Справа № 420/39300/25
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2026-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складу головуючої судді Скупінської О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 25.11.2025 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 05.09.2025 року, про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в частині не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 14.04.1989 по 28.04.1990, згідно довідки ДСГП «Ліси Україна», періоду навчання з 20.03.1984 по 09.07.1984, згідно свідоцтва, періоду роботи з 01.01.2004 по 18.10.2006, ОСОБА_1 ;

2. Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу періоду роботи з 14.04.1989 по 28.04.1990, згідно довідки ДСІП «Ліси Україна», періоду навчання з 20.03.1984 по 09.07.1984, згідно свідоцтва, періоду роботи з 01.01.2004 по 18.10.2006, ОСОБА_1 .

Обгрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначила, що він звернувся з письмовою заявою, щодо призначення пенсії за віком до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області. 05.09.2025 року Відповідачем була надано рішення щодо поданої заяви про відмову у призначенні пенсії. Причиною відмови стала відсутність необхідного страхового стажу для виходу на пенсію за віком визначеного статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ( у 2025 році - не менше 25 років стажу). Відповідачем не було зараховано до загального трудового стажу періоди роботи, а саме:

- період роботи з 14.04.1989 по 28.04.1990, згідно довідки ДСГП «Ліси Україна» оскільки дана інформація не підтверджена первинними документами;

- період навчання з 20.03.1984 по 09.07.1984, згідно свідоцтва, оскільки в свідоцтві відсутні інформацій про присвоєну кваліфікацію;

- період роботи з 01.01.2004 р. по 18.10.2006 р., оскільки відсутні відомості про нараховану заробітню плату за довідкою «ОК-5».

Вважаючи таке рішення ГУ ПФУ в Одеській області протиправним, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

12.12.2025 від представника відповідача ГУ ПФУ в Одеській області надійшов відзив (вх. №ЕС/31172/25), в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступні обставини.

ОСОБА_1 29.08.2025 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України від 09.07.2003 за №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Після перевірки позивачем документів, Головним управлінням було встановлено, що вік позивача 58 років, а страховий стаж позивача складає 17 років 10 місяців. На підставі заяви та наданих документів Головним управлінням 15.09.2025 винесено Рішення №86 про відмову у призначення пенсії. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: періоди роботи з 14.04.1989 по 28.04.1990 згідно довідки ДСГП «Ліси України» від 04.04.2024 №49/262-09-19, оскільки у довідці не зазначено номер та дату наказу про звільнення та довідка не підтверджена первинними документами(відсутній запис про період роботи у трудовій книжці). Довідка потребує перевірки; період навчання з 20.03.1984 по 09.07.1984 згідно свідоцтва № НОМЕР_1 , оскільки у свідоцтві відсутня інформація про присвоєння кваліфікації; період роботи з 01.01.2004 по 18.10.2006, оскільки відсутні відомості про нараховану заробітню плату та сплачені страхові внески у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5.

З наведеного у позивача відсутнє право на призначення пенсії за віком, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону, за відсутності необхідного страхового стажу 25 років.

Крім того зазначили, що оскільки ДСГП «Ліси України» знаходяться в Київській області то відповідальним органом за перевірку таких довідок первинними документами належить до компетенції Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області. Відтак, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області повинно було провести перевірку довідки від 04.04.2024 №49/262-09-19, яка видана ДСГП «Ліси України» за період роботи з 14.04.1989 по 28.04.1990 та долучити до електронної пенсійної справи позивача відповідний акт перевірки.

15.12.2025 до суду від представника відповідача ГУ ПФУ в Одеській області надійшла заява (вх. №131907/25) про приєднання копії електронної пенсійної справи.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), вивчивши зміст позовної заяви, письмових пояснень, клопотань, заяв по справі, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення проти них, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 , досягнувши 58-річного віку, 29.08.2025 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії.

За принципом екстериторіальності заява від 29.08.2025 розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.

За результатами опрацювання вказаної заяви Головним управлінням ПФУ в Одеській області прийняли рішення №86 від 05.09.2025 про відмову у призначення пенсії.

У вказаному рішенні зазначили, що

«…Пенсійний вік визначений пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 55 років.

Вік заявника 58 років.

Необхідний страховий стаж визначений пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 25 років.

