Справа № 320/20887/23
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2026-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2026 року справа №320/20887/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕРГОПАК" до Київської митниці про скасування рішень, скасувати картки відмови.

Суть спору: До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕРГОПАК" з позовом до Київської митниці, в якому просить суд:

- скасувати рішення відповідача від 23 грудня 2022 р. №UA100380/2022/000099/1 про коригування митної вартості товарів;

- скасувати картку відмови відповідача в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100380/2022/001157 від 23 грудня 2022 р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕРГОПАК" зазначає, що вважає рішення Київської митниці №UA100380/2022/000099/1 від 23.12.2022 про коригування митної вартості товарів та картки відмови №UA100380/2022/001157 від тієї ж дати протиправними, такими, що суперечать нормам Митного кодексу України, та порушують його право на належне митне оформлення товару.

Позивач наголошує, що відповідно до інвойсу №20220724 від 13.12.2022, укладеного з компанією SC Bioretex SRL, ним було здійснено імпорт нетканого матеріалу на основі віскозного волокна. Для митного оформлення товару 21.12.2022 було подано митну декларацію №22UA87U8, у якій митна вартість визначена за методом ціни договору, з урахуванням вартості товару - 24 939,30 євро, витрат на транспортування - 44 600 грн, що в сумі становило 26 085,94 євро або 1 014 644,00 грн за курсом НБУ на момент оформлення.

Разом із митною декларацією позивач подав повний пакет документів, передбачений частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, зокрема: декларацію митної вартості, комерційний інвойс, сертифікати якості, проформу-інвойс, транспортні документи, платіжні доручення, зовнішньоекономічний договір, договори на брокерські та транспортні послуги. Усі документи містили числові показники, що підтверджували заявлену митну вартість.

22.12.2022 митний орган надіслав запит на додаткові документи, посилаючись на частину 3 статті 53 МКУ, хоча в електронному повідомленні було зазначено статтю 363 МКУ, яка не передбачає витребування документів. У відповідь позивач надав додаткові документи, зокрема підтвердження витрат на транспортування, експортну декларацію, проформу-інвойс, а також лист із проханням винести рішення без порушення строків, встановлених МКУ.

23.12.2022 митний орган прийняв рішення про коригування митної вартості, збільшивши її до 43 492,48 євро, тобто майже вдвічі порівняно із заявленою. Підставою для коригування стало твердження про ненадання всіх необхідних документів та недостовірність відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості. Митна вартість була скоригована із застосуванням резервного методу відповідно до статті 64 МКУ.

Позивач вважає, що рішення про коригування митної вартості є необґрунтованим, оскільки всі документи, передбачені статтею 53 МКУ, були надані. Зокрема, у березні 2023 року позивач додатково подав прайс-лист постачальника, акт приймання-передачі послуг, рахунок на оплату транспортних послуг, нотаріально завірений переклад експортної декларації, сертифікати відповідності та пакувальний лист. Попри це, митний орган листом від 17.03.2023 відмовив у скасуванні рішення, не надавши належного обґрунтування.

Позивач окремо звернув увагу на те, що митний орган неправомірно послався на відсутність перекладу експортної декларації, хоча така декларація була подана з нотаріально завіреним перекладом. Крім того, митний орган послався на розбіжності між проформою-інвойсом та комерційним інвойсом, не враховуючи, що проформа-інвойс є попереднім документом, який не містить остаточних даних, тоді як комерційний інвойс є основним документом для підтвердження митної вартості.

Позивач також зазначив, що митний орган не навів жодних конкретних даних або джерел, які б підтверджували застосування резервного методу, не обґрунтував числове значення скоригованої вартості, не пояснив, які саме ідентичні або аналогічні товари були використані для порівняння. Такий підхід, на думку позивача, суперечить вимогам частини 2 статті 55 МКУ та усталеній судовій практиці Верховного Суду, яка вимагає чіткого обґрунтування застосування другорядного методу.

У зв`язку з викладеним, позивач вважає, що рішення митного органу про коригування митної вартості та картка відмови є протиправними, прийнятими з порушенням норм Митного кодексу України, без належного обґрунтування та з порушенням процедури, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.07.2023 (суддя Журавель В.О.) позовну заяву залишено без руху та зобов`язано позивача усунути зазначені у мотивувальній частині ухвали недоліки протягом десяти днів з дня її вручення.

28.07.2023 до суду надійшло клопотання позивача про усунення недоліків, зазначених в даній ухвалі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду (суддя Журавель В.О.) від 03.08.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

16.08.2023 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому Київська митниця не погоджується з доводами позивача та вважає рішення обґрунтованим, прийнятим у межах повноважень митного органу відповідно до норм Митного кодексу України та положень Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ).

Відповідач зазначив, що під час здійснення митного контролю за електронною митною декларацією №22UA87U8 від 21.12.2022 було встановлено розбіжності та відсутність достовірних і об`єктивних відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості. Зокрема, експортна декларація країни відправлення була подана без перекладу, що суперечить вимогам статті 254 МКУ, оскільки митний орган має право вимагати переклад документів, якщо дані в них необхідні для перевірки відомостей, зазначених у митній декларації.

