Справа № 440/2848/25
Суддя: Р.І. Молодецький
Дата ухвалення: 2026-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

05 лютого 2026 року м. ПолтаваСправа № 440/2848/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Молодецького Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Бурми А.В.,

представника відповідача Горбач А.Р.,

розглянувши у судовому засіданні заяву представника Військової частини НОМЕР_1 від 12.01.2026 (вхідний № 2039/26) про відстрочення виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.11.2025 року у справі №440/2848/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Полтавського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №440/2848/25 за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач, стягувач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, боржник) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2025 року у справі № 440/2848/25 позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з 30 листопада 2016 року по 28 лютого 2018 року у належному розмірі. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 30 листопада 2016 року по 28 лютого 2018 року включно зі встановленням для обчислення індексації місяця підвищення доходів (базового місяця) - січень 2008 року з урахуванням проведених виплат. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 28 вересня 2019 року включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати й виплатити суми індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 березня 2018 року по 28 вересня 2019 року включно у фіксованому розмірі відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078. з урахуванням проведених виплат.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2025 року у справі № 440/2848/25 набрало законної сили 23.12.2025 /https://reyestr.court.gov.ua/Review/131627278/.

12.01.2026 до суду через систему "Електронний суд" надійшла сформована 10.01.2026 заява представника Військової частини НОМЕР_1 (вхідний № 2039/26), у якій боржник просить відстрочити виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.11.2025 року у справі №440/2848/25 до 07.11.2026. Подана заява обґрунтована тим, що відповідно статті 3 Закону України Про Збройні Сили України Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України, зокрема військова частина НОМЕР_1 . Саме Міністр оборони України приймає рішення щодо розподілу бюджетних коштів, головним розпорядником яких є Міноборони. Виплата грошових коштів за судовими рішеннями перебуває у прямій залежності від фінансових ресурсів відповідних бюджетів та не може виходити за їх межі. Військова частина НОМЕР_1 не здійснює самостійного розподілу коштів які надходять на рахунки частини відповідно до надісланих заявок на конкретні вказані судові справи. Військовою частиною НОМЕР_1 з метою своєчасного та бездоганного виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.11.2025 у справі №440/2848/25, ОСОБА_1 нараховано індексацію грошового забезпечення та з метою виплати, заявку про забезпечення коштами направлено на адресу розпорядника бюджетних коштів вищого рівня. Відсутність на рахунку військової частини НОМЕР_1 коштів за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» у сумі, необхідній для виконання рішення суду у цій справі підтверджується Розподілами грошових коштів по загальному фонду за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» від Центрального фінансово-економічного управління ІНФОРМАЦІЯ_1 , на кошти які надходили за напрямком сплати судових зборів та виконання судових рішень. Протягом періоду з 07.11.2025 по теперішній час, грошові кошти спрямовані на виконання вказаного судового рішення не надходили. Усі подальші дії, зокрема щодо фактичного надходження коштів на рахунки Стягувача не залежать від військової частини НОМЕР_1 , а залежать від надходження бюджетного фінансування із розподілом коштів на виконання саме цієї судової справи. А тому з огляду на доведення, як стверджує боржник, обставин обставини, які істотно ускладнюють виконання та роблять неможливим виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.11.2025 року у справі №440/2848/25, що набрало законної сили, звернувся до суду із цією заявою про відстрочення виконання рішення суду.

Ухвалою суду від 30.01.2026 призначено заяву представника Військової частини НОМЕР_1 про відстрочення виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.11.2025 року у справі №440/2848/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії до розгляду у судовому засіданні на 12:45 05 лютого 2026 року в приміщенні Полтавського окружного адміністративного суду.

В судове засідання, призначене на 05 лютого 2026 року стягувач не з`явився, 02.02.2026 через систему "Електронний суд" надав суду клопотання про розгляд заяви про відстрочення виконання рішення за відсутності позивача та представника позивача.

Відповідно до частини другої статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) неприбуття у судове засідання сторін, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає судовому розгляду заяви про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Зважаючи на приписи частини другої статті 378 КАС України, суд дійшов висновку про розгляд заяви про відстрочення виконання судового рішення за відсутності позивача та його представника.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали заяви про відстрочення виконання судового рішення, суд зважає на таке.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно з частиною першою статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції», Суд зазначив, що, право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. (Hornsby v. Greece, № 18357/91).

Згідно статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу №1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року, звернув увагу, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Окрім того, в Рішенні від 30.06.2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України значив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Суд наголошує, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Відтак, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Питання відстрочення і розстрочення виконання, зміна чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення визначає стаття 378 КАС України.

Відповідно до статті 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (частина четверта статті 378 КАС України).

Тобто, наведена вище норма не містить конкретного переліку обставин для відстрочення/розстрочення виконання судового рішення, а лише встановлює критерії для їх визначення у вигляді істотного ускладнення виконання рішення або неможливості його виконання.

Вирішуючи питання про відстрочення/розстрочення виконання рішення, суд із певною свободою розсуду повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору, наявність надзвичайних непереборних подій, інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини (зокрема, ненадання (несвоєчасне надання) бюджетних асигнувань або бюджетних зобов`язань заявнику та/або не доведення (несвоєчасне доведення) фінансування видатків до заявника отримувача бюджетних коштів в обсязі, достатньому для своєчасного виконання ним грошових зобов`язань та/або погашення податкового боргу).

При цьому під час розгляду заяв щодо розстрочення/відстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків розтермінування виконання рішення в цілому. Наявність підстав має бути доведена боржником.

Відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення застосовується з метою зменшення надмірного тягаря на боржника, якщо такий тягар може призвести до виникнення ситуації, за якої виконання судового рішення стане взагалі неможливим.

З огляду на відсутність передбачених критеріїв для визначення поважності таких підстав, прийняття відповідних рішень є дискреційним повноваженням суду, яке він реалізує за власними переконанням, з урахуванням конкретних обставин справи. При цьому таке відстрочення здійснюється виключно у виняткових випадках за умови, що суд установить наявність обставин, що ускладнюють виконання судового рішення.

У постанові від 06 грудня 2019 року у справі № 2а/0570/6531/2011 Верховний Суд дійшов висновку, що відстрочення в розумінні зазначеної норми закону є відкладенням чи перенесенням дати виконання рішення на новий строк, який визначається адміністративним судом, та допускається у виняткових випадках, залежно від обставин справи. Підставою для відстрочення можуть бути конкретні існуючі, об`єктивні, виключні обставини, що ускладнюють виконання судового рішення у встановлений строк або фактично унеможливлюють таке.

У рішенні від 27 листопада 2008 року у справі №1-37/2008 Конституційний Суд України вказав, що Закон про Державний бюджет України як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспільні потреби), створює належні умови для реалізації законів України, інших нормативно-правових актів, ухвалених до його прийняття, які передбачають фінансові зобов`язання держави перед громадянами і територіальними громадами. Саме у виконанні цих зобов`язань утверджується сутність держави як соціальної і правової.

Відповідно до статей 1, 3 Конституції України та принципів бюджетної системи (стаття 7 Кодексу) держава не може довільно відмовлятися від взятих на себе фінансових зобов`язань, передбачених законами, іншими нормативно-правовими актами, а повинна діяти ефективно і відповідально в межах чинного бюджетного законодавства (абзаци 2, 3 підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини рішення 27 листопада 2008 року у справі № 1-37/2008).

У рішенні від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово констатував, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у пункті 33 рішення у справі «Бакалов проти України» (заява №14201/02) державні органи не можуть довільно посилатись на брак коштів як на виправдання невиконання рішення. Відомо, що затримка у виконанні судового рішення може за певних обставин бути виправдана, але не за рахунок звуження суті права, яке захищається статтею 6 Конвенції.

Окрім того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини "Кечко проти України" (заява № 63134/00, пункти 23, 26) та "Ромашов проти України" (заява № 67534/01, пункт 43) реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.

Звертаючись до суду зі заявою про відстрочення виконання рішення суду, заявник зазначив, що ним вживаються заходи для його виконання, проте відповідні кошти на бюджетному рахунку відсутні.

Заявник також вказав на те, що направив основну заявку-розрахунок потреби в коштах за КЕКВ 2800 на січень 2026 року до розпорядника бюджетних коштів про виділення асигнувань для виконання рішень судів, до якої згідно витягу із розрахунку на січень 2026 року включив суму проведеного нарахування (додаток 2 до основної заявки-розрахунку). Однак станом з 07.11.2025 і на час звернення з цією заявою, відповідні грошові кошти спрямовані на виконання судового рішення не надходили. Боржник також зазначив, що усі подальші дії, зокрема щодо фактичного надходження коштів на рахунки стягувача не залежать від військової частини НОМЕР_1 , а залежать від надходження бюджетного фінансування із розподілом коштів на виконання саме цієї судової справи.

Разом із тим суд зазначає, що наведені обставини в будь-якому випадку не звільняють відповідача від обов`язку виплатити нараховані суми, навіть якщо такий обумовлений вчиненням дій іншими суб`єктами (розпорядником бюджетних коштів).

Суд наголошує, що відповідач як суб`єкт владних повноважень має з урахуванням поточних умов вживати усіх заходів для найшвидшого поновлення прав позивача, а відстрочення виконання рішення суду призведе до необґрунтованого та невизначеного у часі продовження порушення законних прав та інтересів позивача.

Також заявник не обґрунтував того, яким чином відстрочення судом виконання судового рішення сприятиме його виконанню після закінчення терміну відстрочення, а також можливості виконання вказаного рішення суду в якомога найкоротші строки.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні поданої представником Військової частини НОМЕР_1 заяви від 12.01.2026 (вхідний № 2039/26) про відстрочення виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.11.2025 року у справі №440/2848/25.

Керуючись статтями 241, 243, 248, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви представника Військової частини НОМЕР_1 від 12.01.2026 (вхідний № 2039/26) про відстрочення виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.11.2025 року у справі №440/2848/25 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали до Другого апеляційного адміністративного суду, в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повна ухвала складена 05 лютого 2026 року.

Головуючий суддя Р.І. Молодецький