Справа № 380/19017/25
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2026-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2026 рокусправа № 380/19017/25
місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії

у с т а н о в и в:

І. Стислий виклад позицій учасників справи

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області , місцезнаходження: 49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26 (надалі за текстом - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області , місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10 (надалі за текстом - відповідач-2), у якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-1 від 05.05.2025 №36 про відмову в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-2 від 20.06.2025 №36 про відмову в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати відповідача-2 вирішити питання про нарахування ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, передбачену 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що пунктом 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058 передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. При нарахуванні пенсії позивачу не призначено одноразову виплату як вчителю спорту у розмірі десяти пенсій. Позивач просив призначити йому грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV. У відповідь на заяву позивача відповідачі відмовили у призначенні вказаної грошової допомоги.

09.10.2025 відповідач-1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує повністю. Відзив обґрунтований тим, що зарахування до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, та, відповідно, на виплату разової грошової допомоги, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, згідно з Переліком №909 відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058, посада вчителя у вищих навчальних закладах І-ІІ рівнів акредитації, професійно-технічних навчальних закладах законодавством не передбачено. 3 урахуванням наведеного, відповідач вважає, що і у позивача відсутні права на призначення та виплати разової грошової допомоги, передбаченої пункту 7-1 Прикінцевих «положень Закону № 1058 у зв`язку з тим, що у нього немає 35 років страхового стажу на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років.

Відповідач-2 відзиву на позовну заяву не подав.

ІІ. Рух справи

Ухвалою від 23.09.2025 суддя прийняв позовну заяву до розгляду й відкрив провадження у справі.

Заходи забезпечення позову та доказів, у тому числі шляхом їх витребування, не вживались.

ІІІ. Фактичні обставини справи

З 11.08.1987 ОСОБА_2 працювала медичною сестрою в закладах охорони здоров`я АТ «Українська залізниця» та 15.07.2024 звільнена з посади сестри медичної поліклініки акушерсько-гінекологічного кабінету Центру здоров`я жінки та захворювань молочної залози (наказ № 921-0с від 10.07.2024), що підтверджується трудовою книжкою.

Аналогічні відомості відображено в довідці № 9 філії «Центр охорони здоров`я» АТ «Укрзалізниця» від 09.04.2025.

12.03.2025 ОСОБА_1 звернулась до відповідача-2 із заявою про призначення пенсії, яка не призначена без нарахування одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пункту 7-1 Розділу XV.

28.04.2025 ОСОБА_1 повторно звернулась до відповідача-2 із заявою про нарахування їй одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пункту 7-1 Розділу Х.

Відповідач-1 05.02.2025 прийняв рішення про відмову № 36 про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 10 пенсій. Рішення мотивоване тим, що до загального стажу, не можливо зарахувати період роботи до стажу на посадах на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки основною умовою зарахування певного періоду роботи до роботи, яка дає право на призначення такого виду пенсії, є, насамперед робота та закладах і установах згідно із переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких на пенсію за вислугу років, затвердженим Постановою КМУ від 04.11.1993 № 909 та наявність відповідної посади і цьому переліку. Період роботи на підприємстві не державної (не комунальної) власності до спеціального стажу не зараховується. У ОСОБА_1 відсутнє право на призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із відсутністю необхідного спеціального стажу, тому що її стаж за вислугу років склав 28 років 11 місяців 05 днів».

Не погодившись із відмовою, позивач 13.06.2025 повторно звернувся до відповідача-2 із заявою, до якої серед іншого долучив архівну історичну довідку АТ Укрзалізниця» від 11.06.2025 про зміну назви та форму власності організації, якою підтверджується, що АТ «Укрзалізниця» утворено як акціонерне товариство 100% акцій якого, закріплюється в державній власності, а його засновником є держава в особі Кабінету Міністрів України.

Відповідно до довідки № 9 філії «Центр охорони здоров`я» АТ «Укрзалізниця» від 09.04.2025, яка долучена разом із всіма документами, Львівська клінічна лікарня на залізничному транспорті філії «Центр охорони здоров`я» була виробничим підрозділом філії «Центр охорони здоров`я» АТ «Укрзалізниця»

Відповідно структурні підрозділи та філії АТ «Українська залізниця» належать державі Україна, а отже є закладами з державною формою власності.

Відповідач-2 20.06.2025 прийняв рішення № 36 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , з таких самих підстав, що і відповідач-1.

Вважаючи, що рішення відповідачів протиправними, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

IV. Позиція суду

Вирішуючи спір по суті, суд керувався такими мотивами.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Згідно з статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 2-1 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (надалі за текстом - Закон №1058-IV) передбачено, що, особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до записів трудової книжки, яка відповідно до приписів статті 48 Кодексу законів про працю та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, є основним документом, що підтверджує, стаж роботи, позивач працював на таких посадах:

З 11.08.1987 Вихопень М.11 працювала медичною сестрою в закладах охорони здоров`я АТ «Українська залізниця» та 15.07.2024 звільнена з посади сестри медичної поліклініки акушерсько-гінекологічного кабінету Центру здоров`я жінки та захворювань молочної залози (наказ № 921-0с від 10.07.2024), що підтверджується трудовою книжкою.

Аналогічні відомості відображено в довідці № 9 філії «Центр охорони здоров`я» АТ «Укрзалізниця» від 09.04.2025.

Відповідно до довідки № 9 філії «Центр охорони здоров`я» АТ «Укрзалізниця» від 09.04.2025 Львівська клінічна лікарня на залізничному транспорті філії «Центр охорони здоров`я» була виробничим підрозділом філії «Центр охорони здоров`я» АТ «Укрзалізниця»

Відповідно структурні підрозділи та філії АТ «Українська залізниця» належать державі Україна, а отже є закладами з державною формою власності.

Суд зазначає, що форма власності акцій, емітентом яких є АТ «Укрзалізниця» та, які засвідчують участь їх власника у статутному капіталі емітента, є державною (постанова Верховного Суду у справі 09.10.2018 №826/11262/15).

Кабінет Міністрів України постановою від 23.11. 2011 №1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 1191).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону №1788, що передбачені, зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (далі - Перелік № 909).

Переліком № 909 визначено, що робота у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та їх територіальних органах (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічних закладах, діагностичних центрах дає право на отримання пенсії за вислугу років на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад).

У примітці 2 до Переліку № 909 установлено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком дає право на пенсію за вислугу років, незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Визначення поняття "заклад охорони здоров`я" міститься у статті 3 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" № 2108-ХІІ від 19 листопада 1992 року, згідно з якою це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно- правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

Водночас, даною статтею визначено поняття медичної допомоги діяльність професійно підготовлених медичних працівників, спрямована на профілактику, діагностику, лікування та реабілітацію у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами та медичного обслуговування діяльність закладів охорони здоров`я та фізичних осіб-підприємців, які зареєстровані та одержали відповідну ліцензію в установленому законом порядку, у сфері охорони здоров`я, що не обов`язково обмежується медичною допомогою, але безпосередньо пов`язана з її наданням.

3 аналізу вказаних правових норм слідує, що право на набуття пенсії за вислугою років, передбаченої статтею 55 частиною 1 пунктом "е" Закону України "Про пенсійне забезпечення", пов`язане не тільки з місцем роботи закладом охорони здоров`я, а, насамперед, з посадою, яку обіймає працівник лікарі та середній медичний персонал.

Відповідно до статті 16 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" безпосередньо охорону здоров`я населення забезпечують санітарно- профілактичні, лікувально-профілактичні, фізкультурно-оздоровчі, санаторно-курортні, аптечні, науково-медичні та інші заклади охорони здоров`я.

Середній медичний персонал особи, які отримали спеціальну освіту та відповідну кваліфікацію в середніх медичних навчальних закладах і допущені в установленому порядку до медичної діяльності. Середній медичний персонал надає долікарську медичну допомогу, здійснює догляд за хворими, виконує під керівництвом лікаря профілактичну, діагностичну, лікувально-реабілітаційну, санітарно-протиепідемічну і організаторську роботу.

До складу середнього медичного персоналу входять фельдшера, акушерки, медичні сестри, санітарні фельдшери, фельдшери-лаборанти, рентген-лаборанти, зубні лікарі, зубні техніки та інші.

Згідно Додатку 2 до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 23 жовтня 1991 р. № 146 "Номенклатура спеціальностей середніх медичних працівників" медична сестра відноситься до середнього медичного персоналу.

Таким чином, посада позивача належить до спеціальностей середніх медичних працівників і позивач постійно працював в лікарняних закладах і на посадах, які передбачені розділом ІІ Переліку №909.

З огляду на викладене, суд висновує про те, що посади, які позивач обіймав за вказаний період, входять до переліку посад, робота на яких дає право на призначення пенсії за пунктом «е» статті 55 Закону України № 1788.

Відповідно до пункту 7-1 частини 1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV встановлено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Водночас, єдиною підставою для прийняття оскаржуваних рішень слугувало те, що Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту та посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою КМУ від 04.11.1993 № 909. Період роботи на підприємстві не державної (не комунальної) власності до спеціального стажу не зараховується. У ОСОБА_1 відсутнє право на призначення одноразової грошової допомоги зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу. Тому що її стаж за вислугу років склав 28 років 11 місяців 5 днів.

Не заперечується відповідачами той факт, що пенсію позивача обчислено при наявному страховому стажі 39 років 04 місяці 24 дні (зараховано по 28.02.2025). Коефіцієнт страхового стажу - 0,39333 ((472/100*12)*1).

Суд повторно наголошує на тому, що з 11.08.1987 ОСОБА_2 працювала медичною сестрою в закладах охорони здоров`я АТ «Українська залізниця» та 15.07.2024 звільнена з посади сестри медичної поліклініки акушерсько-гінекологічного кабінету Центру здоров`я жінки та захворювань молочної залози (наказ № 921-0с від 10.07.2024), що підтверджується трудовою книжкою.

Такі ж відомості відображені в довідці № 9 філії «Центр охорони здоров`я» АТ «Укрзалізниця» від 09.04.2025.

Враховуючи викладене, суд вважає, що на день досягнення позивачем пенсійного віку та призначення з 28.02.2025 пенсії за віком, його спеціальний (медичний) стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" становив більше 30 років.

Відповідно, суд встановив, що позивач відповідав всім зазначеним вимогам станом на день подання заяви про призначення пенсії.

З огляду на викладене, рішення відповідача-1 від 05.05.2025 №36 про відмову в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Оскільки рішення відповідача-2 від 20.06.2025 № 36 про відмову в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 прийняте з тотожних підстав, вказане рішення також є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому суд зауважує, що право на отримання такої грошової допомоги не залежить та не пов`язується із призначенням саме пенсії за вислугою років, а є окремим правовим механізмом відповідної соціальної виплати, який також може реалізовуватись при призначенні пенсії за віком (постанова Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №127/9277/17).

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, суд вважає, що належним та цілком ефективним способом порушених прав позивача у спірному випадку є зобов`язання відповідача-2 як органу, що прийняв рішення після отримання додаткових документів, повторно розглянути заяву позивача від 13.06.2025 №5981 про нарахування грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії, передбаченої пунктом 7-1 розділу 15 Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та за результатами її розгляду прийняти відповідне рішення, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

V. Судові витрати

Відповідно до статті 139 КАС України на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2, як органу, що прийняв рішення після отримання додаткових документів, необхідно стягнути сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 244, 245 КАС України, суд

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 05.05.2025 №36 про відмову в перерахунку пенсії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 20.06.2025 № 36 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.06.2025 №5981 про нарахування грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії, передбаченої пунктом 7-1 розділу 15 Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та за результатами її розгляду прийняти відповідне рішення, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області , місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Гулик Андрій Григорович