Справа № 400/10191/25
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2026-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2026 р. № 400/10191/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Брагар В. С. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаВійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,

провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
До Миколаївського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:

-визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати з 01.02.2025 ОСОБА_1 грошового забезпечення ОСОБА_2 у розмірі 50% (п`ятдесят відсотків) його грошового забезпечення;

-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплачувати ОСОБА_1 , як члену сім`ї (дружині) зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 , 50% його грошового забезпечення, починаючи з 01.02.2025 з урахуванням раніше виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачці, у зв`язку із зникненням безвісти її чоловіка, була призначена та проводилася виплата грошового забезпечення, як дружині зниклого безвісти. 01.02.2025 вступив в дію Закон України №3995-ІХ від 08.10.2024 «Про внесення змін до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, у зв`язку з чим позивачка почала отримувати 25% від усіх видів грошового забезпечення, оскільки решта 25% призначалася батькові зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 . Позивач стверджує, що батько його зниклого чоловіка - записан за вказівкою його мати відповідно до статті 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 21.03.2025 № 0. У зв`язку з цим представником позивачки було направлено адвокатський запит на адресу відповідача з метою отримання інформації про підстави та причини зменшення розміру виплати грошового забезпечення ОСОБА_2 , який зник безвісті 29.05.2024, позивачці, як його законній дружині аж до 25%. Відповідач мотивував відмову наявністю запису про батька в актовому записі про народження. Позивач вважає, що бездіяльність військової частини є протиправною, оскільки вона має право на 50% грошового забезпечення як єдина особа, уповноважена на його отримання.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.09.2025 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач відзив напозов не надав.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується їхнім свідоцтвом про шлюб.

ОСОБА_2 зник безвісті 29.05.2024 під час виконання бойового завдання по захисту територіальній цілісності та державного суверенітету України в районі н. п. Старомайорське, Волноваського району, Донецької області, що підтверджується сповіщенням сім`ї.

У зв`язку з цим, позивачкою було подано заяву щодо виплати грошового забезпечення, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, додаткової винагороди ОСОБА_2 , який рахується зниклим безвісти з 29.05.2024, відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», оскільки вона є дружиною зниклого безвісти військовослужбовця.

Позивачці було призначено виплату грошового забезпечення, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, додаткової винагороди ОСОБА_2 .

01.02.2025 набув чинності Закон України № 3995-ІХ, яким внесено зміни до пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до яких 50% грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця розподіляється рівними частками між особами, визначеними законом, а решта депонується.

У зв`язку з чим позивачка почала отримувати 25% від усіх видів грошового забезпечення.

Представником позивачки було направлено адвокатський запит на адресу відповідача з метою отримання інформації про підстави та причини зменшення розміру виплати грошового забезпечення ОСОБА_2 , який зник безвісті 29.05.2024, позивачці, як його законній дружині аж до 25%.

Відповідач мотивував відмову наявністю запису про батька в актовому записі про народження.

Тобто, частку у розмірі 25% грошового забезпечення ОСОБА_2 недовиплачено та недонарахованого позивачці як його дружині з підстав встановлення такої частки особі, яка записана його батьком за словами матері на підставі статті 135 Сімейного кодексу України.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо недоплати та ненарахуванню грошового забезпечення у розмірі 50%, позивач звернулася до суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (тут і далі - Закон № 2011-ХІІ в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону № 2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

За змістом статті 2 Закону № 2011-XII ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону № 2011-ХІІ дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Частиною шостою статті 9 Закону № 2011-ХІІ установлено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Грошове забезпечення виплачується членам сімей військовослужбовців, зокрема, дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Розділом ХХХ Порядку № 260 регулюється питання щодо виплати грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими.

Відповідно до п. 2 Розділу ХХХ Порядку № 260 грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату. Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим.

Згідно з ч. 3 Розділу ХХХ Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно), а також інтернованим в нейтральних державах або безвісно відсутнім, виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.

Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 (далі - Порядок № 884).

Відповідно до пункту 4 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються: копії сторінок паспорту повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).

Згідно з пунктом 7 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Міноборони, СБУ, Служба зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міноборони, Головний орган військового управління Національної гвардії, Адміністрація Держприкордонслужби, Управління державної охорони, Адміністрація Держспецзв`язку, Адміністрація Держспецтрансслужби мають право отримувати з державних реєстрів інформацію щодо осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення військовослужбовців, шляхом доступу до таких реєстрів та/або шляхом електронної інформаційної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів у порядку, встановленому законодавством.

Отже, виплата особам, зазначеним у частині шостій статті 9 Закону № 2011-ХІІ та пункті 7 Порядку № 884, грошового забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця здійснюється в рівних частках, а у разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Як встановив суд, відомості про батька зниклого безвісти ОСОБА_2 записано згідно зі статтею 135 Сімейного кодексу України.

У свою чергу суд зазначає, що ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України встановлено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Отже, оскільки батько дитини записаний згідно зі ст. 135 Сімейного кодексу України, він не повинен включатися до переліку отримувачів його грошового забезпечення визначеного законом та постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884.

Тобто, мати зниклого безвісти ОСОБА_2 була матір`ю одиначкою і відомості у його свідоцтво про народження були внесені за її словами, хоча фактично такої особи може й не існувати і вказані прізвище, ім`я та по-батькові не належать жодній з осіб (фактично є вигаданими).

Отже, якщо батько дитини записаний згідно зі ст. 135 Сімейного кодексу України, грошове забезпечення зниклого військовослужбовця мають право отримувати в рівних частках отримувачі, які належать до першої черги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884.

У даному випадку, інших отримувачів першої черги крім позивачки, яка є дружиною зниклого безвісті військовослужбовця немає. А тому всі 50 % грошового забезпечення зниклого безвісті військовослужбовця мають виплачуватися його дружині.

При цьому той факт, що батько дитини, відомості про якого записано на підставі ст. 135 Сімейного кодексу України, не надав заяви про відмову від виплати грошового забезпечення, не може вважатися належною підставою для відмови у виплаті в повному обсязі грошового забезпечення позивачу, оскільки така відмова апріорі не може бути подана.

Тобто у позивача залишається право на отримання належної частки грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця з урахуванням збереження прав самого військовослужбовця у розмірі 50%, тому суд дійшов висновку, що з 01.02.2025 позивач має право на отримання 50% грошового забезпечення зниклого безвісти ОСОБА_2 .

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат відповідно до положень статті 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) задовольнити повністю.

2.Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати з 01.02.2025 ОСОБА_1 грошового забезпечення ОСОБА_2 у розмірі 50% (п`ятдесят відсотків).

3.Зобов`язати військову частину НОМЕР_4 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), як члену сім`ї (дружині) зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 , 50% його грошового забезпечення, починаючи з 01.02.2025 з урахуванням раніше виплачених сум.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 968,96 грн.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В. С. Брагар