Справа № 640/23012/21
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2026-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

06 лютого 2026 року Справа № 640/23012/21 ЗП/280/357/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "НК Солар" до Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "НК Солар" (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м.Києві (далі відповідач), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м.Києві від 21.04.2021 №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2021 року у справі №640/23012/21 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 жовтня 2021 року у справі №640/23012/21 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 № 2825-IX (далі - Закон № 2825-IX) ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя. Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду щодо забезпечення розгляду адміністративних справ, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена ч. 1 ст. 27, ч. 3 ст. 276, ст.ст. 289-1, 289-4 КАС України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.

03 березня 2025 року матеріали адміністративної справи №640/23012/21 надійшли до Запорізького окружного адміністративного суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2025 зазначену справу передано на розгляд головуючому судді Черновій Ж.М.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року прийнято до провадження адміністративну справу №640/23012/21 (ЗП/280/357/25) та продовжено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ГУ ДПС у Київській області у період з 24.03.2021 по 31.03.2021 проведно фактичну перевірку автозаправочної станції (АЗС) за адресою Київська область, Бориспільський район, с/р Іванківська, АЗС, автодорога Київ-Харків 52 км + 300 м праворуч, через яку здійснює свою діяльність ТОВ «НК Солар», за результатами якої складено Акт №4563/10-36-09-00-10/41814150 від 01.04.2021 та встановлені порушення пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України, пп.230.1.3 п.230.1 ст.230 ПК України. На підставі акту перевірки винесено податкові повідомлення-рішення від 21.04.2021 № про застоування штрафних санкцій 280000,00грн, № про застосування штрафних санкцій у розмірі 357000,00грн. Позивач вважає висновки, викладені в Акті перевірки необґрунтованими та безпідставними, а податкове повідомлення-рішення № від 21.04.2021 про застоування штрафних санкцій у розмірі 280000,00грн протиправним та такими, що підлягає скасуванню. Позивач вказує, що в наказі на проведння фактичної перевірки №381-п від 01.03.2021 та направленнях на проведення перевірки №1785/10-36-09-00-10, №1786/10-36-09-00-10 від 24.03.2021 відсутні будь-які посилання на конкретні підстави призначення перевірки, окрім звичайного посилання на норми, що регулюють питання призначення перевірки, а саме пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України, що не свідчить про наявність інформації, яка може слугувати підставою для його прийняття та необхідності здійснювати податковий контроль у формі фактичної перевірки. Інформація на підставі якої прийнято наказ, повинна містити інформація про хоча і можливі, проте конкретні порушення суб`єктом господарювання законодавства, контроль за якими покладено на податкові органи. Невиконання вимог закону щодо наявності підстав для призначення та проведення фактичної перевірки, не спростування відповідачем обставин незаконності рішення про призначення перевірки призводить до визначення превірки незаконною та відсутності правових наслідків такої. Таким чином, податкові повідомлення-рішення, прийняті за наслідками такої перевірки та на підставі акта перевірки, який є недопустимим доказом, не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню. Позивач звертає увагу, що в наказі №381-п від 01.03.2021 не вказана конкретна підстава для призначення та проведення перевірки, відсутня така підстава і в направленнях на перевірку. Крім того, позивач повідомив, що наказ ГУ ДПС у Київській області №381-п від 01.03.2021 оскаржується позивачем у судовому порядку.

