Справа № 200/2772/25
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2026-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 лютого 2026 року

м. Київ

справа №200/2772/25

адміністративне провадження № К/990/2819/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білак М.В.,

суддів: Желєзного І.В., Мацедонської В.Е.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 липня 2025 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року у справі №200/2772/25 за позовом Біленка Євгена Леонідовича в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Головного управління національної поліції у м. Києві про визнання протиправною бездіяльності, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

У С Т А Н О В И В:

Біленко Євген Леонідович в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Головного управління національної поліції у м. Києві, у якому, з урахуванням уточненого позову від 02 травня 2025 року, просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 грошового забезпечення та протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в м. Києві щодо проведення повного розрахунку з ОСОБА_2 при звільненні зі служби в Національній поліції;

- стягнути солідарно з Головного управління Національної поліції в Донецькій області та Головного управління Національної поліції в м. Києві на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме, за період з 17 травня 2023 року по 21 січня 2025 року у розмірі шести розмірів місячного середнього заробітку.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 липня 2025 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України в Донецькій області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме, за період з 13 грудня 2022 року по 22 січня 2025 року.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 13 грудня 2022 року по 22 січня 2025 року включно у розмірі 107439 грн 30 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

19 січня 2026 року Верховним Судом зареєстрована касаційна скарга Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 липня 2025 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року у справі №200/2772/25, яка надійшла через підсистему «Електронний суд». Заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, з урахуванням уточненої касаційної скарги, дадісланої 20 січня 2026 року, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, винести нову постанову, якою змінити рішення суду першої інстанції.

На підставі аналізу доводів касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Положеннями пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та статті 14 Закону України від 30 вересня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» гарантовано право особи на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 липня 2025 року, зазначену справу судом розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, а відтак вона може бути оскаржена до Верховного Суду лише за наявності обставин, наведених у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Суд звертає увагу заявника, що пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України містить перелік виключних випадків, які допускають можливість касаційного перегляду судових рішень, ухвалених у справах незначної складності та/або таких, які розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. Посилання на кожен з підпунктів пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України повинно бути належним чином обґрунтовано.

Відповідач, оскаржуючи судові рішення, прийняті у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, зазначає про наявність виняткових обставин, передбачених у підпункті «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. Зокрема, Головне управління Національної поліції в Донецькій області стверджує, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення.

Верховний Суд звертає увагу скаржника, що вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.

Касаційна скарга не містить доводів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи й вказували на те, що предмет спору у цій справі стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв.

Щодо виняткового значення, Суд враховує, що для кожної із сторін справа, в якій він є учасником має виняткове значення, оскільки спірні правовідносини, що склались, потребують судового втручання.

Разом з тим, скаржник повинен довести, що спірні правовідносини є винятковими та такими, що без судового захисту можуть призвести до незворотних наслідків.

Проте, доводи заявника в цій частині не підтверджені належними доказами та не обґрунтовані обставинами, які б виділяли вимоги скаржника у цій справі в якусь особливу категорію спорів, тому не можуть бути враховані судом касаційної інстанції.

Отже, оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів констатує, що скаржником не наведено обґрунтованих посилань на існування обставин, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Щодо посилання відповідача на підстави касаційного оскарження, визначені у частині четвертій статті 328 КАС України, Суд зазначає, що передумовою для перевірки наявності підстав касаційного оскарження рішень судів попередніх інстанцій, встановлених пунктами 1-4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу у справі незначної складності, є наявність обставин, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

З огляду на зазначене та враховуючи, що заявник, оскаржуючи судове рішення у цій справі, не обґрунтував наявності випадків для відкриття касаційного провадження, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, підстави перевірки інших доводів касаційної скарги відсутні.

При цьому, Суд зазначає, що відповідач у касаційній скарзі посилається на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 08 жовтня 2025 року у справі № 489/6074/23, у якій Велика Палата відступила від висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 06 грудня 2024 року у справі №440/6856/22 щодо застосування статті 117 КЗпП України (у редакції Закону №2352-ІХ), поширивши на період після 19 липня 2022 року дію висновків Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц щодо можливості застосування до спірних правовідносин принципу співмірності.

Водночас, як слідує із рішення суду апеляційної інстанції, суд здійснював перегляд рішення суду першої інстанції у відповідності до частини першої статті 308 КАС України, а саме в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.

При цьому, спірним при апеляційному перегляді були питання щодо: застосування норм трудового законодавства щодо поліцейських в питаннях стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та наявність чи відсутність втручання в дискреційні повноваження відповідача при стягненні судом з ГУНП в Донецькій області на користь ОСОБА_2 певної суми коштів.

За результатами розгляду справи апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції в частині застосування норм трудового законодавства щодо поліцейських в питаннях стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та наявності у суду повноважень, при вирішенні цього спору, з розрахунку та стягненню суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд апеляційної інстанції не переглядав рішення суду першої інстанції в частині розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, правова оцінка цьому не надавалась.

Отже, заявник касаційної скарги просить переглянути рішення суду апеляційної інстанції щодо питання яке, не було предметом апеляційного оскарження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є найвищим судом у системі судоустрою України, забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначений процесуальним законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 липня 2025 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року у справі №200/2772/25 за позовом Біленка Євгена Леонідовича в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Головного управління національної поліції у м. Києві про визнання протиправною бездіяльності, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді М.В. Білак

І.В. Желєзний

В.Е. Мацедонська