2023 по 31.10.2023, з 01.04.2024 по 15.07.2024, з 19.07.2024 по 16.08.2024 роки відповідно до довідки від 20.05.2025 року № 1671/450/УБД з розрахунку один місяць служби за три місяці.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.07.2025 року про призначення пенсії з 06.04.2025 року та прийняти відповідне рішення, із врахуванням встановлених обставин та викладених судом висновків у цьому рішенні суду.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Ю. В. Харченко

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання рішення та дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.