Крім того, у платіжному дорученні №157 від 03.11.2022, яке було надано для підтвердження фактичної сплати за товар, не зазначено реквізити інвойсу чи проформи-інвойсу, що унеможливлює ідентифікацію платежу з конкретною поставкою товару. Також виявлено розбіжності між проформою-інвойсом №20220023 від 27.10.2022 та комерційним інвойсом №20220724 від 13.12.2022 - різниця у кількості та вартості товару, що, на думку відповідача, не дозволяє впевнено встановити достовірність заявленої митної вартості.

Відповідач посилається на положення статті VII ГАТТ, згідно з якими митна оцінка має ґрунтуватися на "дійсній вартості" товару, тобто на ціні, за якою аналогічний товар продається або пропонується до продажу в умовах нормальної торгівлі. Митний орган має право перевірити, чи відповідає заявлена декларантом митна вартість цим критеріям. У даному випадку, за інформацією митниці, вартість аналогічного товару на ринку є вищою, що викликало сумніви у правильності заявленої вартості.

Відповідач також зазначив, що відповідно до статей 53, 54, 57 МКУ, у разі виникнення сумнівів щодо правильності визначення митної вартості, митний орган має право витребувати додаткові документи. Такі документи були запитані у декларанта 22.12.2022 зокрема: бухгалтерські документи, копію митної декларації країни відправлення з перекладом, прайс-листи виробника, висновки експертних організацій щодо вартості товару. Декларант надав лише частину запитаних документів, які, на думку митного органу, не підтверджують об`єктивно та достовірно заявлену митну вартість.

Відповідач підкреслює, що обов`язок доведення митної вартості товару покладено на декларанта, а митний орган має виключну компетенцію щодо перевірки правильності її визначення. У разі наявності обґрунтованих сумнівів, митниця має право застосувати резервний метод оцінки відповідно до статті 64 МКУ, що і було зроблено у даному випадку. При цьому митна вартість була визначена на основі інформації про вартість аналогічних товарів, раніше оформлених митним органом.

Відповідач також посилається на практику Верховного Суду, зокрема на постанови у справах №804/16271/15, №804/46595/18, №826/19400/15, №520/3421/19, які підтверджують право митного органу витребувати додаткові документи та застосовувати резервний метод у разі недостовірності або неповноти поданих декларантом даних. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що рішення про коригування митної вартості товару та картка відмови були прийняті правомірно, у межах компетенції митного органу та відповідно до чинного законодавства.

21.08.2023 канцелярією суду зареєстровано відповідь на відзив, в якому позивачдодатково обґрунтував свою позицію щодо неправомірності рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів, акцентуючи увагу на процесуальних порушеннях, відсутності належного обґрунтування та невиконанні митним органом вимог законодавства щодо застосування резервного методу.

Позивач зазначив, що у відзиві відповідача не наведено конкретних заперечень щодо доводів позову, а також не додано жодних доказів, які б підтверджували обставини, на яких ґрунтується рішення митного органу. Зокрема, не було надано копії митної декларації №UA209140/2022/100607, яка, за твердженням відповідача, використовувалась як джерело інформації при застосуванні резервного методу. Відсутність додатків до відзиву, на думку позивача, порушує вимоги частини 4 статті 162 КАС України та є підставою для повернення відзиву без розгляду.

Позивач також заперечив проти твердження відповідача щодо витребування додаткових документів, наголошуючи, що електронне повідомлення митного органу від 22.12.2022 не містило конкретного переліку документів, які необхідно було надати, а лише загальне формулювання "всі документи, які були підставою для декларування товарів". При цьому митний орган послався на статтю 363 МК України, яка не передбачає витребування документів, що, на думку позивача, свідчить про неправомірність дій митниці. Позивач вказав, що відповідно до практики Верховного Суду, вимога про надання додаткових документів має містити конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості перевірки та перелік документів, що можуть усунути ці сумніви.

Окремо позивач звернув увагу на те, що всі документи, передбачені частиною 2 статті 53 МК України, були надані, зокрема: декларація митної вартості, комерційний інвойс, проформа-інвойс, зовнішньоекономічний договір, платіжні документи, транспортні накладні. Позивач пояснив, що проформа-інвойс є попереднім документом, який не містить остаточних даних, тоді як комерційний інвойс є основним документом для підтвердження митної вартості. Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 53 МК України, саме комерційний інвойс є належним доказом вартості товару, якщо товар є об`єктом купівлі-продажу.

Позивач також зазначив, що рішення митного органу про коригування митної вартості не містить належного обґрунтування застосування резервного методу. Зокрема, не наведено пояснень щодо обсягів партії ідентичних або аналогічних товарів, умов поставки, комерційних умов, джерел інформації, які використовувались при визначенні митної вартості. Відсутність таких даних суперечить пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012.