Страховий стаж заявника становить 17 років 10 місяців.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

- період роботи з 14.04.1989 по 28.04.1990 згідно довідки ДСГП «Ліси України» від 04.04.2024 №49/262-09-19, оскільки у довідці не зазначено номер та дату наказу про звільнення та довідка не підтверджена первинними документами (відсутній запис про період роботи у трудовій книжці. Довідка потребує перевірки;

- період навчання з 20.03.1984 по 09.07.1984 згідно свідоцтва №0111798, оскільки у свідоцтві відсутня інформація про присвоєння кваліфікації;

- період роботи з 01.01.2004 по 18.10.2006, оскільки відсутні відомості про нараховану заробітну плату та сплачені страхові внески у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5.

Враховуючи вищезаначене, Головним управління Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення №86 від 05.09.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону, за відсутності необхідного страхового стажу 25 років.»

Не погоджуючись із рішенням ГУ ПФУ в Одеській області №86 від 05.09.2025, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян врегульовані Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-ІV в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо надання статусу та соціальних гарантій окремим особам із числа учасників антитерористичної операції» від 04.12.2019 № 329-ІХ право на призначення дострокової пенсії за віком мають:

- військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України,

- дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, осіб начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України,

- особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»,

- особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних,- після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Аналіз положень пункту 4 частини першої статті 115 Закону України №1058-IV дає підстави для висновку, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають, зокрема, військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, за умови досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності у них страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Отже, ключовими умовами для призначення дострокової пенсії за віком у контексті обставин цієї справи є:

1) факт досягнення позивачем 55 років;

2) наявність страхового стажу не менше 25 років;

3) належність до військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Як встановлено судом, позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 від 26 січня 2024 року.

Окрім того, згідно довідки №1250/8 від 26.09.2022 військової частини НОМЕР_3 , ОСОБА_1 перебуває на військовій службі та проходить військову службу за призовом під час мобілізації з 26.02.2022 по теперішній час.

Відповідно до довідки №1491/2287 від 17 листопада 2023 року, виданої Військовою частиною НОМЕР_3 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Згідно довідки №01-2/ від 25 березня 2024 року, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 на ім`я ОСОБА_1 , він дійсно проходив військову службу з 09 травня 1985 року по 22 червня 1987; відповідно до Указу ПУ №65/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» призваний на військову службу з 26 лютого 2022 року та проходить її по теперішній час.

Згідно оскаржуваного рішення вік позивача 58 років (при необхідних 55 років) та страховий стаж 17 років 10 місяців (при необхідних 25 роках).

Відтак, позивач відносить до кола осіб, які мають право на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону №1058.

Водночас, в оскаржуваному рішенні, позивачу не зараховано до страхового стажу, зокрема:

- період роботи з 14.04.1989 по 28.04.1990 згідно довідки ДСГП «Ліси України» від 04.04.2024 №49/262-09-19, оскільки у довідці не зазначено номер та дату наказу про звільнення та довідка не підтверджена первинними документами (відсутній запис про період роботи у трудовій книжці. Довідка потребує перевірки

Згідно довідки №49/262-09-19 від 04.04.2025, виданої філією «Ківерцівське лісове господарство» ОСОБА_2 працював в Цуманському лісгоспі з 14.04.1989 по 28.04.1990.

ПІДСТАВА: наказ про прийняття на роботу №33-к від 14.04.1989; наказ про надання відпустки №42-к від 21.03.1990; особові рахунки за 1989-1990; Книги наказів за 1989-1990; Особова картка форми №Т-2.

Відповідно до архівної довідки №616 від 01.04.2024, виданої Костопільської міської ради Рівненської області, що згідно з наказом по Деражненському виробничому відділенню «Сільгосптехніка» від 01 квітня 1986 року №28, на підставі наказу Держагропрому УРСР від 14 березня 1986 року №98 «Про створення ремонтно-транспортних підприємств» та на підставі наказу Рівненського обласного агропромислового комітету від 31 березня 1986 року №118 були ліквідовані з 01 квітня 1986 року виробничі відділення сільгосптехніка та на їх базі створені ремонтно-транспортні підприємства.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами п.2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162, які узгоджуються з нормами п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захист від 29.07.1993 № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 1 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 (далі - Основні положення), трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Обов`язок правильного і точного внесення даних про роботу в трудову книжку і інші документи покладена на роботодавця (п. 13 Основних положень).

