Справа № 520/35212/24
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2026-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2026 р. Справа № 520/35212/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.02.2025, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В., м. Харків, по справі № 520/35212/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у безпідставній виплаті ОСОБА_1 з 01.06.2023 року пенсії за вислугу років з обмеженням її максимального розміру у сумі 29131,76 грн., яка була з 01.06.2023 року по 01.03.2024 року нарахована у розмірі 31506,76 грн., а з 01.03.2024 року по теперішній час була нарахована у розмірі 33462,16 грн.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату ОСОБА_1 з 01.06.2023 року по 01.03.2024 року у повному обсязі нарахованої пенсії за вислугу років у розмірі 31506,76 грн., та з 01.03.2024 року по теперішній час у повному обсязі нарахованої пенсії за вислугу років у розмірі 33462,16 грн., без обмеженням її максимальним розміром, з урахуванням нарахованих: індексації, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 року № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році»; індексації, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 року № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році»; індексації, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2023 року № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році»; збільшення основного розміру пенсії на 25 відсотків, встановленого абз. 1 ч. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1381 від 28.12.2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення»; інших надбавок та доплат як особі з інвалідністю внаслідок війни 3 групи та доплати як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії в розмірах, встановлених чинним законодавством України, без обмеженням виплати пенсії максимальним розміром та з урахуванням раніше проведених виплат.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.02.2025 року задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у безпідставній виплаті ОСОБА_1 з 01.06.2023 року пенсії за вислугу років з обмеженням її максимального розміру у сумі 29131,76 грн., яка була з 01.06.2023 року по 01.03.2024 року нарахована у розмірі 31506,76 грн., а з 01.03.2024 року по теперішній час була нарахована у розмірі 33462,16 грн.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату ОСОБА_1 з 01.06.2023 року по 01.03.2024 року у повному обсязі нарахованої пенсії за вислугу років у розмірі 31506,76 грн., та з 01.03.2024 року по теперішній час у повному обсязі нарахованої пенсії за вислугу років у розмірі 33462,16 грн., без обмеженням її максимальним розміром, з урахуванням нарахованих: індексації, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 року № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році»; індексації, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 року № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році»; індексації, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2023 року № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році»; збільшення основного розміру пенсії на 25 відсотків, встановленого абз. 1 ч. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1381 від 28.12.2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення»; інших надбавок та доплат як особі з інвалідністю внаслідок війни 3 групи та доплати як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії в розмірах, встановлених чинним законодавством України, без обмеженням виплати пенсії максимальним розміром та з урахуванням раніше проведених виплат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області було подано апеляційну скаргу, в якій пенсійний орган просив суд скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.02.2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилався на те, що станом на час перерахунку відповідачем пенсії позивача діяли положення ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", які в свою чергу не містять застереження про застосування обмежень пенсії максимальним розміром.

Згідно зі статтею 304 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на норми частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, позивачу здійснено перерахунок пенсії на виконання рішення суду.

Однак, після перерахунку, розмір пенсії обмежено максимальним розміром.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у даній справі застосуванню підлягають норми Закону України №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року, №7-рп/2016, отже у позивача наявні права на отримання перерахованої пенсії без обмеження максимальним розміром.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 80% грошового забезпечення, що підтверджується відомостями з перерахунку пенсії позивача.

З комп`ютерної програми суду "Діловодство спеціалізованого суду" судом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.02.2023 року по справі №520/7480/22, яке набрало законної сили 24.03.2023 року, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають в обмеженні розміру пенсії позивача десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, а також, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату пенсії позивачу з 01.04.2019 року без обмеженням її максимальним розміром.

На виконання вказаного рішення суду відповідачем в травні 2023 року проведено перерахунок пенсії позивача. В той же час після вищевказаного перерахунку, підсумок пенсії з надбавками позивача встановлено у розмірі 29131,76 грн., а до виплати призначено 24177,80 грн., тобто пенсія виплачувалася з урахуванням максимального розміру.

Також, відповідачем нараховано індексацію на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 року №118 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році" в розмірі 3275,16 грн. та на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 р. № 168 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році" в розмірі 1500,00 грн.

Не погодившись з діями відповідача щодо продовження обмеження йому пенсії максимальним розміром, позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з відповідною позовною заявою, яку розглянуто в межах справи №520/30015/23.

Так, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2023 року по справі №520/30015/23, яке набрало законної сили 11.01.2024, суд частково задовольнив позовні вимоги, а саме, визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у виплаті позивачу з 01.04.2019 пенсії за вислугу років з обмеженням її максимальним розміром у сумі 24 177,80 грн, яка була 01.06.2023 перерахована на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.02.2023 в адміністративній справі № 520/7480/22, яке 24.03.2023 набрало законної сили, та нарахована в розмірі 29 131,76 гривень та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області з 01.04.2019 по теперішній час у повному обсязі пенсію за вислугу років у розмірі 29 131,76 грн без обмеженням її максимальним розміром, перераховану 01.06.2023 на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.02.2023 в адміністративній справі № 520/7480/22, з урахуванням індексації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 118 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році" та з урахуванням індексації на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 року №168 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році" без обмеження пенсії максимальним розміром, з урахуванням раніше проведених виплат.

Також, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31.07.2024 року по справі №520/38192/23, суд, зокрема, зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити позивачу з 01.07.2021 року щомісячну доплату в розмірі 2000 грн., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №713.

Водночас, як вбачається з перерахунків пенсії, позивачу проведено перерахунок пенсії з 01.03.2024 року та нараховано 1500,00 грн. індексації пенсії.

Згідно з цим протоколом, станом на 01.03.2024 року підсумок пенсії позивача з надбавками склав: 33462,16 грн. (80% грошового забезпечення). З урахуванням максимального розміру пенсії: 29131,76 грн.

Отже, до виплати ГУ ПФУ призначив позивачу пенсію із застосуванням обмеження пенсії максимальним розміром.

Також з протоколу перерахунку пенсії вбачається, що відповідачем нараховані індексації згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 року №118 в розмірі 2620,13 грн., постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 р. № 168 та постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 р. № 185 в розмірі 1500 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Надаючи оцінку діям відповідача щодо обмеження виплати загальної суми щомісячної пенсії позивача максимальним розміром, колегія суддів зазначає, що відповідно до положень статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI від 08 липня 2011 року (далі Закон № 3668-VI), максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «;Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «;Про дипломатичну службу», «;Про службу в органах місцевого самоврядування», «;Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «;Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Закон № 3668-VІ набрав чинності з 01 жовтня 2011 року, як це передбачено пунктом 1 Прикінцевих та перехідних положень.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом. Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Законом № 3668-VI внесено зміни у ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09 квітня 1992 року (далі Закон № 2262-XII), яку викладено в такій редакції: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини цього Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20 грудня 2016 року.

Конституційний Суд України у Рішенні від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема, у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому, Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Одночасно, положення статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Тобто, була наявна колізія між Законом № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 та Законом № 3668-VI у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що суб`єктом владних повноважень, у спірних правовідносинах, було надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення статті 2 Закону № 3668-VI, оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2018 року у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13 лютого 2019 року, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18, із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів доходить висновку, що в цій справі застосуванню підлягають норми Закону № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року, № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 16 грудня 2021 року у справі № 400/2085/19, від 27 січня 2022 року у справі № 240/7087/20 та від 17 лютого 2022 року у справі № 640/11168/20.

Висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладеною у постанові від 25 січня 2024 року у справі № 300/2754/23.

Також, 12 жовтня 2022 року Конституційний Суд України розглянув справу № 3-102/2021(231/21, 415/21) щодо відповідності Конституції України (конституційності) приписів статті 2 Закону України № 3668-VI (щодо соціальних гарантій для захисників і захисниць України) та ухвалив рішення, яким визнав неконституційними приписи статті 2 Закону України № 3668-VI, що поширюють свою дію на Закон України № 2262-ХІІ, в тім, що вони не забезпечують соціальних гарантій високого рівня, що мають бути забезпечені державою відповідно до спеціального юридичного статусу громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року. Згідно з цим рішенням, приписи статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI зі змінами, визнані неконституційними, втратили чинність з 12.04.2023.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині визнання протиправними дій відповідача стосовно обмеження пенсії максимальним розміром з 01.06.2023 р. по теперішній час та зобов`язання виплатити пенсію позивачу без обмеження максимальним розміром з 01.06.2023 р. по теперішній час.

Щодо позовних вимог в частині виплати пенсії з урахуванням постанов Кабінету Міністрів України №118, №168, №185 та зі збільшенням основного розміру пенсії на 25 відсотків, встановленого абз. 1 ч. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1381 від 28.12.2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», доплатою як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, колегія суддів зазначає таке.

