Справа № 620/1181/26
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2026-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

05 лютого 2026 року м. Чернігів Справа № 620/1181/26

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Бородавкіна С.В., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) 02.02.2026 через підсистему «Електронний Суд» звернулась до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не здійснення перерахунку та виплати належних аліментів з усіх видів заробітку військовослужбовця ОСОБА_2 , який з 31.10.2024 вважається зниклим безвісти за особливих обставин під час захисту Батьківщини, на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, відповідно до рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 22.06.2016 у справі №743/512/16-ц, із врахуванням додаткової винагороди цього військовослужбовця, передбаченої постановою КМ України від 28.02.2022 року №168, починаючи з дати зарахування ОСОБА_2 до списків військової частини НОМЕР_1 , із врахуванням вже виплачених сум;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату належних аліментів з усіх видів заробітку військовослужбовця ОСОБА_2 , який з 31.10.2024 вважається зниклим безвісти за особливих обставин під час захисту Батьківщини, на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 22.06.2016 у справі №743/512/16-ц, із врахуванням додаткової винагороди цього військовослужбовця, передбаченої постановою КМ України від 28.02.2022 №168, починаючи з дати зарахування ОСОБА_2 до списків військової частини НОМЕР_1 , із врахуванням вже виплачених сум.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (частина перша статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Справою адміністративної юрисдикції в розумінні пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Верховний Суд у постанові по справі №756/9153/18-ц звернув увагу, що основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

Однак, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду. Таким чином, вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі залежить від характеру спірних правовідносин.

Між тим, визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. В цьому випадку спір носитиме приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Частиною 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 4 ст. 11 ЦК України передбачено, що у випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Отже, рішення суб`єктів владних повноважень, до яких належать, зокрема, органи місцевого самоврядування, можуть бути підставою виникнення/припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Частиною 1 ст. 21 ЦК передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.

При визначенні предметної юрисдикції потрібно виходити із суті прав та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Вказана правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 04.09.2018 у справі №826/1934/17, від 05.06.2018 у справі №805/4506/16-а, від 27.06.2018 у справі №815/6945/16.

Відповідно до змісту позовної заяви підставою для звернення до суду з даним позовом стало те, що ОСОБА_1 вважає протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати аліментів на утримання дитини не із всіх видів доходів військовослужбовця ОСОБА_2 , який з 31.10.2024 вважається зниклим безвісти за особливих обставин під час захисту Батьківщини.

З огляду на обставини справи, підставою для звернення до суду з даним позовом фактично стало те, що позивач не згодна із розміром аліментів, які стягуються відповідно виконавчого листа, виданого на виконання рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 22.06.2016 у справі №743/512/16-ц, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання дитини, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви, тобто з 30 квітня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 26 червня 2032 року.

З огляду на викладене, суд звертає увагу, що спір, який виник між сторонами, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки військова частина НОМЕР_1 , виконуючи рішення суду про стягнення аліментів, не має публічно-правових відносин саме з позивачем. Тобто, такий спір має приватноправовий характер та з огляду на суб`єктний склад сторін має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2018 року у справі №823/2042/16.

Крім того, у постановах від 06 листопада 2019 року у справі №756/4477/18 та від 23 жовтня 2019 року у справі №352/536/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, якщо особа стверджує про порушення її прав наслідками, що спричинені рішенням суб`єкта владних повноважень, яке вона вважає неправомірним, і такі наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав або інтересів цієї особи чи пов`язані з реалізацією нею майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, то визнання незаконним вказаного рішення і його скасування є способом захисту відповідних цивільних прав та інтересів.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Враховуючи те, що спір фактично пов`язаний з реалізацією цивільних прав позивача, має приватно-правовий характер, він має розглядатись за правилами цивільного судочинства в порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Дана обставина згідно із пунктом 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.

Відповідно до частини шостої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне роз`яснити, що для вирішення спору позивачу необхідно звернутись до місцевого загального суду за правилами підсудності, встановленими Цивільним процесуальним кодексом України.

Щодо судового збору, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Судом встановлено, що позивачем сплачений судовий збір в сумі 1064,96 грн, що підтверджується квитанцією про сплату судового збору від 02.02.2026 ID 1711-8007-5055-7081.

За наведених обставин, сплачений позивачем судовий збір у сумі 1064,96 грн має бути повернутий.

На підставі наведеного та керуючись статтею 7 Закону України «Про судовий збір», статтями 170, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Повернути зі спеціального фонду Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) грн. 96 коп., сплачений відповідно до квитанції від 02.02.2026 ID 1711-8007-5055-7081.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження у справі надіслати особі, яка її подала, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Попередити позивача, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст ухвали складений 05.02.2026.

Суддя С.В. Бородавкіна