У пунктах 1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно трактористів-машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) - про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції.

Тобто, за змістом наведених норм основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, проте у разі відсутності в ній відповідних записів та/або неточностей відомості про характер виконуваної роботи може бути підтверджений уточнюючими довідками підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Так дійсно при дослідженні трудової книжки колхозника НОМЕР_4 дійсно відсутні записи про трудову діяльність позивача у період з 14.04.1989 по 28.04.1990 роки, натомість до Головного управління було надано довідку №49/262-09-19 від 04.04.2024 Філією «Ківерцівське лісове господарство» на підтвердження трудової діяльності у спірний період в якому вказано № та дату наказу про прийняття на роботу, проте відсутні відомості та реквізити наказу про звільнення.

Суд звертає увагу на те, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Відтак надана довідка цілком підтверджує трудову діяльність позивача у період з 14.04.1989 по 28.04.1990.

Суд вважає необґрунтованими доводи представника відповідача, що саме Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області повинно було провести перевірку довідки від 04.04.2024 №49/262-09-19, яка видана ДСГП «Ліси України» за період роботи з 14.04.1989 по 28.04.1990 та долучити до електронної пенсійної справи відповідний акт перевірки з огляду на таке.

Процедура прийняття, оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Мінюсті України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі Порядок 22-1).

Відповідно до абз. 13 п. 4.2 вказаного Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Таким чином, після реєстрації заяви, програма автоматично визначає структурний підрозділ пенсійної служби, який здійснює її розгляд та приймає рішення про призначення/відмову в призначенні пенсії, з урахуванням принципу єдиної черги спеціалістів.

Суд встановив, що за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області було визначене відповідальним структурним підрозділом за розгляд заяви позивача про перерахунок пенсії та прийняття рішення.

Згідно з статтею 101 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також: за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Таким чином, підтвердження відомостей, наданих для призначення (перерахунку) пенсії встановлюється за результатами перевірки підстав їх видачі, яка проводиться спеціалістами органів Пенсійного фонду України на підприємствах (установах, організаціях)

Таким чином, саме уповноважені особи Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області вивчали отриману заяву та підтвердні документи, оцінювали наявність/відсутність підстав для призначення пенсії та за наслідками ухвалили рішення про відмову у її призначенні.

Щодо не зарахування періоду навчання з 20.03.1984 по 09.07.1984 згідно свідоцтва №0111798, оскільки у свідоцтві відсутня інформація про присвоєння кваліфікації, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 47 вказаного Закону для молоді, яка поступає на виробництво після закінчення загальноосвітньої школи, і для осіб, що працюють у народному господарстві і бажають здобути нову професію або підвищити кваліфікацію, організуються вечірні (змінні) професійно-технічні училища, а також курси, навчально-курсові комбінати та інші форми підготовки і підвищення кваліфікації безпосередньо на виробництві.

Частиною 4 статті 48 згаданого вище Закону визначено, що особам, які пройшли навчання з нової професії або підвищили кваліфікацію безпосередньо на виробництві і успішно склали кваліфікаційний екзамен, видається свідоцтво єдиної форми про здобуту спеціальність і присвоєний розряд, клас, категорію.

Відповідно до пункту «д» частини 3 статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Пунктом 8 Порядку № 637 встановлено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

На підтвердження навчання позивачем надано копію свідоцтва №0111798, яким підтверджується те, що ОСОБА_2 дійсно з 20.03.1984 по 09.07.1984 навчався по програмі підготовки водіїв транспортних засобів категорії «С» в ДОСААФ (свідоцтво оформлене російською мовою).

Крім того, позивачем надано копію довідки №206/03-17 від 24 вересня 2025 року, яка видана ОСОБА_1 в тому, що він дійсно навчався в Рівненській автошколі ДОСААФ про направленню Костопільського райвійськкомату в період з 19 березня 1984 року по 11 липня 1984 року, група №16, (форма навчання денна), після закінчення присвоєна кваліфікація водій-електромеханік.