Також позивач зауважив, що на акцизному складі, що перевірявся, знаходиться 3 паливороздавальні колонки, з яких 2 колонки для відпуску бензину та дизельного пального та 1 колонка на відпуск газу скрапленого, на які є позитивні результати повірки та які відповідно виконують функції витратомірів-лічильників, а також 5 резервуарів: 4 для відпуску бензину та дизельного пального та 1 на відпуск газу скрапленого. Однак, в акті перевірки зазначено, що акцизний склад не обладнано витратомірами-лічильниками у кількості 9 шт., що не відповідає дійсності. На підтвердження позивач надав копію Договору оренди АЗС з актом приймання-передачі №3008 від 01.01.2021, відповідно до якого Орендар прийняв резервуари для зберігання нафтопродуктів РГС-25 4 штуки, колонки паливо роздавальні ТОКНЕІМ Quantium 510НS 4-8 2 шт, стаціонарний заправник газу з наземною ємкістю типу «СЗГ-10» - 1 шт. ТОВ «НК Солар», який є розпорядником акцизного складу, для виконання вимог законодавства уклав із ТОВ «Нафтоназ Інжиніринг» договір поставки обладнання від 24.06.2020 №Д0119-20, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався за умов та в порядку, визначених в договорі, поставити покупцю Обладнання (рівнеміри-лічильники). Покупцем на виконання умов договору було здійснено попередню оплату в розмірі 1095000,00грн, про те вказане обладнання не було поставлено та встановлено, у зв`язку з введеними карантинними обмеженнями, що були зумовлені розповсюдженням короновірусної хвороби (COVID-19). Позивач вважає, що карантин, встановлений постановою КМУ став для постачальника обладнання та самого ТОВ «НК Солар» форс-мажором, тобто надзвичайною та не підвладною волі сторін договору щодо поставки рівнемірів та обладнання ТОВ «НК Солар» акцизних складів та рівнемірами-лічильниками. Вказана обставина була непередбачуваною та перешкоджала ТОВ «НК Солар» здійснити обладнання акцизного складу рівнемірами-лічильниками. За таких обставин позивач вважає, що відсутні підстави для притягнення ТОВ «НК Солар» до відповідальності за порушення п.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України та п.12 підрозділу 5 розділу ХХ Перехідних положень ПК України. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що підставами для проведення фактичної перевірки позивача, що зазначені у наказі, є здійснення ГУ ДПС у м.Києві контролю у сфері обігу та реалізації підакцизних товарів та заходів щодо виявлення порушень законодавства у сфері обігу пального. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідчаем подано до суду письмові пояснення, які є аналогічними викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступні обставини.

Наказом ГУ ДПС у Київській області від 01.03.2021 №381-п Про проведення фактичних перевірок, відповідно до вимог ст.ст.20, 75, 80 ПК України та з метою здійснення контролю за дотриманням суб`єктами господарювання норм законодавства щодо виробництва, обліку та обігу спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального, наказано начальнику управління контролю за підакцизними товарами у березні 2021 року організувати проведення фактичних перевірок. Працівникам управління контролю за підакцизними товарами на підставі пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України провести фактичні перевірки суб`єктів господарювання (об`єктів) згідно з додатком.

Згідно з Витягом з додатку №1 до наказу ГУ ДПС у Київській області від 01.03.2021 №381-п Про проведення фактичних перевірок, перелік суб`єктів господарювання, які підлягають фактичним перевіркам в березні 2021 року, мета перевірки: контроль за дотриманням суб`єктами господарювання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу підакцизних товарів, контроль за виконанням якого покладений на органи ДПС, вид перевірок фактична; підстави для проведення перевірок пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України; найменування суб`єкта господарювання ТОВ «НК Солар» (), адреса об`єкта перевірки Київська область, Бориспільський район, с.Іванків, автодорога Київ-Харків, 52 км + 300м праворуч, АЗС; дата початку і тривалість перевірки 24.03.2021 - 10 діб.

На підставі пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України та наказу від 01.03.2021 №381-п ГУ ДПС у Київській області видані направлення від 24.03.2021 №1785/10-36-09-00-10, №1786/10-36-09-00-10 на проведення фактичної перевірки ТОВ «НК Солар» () за адресою Київська область, Бориспільський район, с.Іванків, автодорога Київ-Харків, 52 км + 300м праворуч, АЗС, з 24.03.2021.

На підставі пп.80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, наказу від 01.03.2021 №381-п ГУ ДПС у Київській області, направлень від 24.03.2021 №1785/10-36-09-00-10, №1786/10-36-09-00-1, посадовими особами контролюючого органу проведено фактичну перевірку ТОВ «НК Солар» () за адресою Київська область, Бориспільський район, с.Іванків, автодорога Київ-Харків, 52 км + 300м праворуч, АЗС, з 24.03.2021 по 31.03.2021, з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу пального, контроль за виконанням якого покладений на органи ДПС, про що складений акт №4563/10-86-09-00-10/41814150 від 01.04.2021.

За змістом акту перевірки №4563/10-86-09-00-10/41814150 від 01.04.2021 контролюючим органом встановлені порушення:

пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України в частині не обладнання та/або відсутності реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та / або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованого на акцизному складі;

пп.230.1.3 п.230.1 ст.230 АК України в частині неподання платником податків контролюючим органам дані про фактичні залишки пального на початок та кінець звітної доби та про добові фактичні обсяги отриманого та реалізованого пального.

На підставі висновків акту перевірки Головним управлінням ДПС у м.Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.04.2021 №, яким за порушення ТОВ «НК Солар» пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України, на підставі пп.54.3.3 п.54.3 ст.54, пп.128-1.1 ст.128-1 ПК України застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 280000,00грн.

Рішенням ДПС України про результатами розгляду скарги №17669/6/99-00-06-03-01-06 від 02.08.2021, залишено без змін ППР ГУ ДПС у м.Києві від 21.04.2021 №.

Судом установлено, що в травні 2021 року ТОВ «НК СОЛАР" зверталось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №7380/0902 від 21.04.2021 та наказу ГУ ДПС у Київській області №381-п від 01.03.2021 Про проведення фактичних перевірок.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2022 року по справі №640/13205/21, у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «НК СОЛАР» (04070, м. Київ, вул. Сагайдачного, б. 25Г, ) до Головного управління Державної податкової служби у Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, б. 5а, код ЄДРПОУ ВП 44096797) про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовлено.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2022 року по справі №640/13205/21 набрало законної сили 26 лютого 2022 року.

Позивач, не погодившись з податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДПС у м.Києві від 21.04.2021 №, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (надалі - ПК України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема, дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України).

Глава 8 розділу II ПК України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення. Зокрема, встановлюється чітке розмежування щодо порядку допуску до виїзних та невиїзних перевірок, а також щодо місця проведення зазначених перевірок.

При цьому приписи ПК України в цій частині установлюють і певні правила поведінки при здійсненні перевірки як для суб`єкта владних повноважень, так і для платника податків, чітке дотримання яких вимагається задля забезпечення балансу між публічними і приватними інтересами.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової/позапланової виїзної/фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Фактична перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 80 ПК України.

Стаття 81 ПК України визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

Абзацами першим-четвертим підпункту 81.1 статті 81 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Таким чином, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог ПК України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).

При цьому абзац п`ятий підпункту 81.1 статті 81 ПК України визначає, що у разі непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється (абзац шостий підпункту 81.1 статті 81 ПК України).

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що законодавцем встановлено випадки, коли платник податків може скористатись правом недопуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки:

- непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків документів, визначених абзацами другим-четвертим пункту 81.1 статті 81 ПК України (направлення та наказу на проведення перевірки, службового посвідчення);

- оформлення документів, вказаних в абзацах другому-третьому пункту 81.1 статті 81 ПК України, з порушенням вимог, встановлених цим пунктом.

Разом з тим, недопуск посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки є правом, а не обов`язком платника податків, а тому реалізація права на судовий захист своїх прав та інтересів не може перебувати у залежності від використання особою своїх прав на їх позасудовий захист.

Положення статті 19 Конституції України встановлюють, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

Право на судовий захист відображене і у частині першій статті 5 КАС України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

У контексті викладеного, суд дійшов висновку, що незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень.

Така правова позиція відповідає завданням та основним засадам адміністративного судочинства, закріпленим у статті 2 КАС України, та висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18.

За визначенням пункту 19 частини першої статті 4 КАС України індивідуальний акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що "… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію."

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 № 9-рп/2008 у справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи "правового акту індивідуальної дії" правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що "правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)" стосуються окремих осіб, "розраховані на персональне (індивідуальне) застосування" і після реалізації вичерпують свою дію.

Таким чином, у разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки.