Позивач стверджує, що консультації між митним органом і декларантом, передбачені графою 33 рішення про коригування, фактично не проводились, а формальне посилання на їх наявність не може вважатися підтвердженням їх здійснення. Відповідно до практики Верховного Суду, відсутність фактичних консультацій та невиконання вимог щодо обґрунтування резервного методу є підставою для визнання рішення митного органу незаконним.

На підставі викладеного, позивач наполягає, що рішення про коригування митної вартості товарів було прийнято без належного обґрунтування, з порушенням вимог Митного кодексу України та процесуальних норм, а тому підлягає скасуванню.

04.09.2023 на адресу суду надійшли додаткові пояснення позивача, згідно з якими Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕРГОПАК" зазначило, що заперечення відповідача на відповідь на відзив були подані з порушенням строків, встановлених ухвалою суду від 03.08.2023, а саме після п`ятиденного строку, що є підставою для їх повернення без розгляду відповідно до частини 2 статті 167 КАС України. Крім того, відповідач не надіслав позивачу копії митної декларації, яка використовувалась як джерело інформації при визначенні митної вартості, що суперечить вимогам частини 9 статті 79 КАС України щодо забезпечення принципу змагальності сторін.

Позивач звернув увагу, що митна декларація №UA209140/2022/100607, яка була використана митним органом як джерело інформації для застосування резервного методу, не може вважатися належним порівняльним документом. Зокрема, склад товару, зазначений у цій декларації, суттєво відрізняється від товару, що був ввезений ТОВ "ЕРГОПАК". У декларації, яку використав відповідач, йдеться про неткані матеріали з синтетичного або штучного волокна з поверхневою щільністю понад 50 г/мІ, але не більше 120 г/мІ, тоді як товар позивача - це нетканий матеріал на основі віскозного волокна з щільністю 90 110 г/мІ, зі складом 60% віскози, 15% двокомпонентного волокна та 25% поліестру. Позивач долучив до справи пояснення головного технолога підприємства, який підтвердив, що ці товари не є ідентичними або подібними за технічними характеристиками, що унеможливлює їх порівняння для цілей митної оцінки.

Позивач також послався на практику Верховного Суду, зокрема на постанову від 20.07.2023 у справі №640/22572/20, в якій суд наголосив на необхідності порівняння характеристик товару, що оцінюється, з товаром, ціна якого використовується як база для коригування митної вартості. Відповідно до пунктів 2 і 4 частини 2 статті 55 МК України, рішення про коригування митної вартості має містити не лише посилання на митну декларацію, але й обґрунтування числового значення скоригованої вартості, опис характеристик товару, умови поставки, комерційні умови та джерела інформації, які були використані митним органом.

Позивач стверджує, що в оскаржуваному рішенні митного органу відсутні будь-які пояснення щодо обраного джерела інформації, не наведено порівняльного аналізу товарів, не зазначено, чи була митна вартість за базовою декларацією скоригована, чи оскаржувалась, і чи була скасована судом. Також не зафіксовано факт проведення консультацій між митним органом і декларантом, що суперечить вимогам пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012.

На думку позивача, формальне посилання на проведення консультацій без їх фактичного здійснення не може вважатися належним виконанням обов`язку митного органу. Відповідно до практики Верховного Суду та Європейського суду з прав людини (справа "Суомінен проти Фінляндії", №37801/97), орган влади зобов`язаний обґрунтовувати свої рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для їх прийняття, та забезпечити право особи на участь у процесі прийняття рішення.

У зв`язку з викладеним, позивач наполягає, що рішення митного органу про коригування митної вартості товару було прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, без належного обґрунтування, із використанням неналежного джерела інформації, без проведення консультацій та без забезпечення принципу змагальності сторін, що свідчить про його неправомірність.

08.01.2024 відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_1 з посади, справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Кушновій А.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 прийнято адміністративну справу №320/20887/23 до провадження судді Київського окружного адміністративного суду Кушнової А.О. Продовжено розгляд адміністративної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами зі стадії розгляду справи по суті.

Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи в судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в :

14.10.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕРГОПАК" (ідентифікаційний код 31364122, адреса: 08150, Київська обл., м. Боярка, вул. Соборності, 36) та компанією SC Bioretex SRL (Румунія) було укладено зовнішньоекономічний контракт купівлі-продажу №221014 поставки нетканого матеріалу на основі віскозного волокна (а.с. 40-51), згідно з яким позивач купував у SC Bioretex SRL (Румунія) товар нетканий матеріал на основі віскози, від 80 до 300 г/ мІ. Кількість, асортимент кожної партії товару, що підлягав поставці, визначався сторонами контракту в інвойсі. Поставка здійснювалась на умовах EXW Medgidia (Інкотермс 2010). Ціна на товар встановлювалась на умовах, зазначених в проформах інвойсу. Покупець сплачував за товари банківським переказом на банківський рахунок продавця в такому порядку: авансовий платіж 70% вартості товару, 30% вартості товару після надання копії коносамента, транспортних документів та комерційного інвойсу продавцем.

На підтвердження умов поставки було оформлено комерційний інвойс №20220724 від 13.12.2022 (а.с. 30), згідно з яким вартість товару становила 24?939,30 євро.