Підстава: Книга наказів за 1980-1985 роки (наказ №17 від 17.03.1984 про зарахування на навчання), (акт №46 від 06.07.1984 року про завершення навчання та отримання свідоцтва №0111798).

Враховуючи викладене, доводи пенсійного органу про те, що в свідоцтві № НОМЕР_1 відсутня інформація про присвоєння кваліфікації не є таким, що перешкоджає можливості встановити факт навчання позивача на відповідних курсах на підставі згаданої вище довідки.

Адже приписи Порядку № 637 не встановлюють таких вимог до відповідних довідок. Натомість, у пункті 8 Порядку № 637 йдеться про те, що дипломи, посвідчення, свідоцтва, а також довідки підтверджують лише час навчання і повинні містити відомості про періоди навчання.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що період навчання позивача в Рівненській автошколі ДОСААФ з 19.03.1984 по 11.071984 має бути зарахований до страхового стажу.

Стосовно не зарахування періодів роботи з 01.01.2004 по 18.10.2006, оскільки відсутні відомості про нараховану заробітну плату та сплачені страхові внески у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5.

Як установив суд з розрахунку стажу позивача (Форма РС-право), копія якого надана до матеріалів справи цей період роботи органи пенсійного фонду не зарахували до стажу позивача.

Поряд з цим, суд зазначає, що трудова книжка колхозника серія НОМЕР_4 , містить, з-поміж інших, такі записи про періоди роботи позивача:

- запис №3 05.04.2000 прийнятий на роботу в ПСГП «Полісся» різноробочим (нак. №2 від 05.04.2000);

- запис №4 18.10.2006 звільнений з роботи за згодою сторін (нак. №28 від 18.10.2006).

Отже, в період з 05.04.2000 по 18.10.2006 позивач працював різноробочим в ПСГП «Полісся» ().

В Індивідуальних відомостях про застраховану особу (Форма ОК-5) стосовно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) відомості про сплату страхових внесків за період роботи з 01.01.2004 по 18.10.2006 для пенсії відсутні.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону №1058-ІV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (далі Закон №1058-IV), страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону №1058-IV, страхувальниками є роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10 статті 11 цього Закону.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (частини 10, 12 статті 20 Закону №1058-IV).

Статтею 15 Закону №1058-IV передбачено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону №1058-IV, застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

Частиною 2 статті 20 Закону №1058-IV передбачено, що обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до положень ст. 106 Закону №1058-ІV, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Отже, положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» обов`язок щодо нарахування та сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за працівника (позивача) покладений на роботодавця, який має нести відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків. Працівник (позивач) не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством-роботодавцем, на якому він працює.

Відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку відомостей про сплату підприємством-роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення особи права на пенсію.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 04.09.2018 у справі № 482/434/17, які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

З огляду на викладене, суд робить висновок про те, що період роботи позивача з 01.01.2004 по 18.10.2006 має бути зарахований до його страхового стажу.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №86 від 05.09.2025 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно способу захисту порушеного права позивача, суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Згідно ч.2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тож, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про відмову у призначення пенсії за віком, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області у зв`язку із чим позов підлягає частковому задоволенню з виходом за межі позовних вимог, з метою ефективного захисту прав позивача.

Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 07.05.2024 у справі №460/38580/22.

Відтак, суд приходить до висновку, що відповідач ГУ ПФУ в Одеській області, приймаючи рішення про відмову призначенні пенсії за віком позивачу, не врахував та не повно з`ясував всі обставини справи, які мають значення для прийняття вказаного рішення, з огляду на що воно є необґрунтованим, отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №86 від 05.09.2025 підлягає скасуванню.

Беручи до уваги, що конституційне право на соціальний захист включає право на пенсійне забезпечення у старості та в інших випадках, передбачених законом, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права, який відповідатиме змісту спірних правовідносин, буде визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №86 від 05.09.2025 про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком, та наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.08.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На думку суду, саме такий спосіб судового захисту слід застосувати виходячи з обставин справи.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування правомірності вчинення оскаржуваних дій відповідачем суду не наведено та не надано.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, оцінивши докази, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства та судову практику, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 139 КАС України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 9, 14, 243-246, 293, 295, 296 КАС, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №86 від 05.09.2025 про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.08.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 );

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА