Справа № 480/4804/25
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2026-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2026 року Справа № 480/4804/25

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Глазька С.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/4804/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач), у якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 02.06.2025 №07 про відмову позивачу в призначенні пенсії, відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зі зменшенням пенсійного віку як особі, яка станом на 01.01.1993 постійно прожила та працювала у зоні гарантовано добровільного відселення більше трьох років;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити позивачу пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зменшенням пенсійного віку як особі, яка станом на 01.01.1993 постійно проживала та працювала у зоні гарантовано добровільного відселення більше трьох років - з часу звернення із заявою про призначення пенсії, тобто з 26.05.2025, провести нарахування та виплату пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач постійно проживав у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 не менше 3 років. По досягненню 56 років позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 4 роки, відповідно до норми п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону України № 796-ХІІ, оскільки в нього було більше 24 років страхового стажу. Відповідач прийняв рішення про відмову в призначенні пенсії, оскільки документами не підтверджено факт проживання позивача в зоні добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років. Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернувся до суду.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 20.06.2025 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без виклику сторін та встановлено строк відповідачу для подання відзиву та доказів, які наявні у відповідача, а також встановлено строк позивачу для подання відповіді на відзив, а відповідачу заперечення.

01.07.2025 відповідач подав відзив на позов, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив обґрунтовано тим, що рішення по відмову в призначенні позивачу пенсії прийнято відповідачем правомірно, оскільки документами підтверджено факт проживання позивача в зоні добровільного відселення станом на 01.01.1993 тільки 1 рік 6 місяців і 26 днів, чого не достатньо для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку. Наявність посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи надає право на користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, які стосуються лікування, харчування, поліпшення житлових умов тощо, проте лише посвідчення недостатньо для визначення права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26.05.2025 ОСОБА_1 звернувся до територіального органу Пенсійного Фонду України із заявою про призначення пенсії (а.с. 26-27).

Разом із заявою позивачем було надано копії: паспорту; картки платника податків; трудової книжки; довідки Богданівського старостинського округу Шосткинської міської ради від 14.05.2025 за № 505, відповідно до якої позивач зареєстрований та проживає в с. Богданівка Шосткинського району Сумської області з 02.01.1971 по 14.08.1984, з 29.10.1984 по 21.07.1987, з 02.02.1991 по 01.06.1991 та з 03.09.2018 по теперішній час (а.с. 9); посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 3 категорії серії НОМЕР_1 від 25.01.1993 (а.с. 6).

За результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії відповідачем було прийнято рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком № 07 від 02.06.2025, яке мотивовано відсутністю підтверджуючих документів про проживання позивача станом на 01.01.1993 в зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3-х років. У вказаному рішенні зазначено, що станом на 1 січня 1993 року проживання в зоні гарантованого добровільного відселення становить 1 рік 6 місяців 26 днів (а.с. 7).

Не погодившись із вказаним рішення про відмову у призначенні пенсії позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції України право на пенсійне забезпечення гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV встановлено, що починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон № 796-ХІІ).

Відповідно до норми п. 3 ч. 1 ст. 11 Закону № 796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Відповідно до норми п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону № 796-ХІІ потерпілим від Чорнобильської катастрофи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років пенсія надається із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Відповідно до ч. 3 ст. 55 Закону № 796 призначення та виплата пенсій означеним категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і Закону №796.

Частиною першою статті 65 Закону № 796 передбачено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч.ч. 3, 4 статті 65 Закону № 796 посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Оскільки посвідчення громадянина, який постійно проживав у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення (категорія 3), серії НОМЕР_1 видане позивачеві 25.01.1993, тому аналізу підлягають положення порядку видачі посвідчень, що діяв на момент видачі відповідного посвідчення.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51 затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок № 51).

Пунктом 2 Порядку № 51 передбачалося, що посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" іншими актами законодавства.

Потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, чи таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б. (пункт 5 Порядку № 51).

Відповідно до пункту 10 Порядку № 51 видача посвідчень провадиться іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

При цьому особам, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток N 5);

У додатку № 5 до Порядку № 51 наведено форму довідки, у якій йшлося про підтвердження факту постійного проживання на території зони безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або за станом на 1 січня 1993 р. проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років

Окрім того, суд зазначає, що документи, які подаються до Пенсійного фонду України та його управлінь для призначення пенсії, в тому числі на пільгових умовах, визначені Порядком надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженому постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1) (далі Порядок № 22-1).

Пунктом 2.1 Порядку № 22-1 визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додається і документ, який засвідчує особливий статус особи, зокрема посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

З наведених норм вбачається, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, статус особи, які постійно проживала на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення 3 категорії та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-XII, є відповідне посвідчення. Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 599/564/17, від 27.02.2018 у справі № 344/9789/17 та від 21.11.2019 у справі № 572/47/17.

Таким чином, посвідчення громадянина, який постійно проживає на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796, у тому числі на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

Суд наголошує на тому, що наявність у позивача на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії дійсного посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, свідчить про те, що уповноваженим суб`єктом було вже визнано, що період проживання (роботи) позивача станом на 1 січня 1993 року становить більше 3 років.

Постановою Кабінету Міністрів УРСР № 106 від 23.07.1991 с. Богданівка Шосткинського району Сумської області віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Судом встановлено, що позивач народився та зареєстрований в с. Богданівка Шосткинського району Сумської області, у 1993 році йому було видано посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, ОСОБА_2 .

Отже, позивач станом на 01.01.1993 проживав у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

Разом з тим відповідачем не надано суду доказів того, що видане позивачу посвідчення визнане недійсним, а раніше присвоєний статус скасований.

Спірне рішення мотивоване тим, що за наданими документами право на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону № 796-ХІІ відсутнє, оскільки документально не підтверджено право на зниження пенсійного віку. Зазначено, що за умови надання додаткових документів право на пенсію буде переглянуто.

Враховуючи викладене, суд вважає, що рішення відповідача є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки воно не відповідає критеріям правомірності, встановленим нормою ч. 2 ст. 2 КАС України, в тому числі, стосовно обґрунтованості рішення.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити позивачу пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зменшенням пенсійного віку, суд зазначає наступне.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Статтею 58 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Крім того у даному спорі суд не обраховує загальний стаж роботи позивача, що виключає можливість зобов`язання відповідача призначити позивачеві пенсію, оскільки в межах розгляду даної адміністративної справи судом не досліджувався обрахунок загального трудового стажу, а обов`язковою передумовою призначення пенсії є наявність визначеного законом загального стажу.

Таким чином з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії (переведенні на пенсію за іншим законом) та визначення підстав, за яких призначається пенсія (переведенні на пенсію за іншим законом) або приймається рішення про відмову в її призначенні (переведенні на пенсію за іншим законом) та оскільки оскаржуване рішення було прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області, суд дійшов висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву позивача від 26.05.2025 року про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду.

А відтак, позовні вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити позивачу пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зменшенням пенсійного віку, задоволенню не підлягають.

Частиною першою статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 належить задовольнити частково.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково, але даний спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, відповідно до норми ч. 8 ст. 139 КАС України, саме з нього підлягає стягненню на користь позивача у повному обсязі сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 02.06.2025 № 07.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери, 43, м. Суми, Сумська область, 40009, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про призначення пенсії від 26.05.2025 та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери, 43, м. Суми, Сумська область, 40009, ) судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 (двадцять) коп.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Глазько