21.12.2022 позивач подав до Відділу митного оформлення №1 митного поста "Чайки" Київської митниці електронну митну декларацію №22UA87U8 (а.с. 16-17), в якій митна вартість товару була визначена за основним методом - за ціною договору відповідно до статей 49, 58, 52 та 53 Митного кодексу України. Загальна митна вартість, з урахуванням витрат на транспортування в розмірі 44?600 грн, становила 26?085,94 євро, або 1?014?644,00 грн за курсом НБУ на дату оформлення.

До митної декларації було додано пакет документів, передбачений частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, а саме:

комерційний інвойс №20220724 від 13.12.2022 (а.с. 30);

проформа-інвойс №20220023 від 27.10.2022 (а.с. 31);

зовнішньоекономічний контракт купівлі-продажу №221014 від 14.10.2022 (а.с. 40-51);

автотранспортна накладна №398216 від 14.12.2022 (а.с. 32);

декларація про походження товару №20220724 від 13.12.2022 (а.с. 61-64);

сертифікати відповідності №272, №273 від 13.12.2022 (а.с. 65-66);

платіжна інструкція №157 від 03.11.2022 (а.с. 37);

довідка про транспортно-експедиційні витрати від 15.12.2022 (а.с. 39);

договір транспортного експедирування №1-25/09/20-КАІ від 25.09.2020 (а.с. 52-56).

22.12.2022 митний орган надіслав позивачу електронне повідомлення з вимогою надати додаткові документи (а.с. 19), в якому зазначено, що декларантом до митного оформлення не надано всіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товарів, та документи не містять достовірних і об`єктивних відомостей, які ю підтверджували числові значення складових митної вартості, а саме: декларація відправника надана без урахування статті 2540 МК України, в платіжному дорученні від 03.11.2022 №157 є посилання лише на контракт без зазначення реквізитів інвойсу чи проформи-інвойсу, у митного органу наявна інформація щодо вищої митної вартості подібного товару.

23.12.2022 позивачем надіслано митному органу лист №163 (а.с. 18), в якому повідомлено про те, що всі документи, зазначені в графі 44 митної декларації, надано в повному обсязі.

23.12.2022 за результатами перевірки митної декларації відповідачем прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100380/2022/001157 (а.с. 14-15), якою відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів, оскільки невірно розраховано митну вартість та вибрано метод визначення митної вартості.

23.12.2022 Київська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товару №UA100380/2022/000099/1 (а.с. 12-13), яким митна вартість була збільшена до 43?492,48 євро. У рішенні зазначено, що подані документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості, зокрема:

експортна декларація не перекладена українською мовою;

платіжне доручення не містить посилання на реквізити інвойсу;

існують розбіжності між проформою-інвойсом та комерційним інвойсом.

10.03.2023 позивач заявою №57 (а.с. 20-25) подав до митного органу додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості, зокрема:

прайс-лист компанії "BIORETEX ROMANIA SRL" від 19.01.2023;

акт здачі-приймання робіт;

рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг №0935-KAI від 20.12.2022;

заявку-договір №1/20/12 від 20.12.2022;

нотаріально завірений переклад експортної декларації №22ROCT1900E0204769 від 15.12.2022;

копії сертифікатів відповідності №272, №273;

пакувальний лист №149Q від 13.12.2022.

17.02.2023 Київська митниця листом №7.8-2/15/13/4831 (а.с. 26-29) повідомила, що не вбачає підстав для скасування рішення про коригування митної вартості, посилаючись на зазначені підстави, зокрема: неможливість впевнитися у достовірності ціни через розбіжності між проформою-інвойсом та інвойсом, а також відсутність належного підтвердження факту сплати.

ТОВ "ЕРГОПАК", не погоджуючись зі спірними рішеннями відповідача, вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, з огляду на що звернулось до суду з метою захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує положення чинного законодавства, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1 Митного кодексу України (далі - МК України) законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Згідно з пунктами 23-24 частини 1 статті 4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Частиною 1 статті 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини 1 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною 2 статті 51 МК України регламентовано, що митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

За правилами, визначеними положеннями частин 1-2 статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

При цьому, частиною 3 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Також положеннями частин 4-6 статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:

1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;

2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

За правилами, визначеними в пунктах 1-2 частини 5 статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:

1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Згідно з частиною 6 статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до частини 7 статті 54 МК України у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Разом з цим згідно з частиною 1 статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (частина 2 статті 57 МК України).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частина 3 статті 57 МК України).

Частиною 1 статті 58 МК України встановлено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Суд зауважує, що Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях (постанови від 12 березня 2019 року у справі №826/2313/16, від 27 березня 2020 року у справі №540/2605/18, від 25 листопада 2020 року у справі №1.380.2019.001657, від 15 квітня 2021 року у справі №804/14964/15, від 02 травня 2024 року у справі №520/22458/23) звертав увагу на те, що обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною 2 статті 53 Митного кодексу України. Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Необхідність витребовування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.

Водночас повноваження контролюючого органу витребовувати додаткові документи стосуються тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання декларантом витребовуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнів щодо достовірності наданої декларантом інформації.

Неподання декларантом документів, зазначених у частинах 2-4 статті 53 Митного кодексу України, не тягне для нього безумовних негативних правових наслідків. Неподання таких документів може тягнути за собою відмову в митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише в тому разі, коли у митниці будуть обґрунтовані підстави вважати, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

При перевірці судом у разі оскарження декларантом рішення про коригування митної вартості підлягають встановленню обставини та відомості, щодо яких у митного органу виникли сумніви, обґрунтованість причин та підстав витребовування додаткових документів, неможливості визначення митної вартості за обраним декларантом методом та поданими й додатково витребовуваними документами.

Між тим Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, зокрема у постановах від 12.03.2019 у справі 826/2313/16, від 13.06.2019 у справі 820/6315/15, що вимоги частини 3 та 4 статті 53 та частини 2 статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товару, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які конкретні документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Як вбачається з матеріалів справи, після подання ТОВ "ЕРГОПАК" митної декларації №22UA87U8 від 21.12.2022 разом із супровідними документами, передбаченими частиною 2 статті 53 МК України, митний орган направив електронне повідомлення про необхідність надання додаткових документів. Формально така вимога була здійснена в порядку частини 3 статті 53 МК України, однак у самому повідомленні не було зазначено конкретного переліку документів, які слід надати, а також не наведено обставин, що викликали сумніви у достовірності заявленої митної вартості. При цьому митний орган послався на статтю 363 МК України, яка не регламентує процедуру витребування документів.

Отже, фактично митний орган застосував положення частини 3 статті 53 МК України без належного на те обґрунтування шляхом зазначення конкретних обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також без обґрунтування необхідності перевірки спірних відомостей із зазначенням документів, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Разом з тим Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598 (далі - Правила №598), встановлено, що графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів "Обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" має містити пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості.

У цьому зв`язку суд звертає окрему увагу на порушення митним органом встановленого порядку оформлення рішення про коригування митної вартості товарів, що має істотне значення для оцінки законності прийнятого адміністративного акта. Згідно з Правилами №598 у графі 33 "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі:

неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу);

невірно проведений розрахунок митної вартості;

невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу ІІІ Кодексу;

надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

У графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59-61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.

Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Суд звертає окрему увагу на порушення митним органом вимог до достовірності та повноти інформації, що вноситься до графи 33 рішення про коригування митної вартості товарів.

Матеріалами справи підтверджено, що графа 33 рішення Київської митниці №UA100380/2022/000099/1 від 23.12.2022 формально заповнена, однак містить недостовірні відомості щодо проведення консультацій з декларантом. Зокрема, у графі зазначено, що такі консультації були проведені, хоча фактично жодних документальних підтверджень їх здійснення не надано, а позивач не був залучений до обговорення методів визначення митної вартості. Відсутність реального діалогу між митним органом і декларантом суперечить вимогам статей 59-61 МК України та порушує принцип прозорості адміністративного процесу.

Суд наголошує, що внесення недостовірної інформації до графи 33 рішення про коригування митної вартості є істотним порушенням, яке впливає на можливість декларанта реалізувати своє право на ефективне оскарження, оскільки створює хибне уявлення про дотримання процедурних гарантій при прийнятті адміністративного акта.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові 23.10.2020 у справі №820/3231/16, яка врахована судом при ухваленні даного рішення, обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені МК України (стаття 53) заборонено.

Суд враховує, що митний орган має повноваження вимагати додаткові документи лише у разі, коли подані декларантом для митного оформлення документи містять розбіжності, ознаки підробки або відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У цьому зв`язку суд звертає увагу, що в графі 33 рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів №UA100380/2022/000099/1 від 23.12.2022 відповідач не навів належного обґрунтування джерел інформації, які були використані для порівняння митної вартості оцінюваного товару. Зокрема, у рішенні не зазначено конкретних характеристик товарів, що бралися для порівняння, таких як склад, фізико-хімічні властивості, комерційне призначення, умови поставки, обсяг партії, комерційні умови або інші релевантні параметри, які є обов`язковими згідно з пунктом 2.1 Правил №598.

Також у графі 33 не наведено документально підтверджених посилань на митні декларації, які слугували джерелом для застосування резервного методу. Єдине джерело, на яке формально посилається митний орган, митна декларація №UA209230/2022/027623 від 29.12.2022, згадано без будь-якої деталізації її змісту, умов поставки, обсягу товару, комерційного контексту чи підтвердження того, що товар, зазначений у ній, є ідентичним або подібним до товару, що імпортувався позивачем. Відсутність таких пояснень унеможливлює перевірку обґрунтованості застосування резервного методу та порівняння митної вартості, що суперечить вимогам статті 64 МК України та порушує принцип прозорості адміністративного процесу.

Суд звертає окрему увагу на те, що в рішенні Київської митниці про коригування митної вартості №UA100380/2022/000099/1 від 23.12.2022 як джерело інформації для застосування резервного методу зазначено митну декларацію №UA209140/2022/100607 від 27.09.2022. Водночас, дана митна декларація не була долучена відповідачем до матеріалів справи, що унеможливлює перевірку її змісту, умов поставки, обсягу товару, комерційного контексту та технічних характеристик.

Позивачем надано письмові пояснення головного технолога підприємства, згідно з якими товар, зазначений у декларації №UA209140/2022/100607, не є ідентичним або подібним до товару, що імпортувався ТОВ "ЕРГОПАК". Зокрема, товар позивача - нетканий матеріал на основі віскозного волокна зі щільністю 90 110 г/мІ, зі складом 60% віскози, 15% двокомпонентного волокна та 25% поліестру - відрізняється за складом, щільністю, типом волокон та технологічним призначенням від товару, зазначеного у базовій декларації, який містить синтетичні або штучні волокна з щільністю понад 50 г/мІ, але не більше 120 г/мІ.

Митним органом не було наведено порівняльного аналізу характеристик товарів, не зазначено, чи була митна вартість за базовою декларацією скоригована, чи оскаржувалась, і чи була скасована судом. Також не обґрунтовано, чому саме цей товар був обраний як база для порівняння, та не пояснено, чи враховувались коригування на обсяг партії, умови поставки, комерційні умови, як того вимагає пункт 2.1 Правил №598 та стаття 64 МК України.

У зв`язку з викладеним, суд доходить висновку, що джерело інформації, використане митним органом для застосування резервного методу, є неналежним.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що декларантом на підтвердження заявленої митної вартості товару було подано повний пакет документів, передбачений частиною 2 статті 53 МК України, а також додаткові документи, які підтверджують обґрунтованість застосування першого методу визначення митної вартості - за ціною договору.

Зокрема, до митного оформлення товару за митною декларацією №22UA87U8 від 21.12.2022 було надано:

декларацію митної вартості;

комерційний інвойс №20220724 від 13.12.2022 на суму 24?939,30 євро;

проформа-інвойс №20220023 від 27.10.2022;

зовнішньоекономічний договір №221014 від 14.10.2022, укладений між ТОВ "ЕРГОПАК" та SC Bioretex SRL;

автотранспортну накладну №398216 від 14.12.2022;

декларацію про походження товару №20220724 від 13.12.2022;

сертифікати відповідності №272 та №273 від 13.12.2022;

платіжне доручення №157 від 03.11.2022 на суму, що відповідає частковій оплаті товару;

транспортну довідку від 15.12.2022, що підтверджує вартість перевезення;

договір про надання послуг митного брокера №LPU-ER 2 від 04.04.2022;

договір (контракт) про перевезення №1-25/09/20-КАІ від 25.09.2020.

Крім того, у відповідь на запит митного органу, позивач скористався правом, передбаченим частиною 8 статті 55 МК України, та 10.03.2023 подав додаткові документи, зокрема:

прайс-лист компанії BIORETEX ROMANIA SRL від 19.01.2023, який підтверджує ціну поставки товару;

акт здачі-приймання робіт (надання послуг);

рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг №0935-KAI від 20.12.2022;

заявку-договір №1/20/12 від 20.12.2022;

нотаріально завірений переклад на українську мову експортної декларації країни відправлення №22ROCT1900E0204769 від 15.12.2022;

пакувальний лист №149Q від 13.12.2022;

письмові пояснення щодо обґрунтованості заявленої митної вартості;

копії сертифікатів відповідності №272 та №273 (повторно);

лист №163 від 23.12.2022 щодо винесення рішення без порушення строків, встановлених МК України.

Надані документи містили числові показники, що підтверджували вартість товару, витрати на транспортування, умови поставки, а також фактичні платіжні зобов`язання сторін. Позивач зазначив, що комерційний інвойс є остаточним документом, який формує базу для визначення митної вартості, тоді як проформа-інвойс має попередній характер і не може бути використаний для порівняння або заперечення заявленої вартості. Усі документи були подані у строки, передбачені законодавством, та в обсязі, достатньому для застосування методу за ціною договору відповідно до статей 49, 52, 53, 58 МК України.

Дослідивши надані позивачем документи, суд дійшов висновку, що у відповідача були в наявності всі документи для визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, та не встановлено жодних інших обставин, визначених положеннями частини 1 статті 58 МК України, які б перешкоджали визначенню митної вартості імпортованих товарів за ціною договору.

Суд звертає увагу на те, що аналіз вищенаведених норм дає підстави вважати, що митні органи зобов`язані здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, чітко визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наведені вище положення митного законодавства зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

При цьому, виявлення в ході проведення митного контролю з будь-якого ресурсу продажу товару, тотожного заявленому до митного оформлення, за іншою ціною, ніж заявлена митна вартість, не є безумовною підставою для визнання недостовірними та неправдивими відомостей щодо митної вартості товару та відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів.

Слід зауважити, що навіть за умови обґрунтованого встановлення митним органом різниці в ціні, вказане свідчить лише про наявність підстав для більш детального аналізу умов зовнішньоекономічної операції, за якою до митного оформлення пред`явлено товари.

Разом з тим судом встановлено, що в оскаржуваному рішенні Київської митниці №UA100380/2022/000099/1 від 23.12.2022 зазначено низку обставин, які, на думку відповідача, свідчили про неможливість визнання митної вартості, заявленої декларантом - ТОВ "ЕРГОПАК". Зокрема, митний орган послався на відсутність перекладу експортної декларації, розбіжності між сумами та кількістю товару, зазначеними в проформі-інвойсі та комерційному інвойсі, а також на загальні сумніви щодо достовірності заявленої ціни, з посиланням на положення статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ).

Суд критично оцінює аргумент відповідача щодо відсутності перекладу експортної декларації. Як вбачається з матеріалів справи, у відповідь на запит митного органу позивачем було надано нотаріально засвідчений переклад митної декларації країни відправлення №22ROCT1900E0204769 від 15.12.2022, що підтверджується супровідним листом від 10.03.2023. Відповідно до статті 254 МК України митний орган має право вимагати переклад лише у випадку, якщо дані, що містяться в документі, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. Водночас у рішенні митного органу не наведено, які саме дані не могли бути перевірені без перекладу, а сам переклад був наданий до моменту винесення остаточної відмови.

Щодо розбіжностей між проформою-інвойсом №20220023 від 27.10.2022 та комерційним інвойсом №20220724 від 13.12.2022, суд зазначає, що проформа-інвойс є попереднім документом, який не містить остаточних узгоджених умов поставки, тоді як комерційний інвойс є основним документом, що підтверджує фактичну вартість товару. Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 53 МК України, митна вартість підтверджується рахунком-фактурою (інвойсом), якщо товар є об`єктом купівлі-продажу. У даному випадку комерційний інвойс містить всі необхідні реквізити, узгоджені з умовами зовнішньоекономічного договору №221014 від 14.10.2022, і саме він був поданий до митного оформлення.

Щодо аргументу про загальні сумніви у достовірності заявленої ціни, суд встановив, що позивачем було надано підтвердження витрат на транспортування (рахунок №0935-KAI від 20.12.2022, заявка-договір №1/20/12 від 20.12.2022), платіжне доручення №157 від 03.11.2022, а також прайс-лист виробника BIORETEX ROMANIA SRL від 19.01.2023, який підтверджує заявлену ціну. Крім того, позивач надав акт здачі-приймання послуг, пакувальний лист №149Q від 13.12.2022, сертифікати відповідності №272 та №273, а також нотаріально засвідчений переклад експортної декларації. Сукупність цих документів підтверджує обґрунтованість заявленої митної вартості та відповідність її методу за ціною договору, передбаченому статтями 49 та 58 Митного кодексу України.

Суд дійшов висновку, що жодна із наведених у рішенні митного органу обставин не може бути самостійною або достатньою підставою для відмови у прийнятті митної декларації та коригування митної вартості товару, заявленої ТОВ "ЕРГОПАК".

Як зазначено вище, відповідно до частини 2 статті 53 МК України платіжні документи, що містять реквізити сторін, суму, дату платежу та інші ідентифікаційні ознаки, визнаються належними доказами сплати за товар. Їх достовірність не залежить від форми оплати (передоплата чи постфактум), якщо з сукупності поданих документів випливає зв`язок між оплатою та поставленим товаром.

Відтак суд доходить висновку, що надані позивачем документи для проведення митного оформлення підтверджують заявлену митну вартість товару за основним методом - за ціною договору, відповідно до статей 49 та 58 МК України. Сукупність поданих документів узгоджується між собою за змістом, містить необхідні реквізити, підтверджує фактичну сплату вартості товару та відображає погоджені сторонами умови поставки.

Натомість митний орган безпідставно визначив митну вартість за резервним методом, не обґрунтувавши неможливість застосування основного методу, не навівши належних пояснень щодо джерел інформації, які були використані для порівняння, та не забезпечивши дотримання вимог статей 55 і 64 МК України.

Відсутність обґрунтованих сумнівів у достовірності заявленої митної вартості виключала правові підстави для застосування резервного методу, а отже, рішення митного органу є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Крім того, об`єктивна неможливість застосування основного методу не була спростована контролюючим органом. Посилання останнього на наявність розбіжностей у документах та недостовірність зазначених у них відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена чи підлягає сплаті за ці товари, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Схожого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23.10.2020 у справі №820/3231/16, в пунктах 19-22 якої зазначено, що судами встановлено, що позивачем надано необхідні документи для визначення митної вартості імпортованого товару, які містять складові вартості товару, що піддаються обчисленню, підтверджують ціну товару, та не містять неточностей чи розбіжностей.

Натомість, відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.

Сумніви митного органу у достовірності відомостей про митну вартість товарів, які виникли у зв`язку з тим, що надані документи, на думку контролюючого органу не підтверджували вартості, так як не містили всіх відомостей щодо складових вартості імпортованого товару, суди попередніх інстанцій обґрунтовано відхили, оскільки такі доводи спростовуються наявними в матеріалах справи первинними документами, які були надані відповідачу під час проведення митних процедур.

Наведені вище приписи митного законодавства зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Проте, як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи митний орган під час прийняття рішень про коригування митної вартості товарів не зазначив які саме відомості (інформація), щодо складових митної вартості були відсутні в документах наданих позивачем під час митного оформлення, чи які саме розбіжності, неточності містять подані до митного оформлення документи, та які конкретно документи можуть усунути сумніви митного органу. Також відповідачем не наведено обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної митницею в оскаржуваних рішеннях, а лише містяться посилання на те, що надані декларантом документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

При цьому суди правильно вказали, що відомості з інформаційних баз даних контролюючого органу мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митницею відповідних рішень та з об`єктивних причин не можуть містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати перевагу над наданими декларантом первинними документами про товар. Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є беззаперечним доказом для підтвердження висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару.

У зв`язку з цим суд доходить висновку, що посилання відповідача на відсутність специфікації або передоплати не можуть розцінюватися як обґрунтовані сумніви у достовірності заявленої митної вартості, а тому не можуть бути підставою для її коригування або застосування іншого методу визначення вартості товару.

Таким чином, за результатами дослідження наданих сторонами документів, аналізу нормативно-правого регулювання, суд дійшов до висновку, що всі доводи та твердження відповідача, які покладені в основу спірного рішення та викладені ним письмово та усно, під час розгляду справи є помилковими та безпідставними.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд також застосовує тест на пропорційність адміністративного втручання, як того вимагає частина 2 статті 2 КАС України. Відповідно до цього підходу, будь-яке рішення суб`єкта владних повноважень має переслідувати легітимну мету, бути необхідним засобом для її досягнення та не порушувати права особи понад міру.

У даному випадку:

легітимна мета дій митного органу - забезпечення належного митного контролю та перевірки достовірності заявленої митної вартості товару;

засіб, обраний митним органом - коригування митної вартості із застосуванням резервного методу відповідно до статті 64 МК України;

наслідок - фактичне блокування митного оформлення товару, оформлення картки відмови, порушення права позивача на належне митне оформлення, а також створення додаткових фінансових та адміністративних витрат.

Суд встановив, що позивачем було подано повний пакет документів, передбачений частиною 2 статті 53 МК України, а також додаткові документи на вимогу митного органу, які підтверджують заявлену митну вартість за основним методом - за ціною договору. Митний орган не навів конкретних обставин, які б обґрунтовували неможливість застосування основного методу, не провів консультацій з декларантом, не здійснив порівняльного аналізу товарів, не підтвердив належність джерела інформації для резервного методу, та не пояснив числове значення скоригованої вартості.

За таких обставин, обраний засіб (коригування митної вартості за резервним методом) не був необхідним, не відповідав меті контролю та порушив право позивача на належне митне оформлення. Втручання митного органу є непропорційним, а отже протиправним.

Суд наголошує, що прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України є орієнтиром при реалізації повноважень владного суб`єкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури. Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що оскаржувані рішення не відповідають критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, а відтак є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідно до пункту 23 частини 1 статті 4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Зважаючи на те, що вимога позивача про визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100380/2022/001157 від 23.12.2022 є похідною від вимоги про скасування рішення про коригування митної вартості №UA100380/2022/000099/1 від тієї ж дати, та з огляду на встановлення під час розгляду справи по суті невідповідності зазначеного рішення критеріям законності, обґрунтованості, пропорційності та належної мотивованості, визначеним частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вбачає наявні правові підстави для задоволення позовних вимог у цій частині.

Отже, адміністративний позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Позивач у позові просить скасувати рішення відповідача від 23 грудня 2022 р. №UA100380/2022/000099/1 про коригування митної вартості товарів та картку відмови відповідача в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100380/2022/001157 від 23 грудня 2022 р.

Враховуючи повноваження суду при вирішенні справи, визначені частиною другою статті 245 КАС України, суд вважає за необхідне визнати протиправними та скасувати спірні рішення відповідача від 23 грудня 2022 р. №UA100380/2022/000099/1 про коригування митної вартості товарів та картку відмови відповідача в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100380/2022/001157 від 23 грудня 2022 р.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2684,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 06.06.2023 №54500, та в розмірі 2684,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 25.07.2023 №55792, всього 5 368,00 грн.

Враховуючи задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок Київської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України.

Докази понесення позивачем інших витрат, пов`язаних із розглядом справи, у матеріалах справи відсутні.

Керуючись статтями 242-246, 249, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці від 23 грудня 2022 року №UA100380/2022/000099/1 про коригування митної вартості товарів.

3. Визнати протиправною та скасувати картку відмови Київської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100380/2022/001157 від 23 грудня 2022 року.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України (ідентифікаційний код ВП 43997555) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕРГОПАК" (ідентифікаційний код 31364122) судовий збір у сумі 5 368,00 грн (п`ять тисяч триста шістдесят вісім грн. 00 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.