Так з протоколів перерахунку пенсії позивача встановлено, що згідно з протоколом від 01.03.2022 ОСОБА_1 був нарахований підсумок пенсії - 29584, 06 грн., разом з індексацією базового ОСНП в розмірі 2620,13 грн., збільшенням основного розміру пенсії на 25 відсотків в сумі 5333,83 грн., враховуючи індексацію збільшення пенсії на 25 відсотків 655,03 грн. Також позивачу були нараховані надбавки як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії: як інваліду війни 3 групи/при виконанні обов`язків 580,20 грн., як ліквідатору аварії на ЧАЕС I категорії (під час служби) інвалід 3 групи 284,70 грн. В результаті із врахуванням максимального розміру пенсії до виплати позивачу призначено 24177,80 грн.

За протоколом перерахунку пенсії від 01.06.2023 року вбачається, що позивачу був нарахований підсумок пенсії - 31506,76 грн., разом з індексаціями базових ОСНП 2022, 2023 в розмірах 2620,13 грн. та 1500 грн. відповідно, збільшенням основного розміру пенсії на 25 відсотків в сумі 5708,83 грн. Також позивачу були нараховані надбавки як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії: як інваліду війни 3 групи/при виконанні обов`язків 627,90 грн., як ліквідатору аварії на ЧАЕС I категорії (під час служби) інвалід 3 групи 284,70 грн. В результаті із врахуванням максимального розміру пенсії до виплати позивачу призначено 24177,80 грн. Повторним протоколом перерахунку пенсії позивача від 01.06.2023 року змінено суму пенсії призначену до виплати 29131,76 грн.

З 01.03.2024 року по теперішній час позивачу був нарахований підсумок пенсії з надбавками у розмірі 33462,16 грн., разом з індексаціями базових ОСНП 2022, 2023, 2024 в розмірах 2620,13 грн., 1500 грн. та 1500 грн. відповідно, збільшенням основного розміру пенсії на 25 відсотків в сумі 6083,83 грн. Також позивачу були нараховані надбавки як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії: як інваліду війни 3 групи/при виконанні обов`язків 708,30 грн., як ліквідатору аварії на ЧАЕС I категорії (під час служби) інвалід 3 групи 284,70 грн. В результаті із врахуванням максимального розміру пенсії до виплати позивачу призначено 29131,76 грн.

Як вбачається із позовної заяви, позивач стверджує, що йому не була виплачена пенсія в належному розмірі всупереч рішенню Харківського окружного адміністративного суду від 21.02.2023 в адміністративній справі № 520/7480/22, саме внаслідок обмеження її максимальним розміром.

Між тим, згідно з протоколами перерахунку пенсії за 2022, 2023,2024 роки, індексації пенсії позивачу згідно з постановами Кабінету Міністрів України №118, №168 та №185 та збільшення основного розміру пенсії на 25 відсотків, встановленого абз. 1 ч. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1381 від 28.12.2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» разом із доплатою як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії були нараховані, але не виплачувалися у зв`язку з обмеженням позивачу максимального розміру пенсії. Отже, зменшення підсумкового розміру виплаченої пенсії сталося внаслідок обмеження її максимальним розміром.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у безпідставній виплаті ОСОБА_1 з 01.06.2023 року пенсії за вислугу років з обмеженням її максимального розміру у сумі 29131,76 грн., яка була з 01.06.2023 року по 01.03.2024 року нарахована у розмірі 31506,76 грн., а з 01.03.2024 року по теперішній час була нарахована у розмірі 33462,16 грн та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату ОСОБА_1 з 01.06.2023 року по 01.03.2024 року у повному обсязі нарахованої пенсії за вислугу років у розмірі 31506,76 грн., та з 01.03.2024 року по теперішній час у повному обсязі нарахованої пенсії за вислугу років у розмірі 33462,16 грн., без обмеженням її максимальним розміром, з урахуванням нарахованих: індексації, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 року № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році»; індексації, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 року № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році»; індексації, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2023 року № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році»; збільшення основного розміру пенсії на 25 відсотків, встановленого абз. 1 ч. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1381 від 28.12.2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення»; інших надбавок та доплат як особі з інвалідністю внаслідок війни 3 групи та доплати як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії в розмірах, встановлених чинним законодавством України, без обмеженням виплати пенсії максимальним розміром та з урахуванням раніше проведених виплат.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують обставини, досліджені та перевірені судом та не впливають на висновки суду.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість та безпідставність доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим вважає відсутніми підстави для її задоволення.

Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області- залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.02.2025 року по справі № 520/35212/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частиною 5 статтею 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій