Справа № 120/11659/24
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2026-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/11659/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Окис Тетяна Олександрівна

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

05 лютого 2026 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Мацького Є.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області та Північного офісу Держаудитслужби на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом Вінницького окружного адміністративного суду до Північного офісу Держаудитслужби, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області, про визнання протиправним та скасування наказів,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив визнати протиправними та скасувати попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства від 06.11.2024 №260208-14/3316-2024 та вимогу про усунення порушень від 06.11.2024 №260208-14/3323-2024.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 11.02.2025 позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач та третя особа подали апеляційні скарги, в яких просили скасувати таке рішення, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційних скарг з урахуванням додаткових пояснень зазначено, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 №2939-ХІІ (Закон №2939-ХІІ) головним завданням органу державного фінансового контролю є, зокрема, здійснення державного фінансового контролю за правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у бюджетних установах.

Держаудитслужба є органом влади, на який, відповідно до Плану України на 2024-2027 роки, схваленого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18 березня 2024 року №244-р, та положень Рамкової угоди між Україною та Європейським союзом щодо спеціальних механізмів реалізації фінансування Союзу для України згідно із інструментом Ukraine Facility, що була ратифікована Законом України від 06 червня 2024 року №3786, покладено повноваження з контролю за використанням коштів, які надходять через механізм підтримки Ukraine Facility в рамках Компоненту 1. Зокрема щодо реформи судової системи та забезпечення судової діяльності, що спрямована в тому числі на наближення України до членства в Європейському Союзі. У межах виконання міжнародних зобов`язань, зокрема щодо заходів, які стосуються запитів на виплату коштів згідно з інструментом Ukraine Facility, Держаудитслужба надає результати відповідних заходів контролю, що гарантують належне використання фінансування, усунення незаконних дій, шахрайства, корупції та будь-якої іншої незаконної діяльності, що впливає на фінансові інтереси Європейського Союзу. Крім того, за запитом Міністерства фінансів України Держаудитслужба забезпечує контроль державних видатків для забезпечення стійкості державного управління в Україні (РЕАСЕ), зокрема фінансування видатків на оплату праці апаратів судів.

Відповідно до положень Порядку планування заходів державного фінансового контролю органами державного фінансового контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 2001 року №955 (Порядок №955) та Інструкції з планування діяльності органів державного фінансового контролю, затвердженої наказом Головного контрольно-ревізійного управління України від 26 жовтня 2005 року №319, у редакції наказу Держаудитслужби від 10 травня 2024 року №93 (Інструкція з планування). проведення заходів державного фінансового контролю за темою «Ревізія окремих питань фінансово-господарської діяльності апеляційних судів (апеляційних загальних судів, апеляційних господарських судів, апеляційних адміністративних судів), місцевих судів (окружних господарських судів, окружних адміністративних судів) та інших, які утримуються коштом бюджетної програми КПКВК 0501020 «Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установи системи правосуддя» передбачено у Плані проведення заходів державного фінансового контролю Офісу на ІІІ квартал 2024 року (у відповідних розділах) згідно пункту 6.1 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Держаудитслужби на ІІІ квартал 2024 року, затвердженого наказом від 24 травня 2024 року №108 «Про затвердження Плану проведення заходів державного фінансового контролю Державної аудиторської служби України на ІІІ квартал 2024 року».

Згідно із частинами 1, 8 статті 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII (Закон №1402-VIII) фінансування судів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а контроль за додержанням вимог цього Закону щодо фінансування судів здійснюється у порядку, встановленому законом.

Оскільки держава здійснює контроль за використанням бюджетних коштів на всіх стадіях бюджетного процесу, на переконання відповідачів, суди як бюджетні установи підлягають державному фінансовому контролю в межах, визначених законодавством.

Частина 3 статті 148 Закону №1402-VIII містить саме поняття забезпечення (фінансове) діяльності судів та не визначає повноваження Державної судової адміністрації України (ДСА України) в частині контролю за використанням бюджетних коштів розпорядниками нижчого рівня, якими у цьому випадку є суди (які самостійно виступають у статусі замовника у публічних запупівлях). Наголошує, що Положення про ДСА України, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 січня 2019 року №141/0/15-19, не визначає для ДСА України повноваження в частині контролю за використанням судами бюджетних коштів.

Позивач подав відзив на апеляційні скарги в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційних скарг. Зауважив, що у рішенні від 27.10.2020 № 13-р/2020 Конституційний Суд України наголошує, що будь-які форми та методи контролю у виді перевірок, моніторингу тощо функціонування та діяльності судів і суддів повинні реалізовуватись лише органами судової влади та виключати створення таких органів у системі як виконавчої, так і законодавчої влади. Відтак, Держаудитслужба не наділена повноваженнями здійснювати функцію фінансового контролю, як стосовно органів судової влади. Законодавчо визначеним органом, що може реалізувати функцію фінансового контролю щодо судової гілки влади та судів (розпорядників коштів нижчого рівня), зокрема, є ДСА України.

Ураховуючи відсутність у Держаудитслужби повноважень на здійснення функцій фінансового контролю Вінницького окружного адміністративного суду, дії щодо внесення останнього до переліку підконтрольних установ (об`єктів контролю), зазначених у Плані проведення заходів державного фінансового контролю Державної аудиторської служби України на ІІІ квартал 2024 року, а саме пункт 6.1 наказу Державної аудиторської служби України від 24.05.2024 року №108 (зі змінами), та Плані проведення заходів державного фінансового контролю Північного офісу Держаудитслужби на ІІІ квартал 2024 року, а саме пункт 2.6 наказу Північного офісу Держаудитслужби від 13.06.2024 року №150, є протиправними. Як наслідок, порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо призначення проведення ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Вінницького окружного адміністративного суду зумовлюють протиправність прийнятих за їх наслідком актів індивідуальної дії, а тому попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства від 06.11.2024 №260208-14/3316-2024 та вимога про усунення порушень від 06.11.2024 №260208-14/3323-2024 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31.07.2025, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, наказом Державної аудиторської служби України від 24 травня 2024 року №108, відповідно до пункту 9 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 року №43, Порядку №955, затверджено План проведення заходів державного фінансового контролю Державної аудиторської служби України на ІІІ квартал 2024 року.

Відповідно до пункту 6.1 названого Плану Управлінню доручено провести ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Вінницького окружного адміністративного суду за період з 01 січня 2022 року по 31 липня 2024 року.

Наказом Офісу від 13 червня 2024 року №150, відповідно до Порядку №955 та пункту 9 Положення про Північний офіс Держаудитслужби, затвердженого наказом Держаудитслужби №23 від 02 червня 2016 року, затверджено План проведення заходів державного фінансового контролю Північного офісу Держаудитслужби на ІІІ квартал 2024 року.

Відповідно до підпункту 2.6.1 названого Плану Управлінню доручено провести ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Вінницького окружного адміністративного суду за період з 01 січня 2022 року по 31 липня 2024 року.

14 червня 2022 року на адресу Вінницького окружного адміністративного суду надійшов лист Управління від 12 серпня 2024 року №260208-14/2462-2024 про проведення з 22 серпня 2024 року по 02 жовтня 2024 року ревізії окремих питань фінансово господарської діяльності Вінницького окружного адміністративного суду за період з 01 січня 2022 року по 31 липня 2024 року.

Згідно направлення Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області від 21 серпня 2024 року №264 встановлено дату ревізії з 22 серпня 2024 року по 02 жовтня 2024 року.

05 вересня 2024 року на адресу ВОАС надійшов лист Управління від 03 вересня 2024 року за №260208-14/2669-2024 про зупинення вище зазначеної ревізії, а 19 вересня 2024 року лист Управління від 18 вересня 2024 року за №260208-17/2817-2024 про відновлення такої.

У продовження направлення від 21 серпня 2024 року №264 відомістю продовжено строк дії направлення з 03 по 17 жовтня 2024 року.

За результатами проведення контрольного заходу працівниками Управління 21 жовтня 2024 року складено акт № 260208-30/35 (далі Акт ревізії), в якому зазначено про виявлені порушення законодавства з фінансових питань.

Не погоджуючись із таким Актом, 28 жовтня 2024 року позивач подав заперечення.

08 листопада 2024 року Управління листом від 05 листопада 2024 року за №260208-14/3310-2024 повідомило про результати розгляду поданих заперечень та у висновку від 05 листопада 2024 року вказало, що викладені у запереченнях твердження не спростовують виявлені ревізією порушення.

13 листопада 2024 на адресу ВОАС надійшло попередження Управління про неналежне виконання бюджетного законодавства від 06 листопада 2024 року за №260208-14/3316-2024 (далі Попередження), в якому зазначено про необхідність усунення порушення бюджетного законодавства протягом 30 календарних днів з дня отримання листа та не допускати їх у подальшій роботі.

25 листопада 2024 року на адресу позивача надійшла вимога Управління №260208-14/3323-2024 від 06 листопада 2024 року (Вимога), в якій останнє вимагає забезпечити:

- розгляд результатів проведеної ревізії та питання щодо притягнення у порядку, встановленому законодавством, до відповідальності працівників суду, які допустили порушення;

- повернення до Державного бюджету України належних йому доходів на суму 64732,61 грн, відповідно пункту 59 частини 2 статті 29 Бюджетного кодексу та пункту 2.4 Прядку бухгалтерського обліку окремих активів та зобов`язань бюджетних установ, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02 квітня 2014 року №372;

- дотримання вимог Бюджетного кодексу, Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року №228 та інших нормативно-правових актів, що регламентують порядок формування фонду оплати праці.

Вичерпну інформацію про вжиті заходи з усунення виявлених порушень разом із завіреними копіями підтверджуючих первинних, розпорядчих та інших документів надати Управлінню до 04 грудня 2024 року.

Уважаючи попередження та вимогу протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що суди як суб`єкти публічного права не підпадають під суб`єктний склад Закону №2939-XII, що свідчить про відсутність правових підстав для здійснення ревізій фінансово-господарської діяльності в судах України органами контрольно-ревізійної служби України. Тому, прийняті за результатом ревізії оскаржувані рішення підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Згідно із статтями 6, 126, 129 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Її органи реалізують свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України, що означає самостійне виконання кожним органом державної влади своїх функцій і повноважень.

Органи судової влади та професійні судді, як носії цієї влади, є незалежними. Конституцією України встановлюються гарантії такої незалежності, а особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності, закріпленої у статті 126 Конституції України.

Суди не є підприємствами чи установами, які входять до сфери управління Державної судової адміністрації України, а є юридичними особами публічного права.

Відповідно до статті 1 Закону № 1402-VIII судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними законом.

Частиною 3 статті 17 Закону № 1402-VIII встановлено, що систему судоустрою складають: місцеві суди, апеляційні суди, Верховний Суд.

Єдність системи судоустрою забезпечується фінансуванням судів виключно з Державного бюджету України.

Відповідно до статті 146 Закону № 1402-VIII держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів відповідно до Конституції України.

Видатки на утримання судів визначаються з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Згідно із статтею 148 Закону № 1402-VIII фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.

Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють, зокрема, Державна судова адміністрація України щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України.

Контроль за додержанням вимог цього Закону щодо фінансування судів здійснюється у порядку, встановленому законом.

Конституційний Суд України в рішенні від 27 жовтня 2020 року № 13-р/2020 зауважив, що реалізація принципу незалежності судової гілки влади полягає насамперед у відособленості її від інших гілок державної влади, а це означає формування самостійної, автономної й самоуправлінської судової системи поза структурами законодавчої та виконавчої гілок влади.

Будь-які форми та методи контролю у виді перевірок, моніторингу тощо функціонування та діяльності судів повинні реалізовуватись лише органами судової влади та виключати створення таких органів у системі як виконавчої, так і законодавчої влади.

На законодавчому рівні повинні бути створені такі взаємовідносини, які виключали б невиправданий тиск, вплив чи контроль з боку виконавчої або законодавчої влади на судову владу та запобігали б виникненню нормативного регулювання, яке дасть змогу на законодавчому рівні контролювати органи судової влади, а також суддів при здійсненні ними функцій і повноважень, що призведе до втручання у діяльність судової влади та посягання на її незалежність, закріплену в Основному Законі України.

Конституційний Суд України у зазначеному рішенні наголосив на тому, що створюючи відповідні органи, запроваджуючи відповідальність (санкції), окремі види контролю, законодавець повинен виходити з принципів незалежності судової влади, невтручання у діяльність судів та суддів.

Згідно із статтею 2 Закону № 2939-XII головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Відповідно до пунктів 3, 4 Положення про Державну аудиторську службу України від 13 лютого 2016 року №43 основними завданнями Держаудитслужби є: реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю; внесення на розгляд Міністра фінансів пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сфері державного фінансового контролю; здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, досягнення економії бюджетних коштів; надання в передбачених законом випадках адміністративних послуг.

Держаудитслужба здійснює контроль у міністерствах, інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах, суб`єктах господарювання державного сектору економіки, в тому числі суб`єктах господарювання, у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій (часток) належать суб`єктам господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, установах, організаціях, які отримують кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують державне чи комунальне майно; суб`єктах господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим в кримінальному провадженні.

Отже, Законом № 2939-ХІІ та вказаним Положенням визначений вичерпний перелік підконтрольних відповідачу установ, серед яких суди відсутні.

Необхідно зауважити, що питання правовірності проведення ревізії у суді вже виступала предметом судового дослідження у справі №804/902/16. За результатами розгляду названої справи, Верховний Суд у постанові від 30 січня 2020 року дійшов висновку, що зі змісту положень статті 2 Закону України № 2939-ХІІ убачається, що в такому закріплено вичерпний перелік підконтрольних контрольно-ревізійній службі установ, серед якого судові органи відсутні.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно врахував вказані висновки Верховного Суду, адже як станом на момент виникнення у названій вище справі спірних правовідносин та прийняття Верховним Судом зазначеної постанови, так і на момент виникнення спірних правовідносин у цій справі, положення статті 2 Закону №2939-ХІІ в частині переліку підконтрольних установ, до складу яких відносяться «бюджетні установи», не змінився. Так само не змінилася редакція пункту 12 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України, в якому наведено визначення бюджетних установ.

У пункті 37 постанови від 30 січня 2020 року у справі №804/902/16 Верховний Суд зробив висновок про те, що суди, як суб`єкти публічного права не підпадають під суб`єктний склад Закону України № 2939-XII, що свідчить про відсутність правових підстав для здійснення ревізій фінансово-господарської діяльності в судах України органами контрольно-ревізійної служби України.

Також апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно відхилив доводи відповідача та третьої особи про те, що законодавець не встановив для органу державного фінансового контролю заборони щодо здійснення заходів державного фінансового контролю шляхом інспектування фінансово-господарської діяльності судів.

Так, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Отже відсутність законодавчої заборони на проведення заходів державного фінансового контролю шляхом інспектування фінансово-господарської діяльності судів не дає підстав здійснювати розширене трактування норми, яка визначає повноваження щодо проведення таких заходів.

Контроль за надходженням коштів до Державного бюджету України та їх використанням здійснює Рахункова палата, організація, повноваження та порядок діяльності якої регламентовані Законом України «Про рахункову палату» від 02 липня 2015 року № 576-VIII у редакції на момент виникнення спірних правовідносин (Закон №576-VIII).

За приписами пункту 1 частини 1 статті 7 Закону №576-VIII Рахункова палата здійснює фінансовий аудит, аудит ефективності та аудит відповідності, зокрема, щодо проведення витрат державного бюджету, включаючи використання бюджетних коштів на забезпечення діяльності Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Вищої ради правосуддя, Офісу Генерального прокурора та інших органів, безпосередньо визначених Конституцією України; використання коштів державного бюджету, наданих місцевим бюджетам та фондам загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування; здійснення таємних видатків державного бюджету.

Отже, виключно Законом України №576-VIII передбачений механізм здійснення контрольних функцій використання коштів Державного бюджету щодо установ та органів системи правосудця. Як наслідок, суб`єктом реалізації такого механізму є виключно Рахункова палата.

Такий висновок узгоджується зі змінами, внесеними законодавцем до зазначеної правової норми Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Рахункову палату» та деяких інших законодавчих актів України» від 30 жовтня 2024 року №4042-ІХ. Так, пунктом 7 названого Закону передбачено можливість Рахункової палати здійснювати заходи державного зовнішнього фінансового контролю (аудиту) щодо проведення витрат державного бюджету, включаючи: використання бюджетних коштів на забезпечення діяльності апеляційних та місцевих судів.

Можливість врахування судом змін законодавства при визначенні правильності його застосування підтверджується сталою судовою практикою суду касаційної інстанції, про що свідчать, зокрема, постанови Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №2-а-3494/11, від 27 липня 2023 року у справі №240/3795/22, ухвала Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі №567/79/23.

З урахуванням наведеного апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що суди як суб`єкти публічного права не підпадають під суб`єктний склад Закону №2939-XII, що свідчить про відсутність правових підстав для здійснення ревізій фінансово-господарської діяльності в судах України органами контрольно-ревізійної служби України.

Також судом першої інстанції обґрунтовано відхилені посилання відповідача на те, що він є органом влади, на який відповідно до Плану України на 2024 2027 роки, схваленого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18 березня 2024 року №244-р, та положень Рамкової угоди між Україною та Європейським союзом щодо спеціальних механізмів реалізації фінансування Союзу для України згідно із інструментом Ukraine Facility, що була ратифікована Законом України від 06 червня 2024 року №3786-ІХ, покладено повноваження з контролю за використанням коштів, які надходять через механізм підтримки Ukraine Facility в рамках Компоненту 1, зокрема щодо реформи судової системи та забезпечення судової діяльності, що спрямована в тому числі на наближення України до членства в Європейському Союзі.

Встановлено, що відповідно до Плану проведення заходів державного фінансового контролю Державної аудиторської служби України на ІІІ квартал 2024 року, затвердженого наказом Державної аудиторської служби України від 24 травня 2024 року №108, Управлінню доручено провести ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Вінницького окружного адміністративного суду за період з 01 січня 2022 року по 31 липня 2024 року.

При цьому, План України на 2024 2027 роки, схвалений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18 березня 2024 року №244-р, а Рамкова угода між Україною та Європейським союзом щодо спеціальних механізмів реалізації фінансування Союзу для України згідно із інструментом Ukraine Facility, ратифікована Законом України від 06 червня 2024 року №3786-ІХ.

Отже, у період, за який призначено проведення ревізії позивача, вказані документи ще не діяли.

До того ж, відповідачем не надано доказів та не наведено доводів на підтвердження того, що у період, за який проводилася ревізія, судова система та позивач, зокрема, отримували кошти, які надходили через механізм підтримки Ukraine Facility в рамках Компоненту 1, зокрема щодо реформи судової системи та забезпечення судової діяльності.

З аналогічних підстав суд відхиляє посилання відповідача на надісланий Голові Державної аудиторської служби України у відповідь на її лист стосовно проведення фінансового контролю в судах, лист Європейського управління з питань запобігання зловживанням та шахрайству «OLAF» від 29.01.2026 з питань здійснення фінансового контролю у судах, у якому надано міркування щодо впровадження фінансового контролю за видатками судових органів - бенефіціарів коштів ЄС.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про незаконність проведеної ревізії позивача.

За змістом доктрини під умовною назвою «плоди отруйного дерева», сформульованої Європейським судом з прав людини у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з цих джерел, будуть такими ж. Докази, отримані з порушенням установленого порядку, призводять до несправедливості процесу в цілому, незалежно від їх доказової сили.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 у справі № 816/228/17 сформувала правовий висновок, згідно з яким неправомірність дій контролюючого органу з призначення і проведення перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

У постанові від 28.09.2022 у справі № 160/2552/21 Верховний Суд зауважив, що ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків і, на противагу йому, принцип формального порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення.

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Отже, якщо однією з підстав позову щодо оскарження рішень є порушення процедури проведення перевірки, за результатами якої вони були прийняті, то такі доводи підлягають першочерговій оцінці при судовому розгляді справи.

Враховуючи наведене та відсутність у відповідача повноважень на проведення ревізії позивача, оскаржувані позивачем попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства від 06 листопада 2024 року №260208-14/3316-2024 та вимога про усунення порушень від 06 листопада 2024 року №260208-14/3323-2024 є протиправними та підлягають скасуванню.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційних скарг не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційні скарги Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області та Північного офісу Держаудитслужби залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Мацький Є.М.