Під час розгляду справи встановлено, що в травні 2021 року ТОВ «НК СОЛАР" зверталось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №7380/0902 від 21.04.2021 та наказу ГУ ДПС у Київській області №381-п від 01.03.2021 Про проведення фактичних перевірок.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2022 року по справі №640/13205/21, у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «НК СОЛАР» (04070, м. Київ, вул. Сагайдачного, б. 25Г, ) до Головного управління Державної податкової служби у Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, б. 5а, код ЄДРПОУ ВП 44096797) про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовлено.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2022 року по справі №640/13205/21 набрало законної сили 26 лютого 2022 року.

Відповідно до статті 78 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються знову при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи (або особа, щодо якої встановлено ці обставини), якщо інше не встановлено законом.

Отже, посилання позивача на незаконність перевірки як самостійну підставу для скасування спірного податкового повідомлення-рішення визнаються необґрунтованими.

Стосовно встановленого контролюючим органом порушення за пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України, акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі, а для скрапленого газу (пропану або суміші пропану з бутаном), інших газів, бутану, ізобутану за кодами згідно з УКТ ЗЕД 2711 12 11 00, 2711 12 19 00, 2711 12 91 00, 2711 12 93 00, 2711 12 94 00, 2711 12 97 00, 2711 13 10 00, 2711 13 30 00, 2711 13 91 00, 2711 13 97 00, 2711 14 00 00, 2711 19 00 00, 2901 10 00 10 - також можуть бути обладнані пристроями для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі (далі - рівнемір-лічильник) на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі.

Акцизні склади, на яких здійснюється діяльність з переробки нафти, газового конденсату, природного газу та їх суміші, з очищення коксового газу, з метою вилучення цільових компонентів (сировини), що передбачає повний технологічний цикл їх переробки в готову продукцію (пальне), повинні бути обладнані лише витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску готової підакцизної продукції (пального) наливом з такого акцизного складу.

Акцизні склади, на яких здійснюються виключно зберігання та реалізація пального, що отримується та реалізується виключно у споживчій тарі без зміни розфасовки, а також скрапленого газу природного, бензолу, метанолу, не обладнуються витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.

Витратоміри-лічильники та резервуари повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, проведені відповідно до законодавства, а рівнеміри-лічильники повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, або калібрування, проведені відповідно до законодавства. У разі відсутності позитивного результату повірки або оцінки відповідності, або калібрування витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників для цілей цього Кодексу акцизні склади, на яких вони розташовані, вважаються необладнаними витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.

Паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки, встановлені на акцизних складах, на які є позитивні результати повірки або оцінка відповідності, проведені відповідно до законодавства, виконують функції витратомірів-лічильників.

Платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати:

а) усі розташовані на акцизних складах резервуари, введені в експлуатацію, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники у розрізі акцизних складів - в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі;

б) усі акцизні склади - в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Один акцизний склад може бути зареєстрований виключно одним розпорядником акцизного складу. Один розпорядник акцизного складу може зареєструвати один і більше акцизних складів.

Забороняється здійснення реалізації пального без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників та резервуарів, без реєстрації акцизного складу.

Згідно з пп.128-1.1. ст.128-1 ПК України, необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованого на акцизному складі, а також необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників обсягу виробленого спирту етилового витратоміра-лічильника спирту етилового на місці отримання та відпуску спирту етилового, розташованого на акцизному складі, -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 20000 гривень за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник, а також за кожне необладнане місце відпуску пального наливом з акцизного складу або за кожне місце отримання та відпуску спирту етилового, та/або незареєстрований витратомір-лічильник/витратомір-лічильник спирту етилового.

Повторне протягом року вчинення на тому самому акцизному складі будь-якого з порушень, передбачених абзацом першим цього пункту, -

тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50000 гривень за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник, а також за кожне необладнане місце відпуску пального наливом з акцизного складу або за кожне місце отримання та відпуску спирту етилового, та/або незареєстрований витратомір-лічильник/витратомір-лічильник спирту етилового.

З матеріалів справи вбачається, що контролюючим органом в акті перевірки встановлено необладнання/відсутність реєстрації приладів обліку, у зв`язку з чим прийнято податкове повідомлення-рішення № на суму 280000,00 грн.

Доводи позивача про те, що наявні паливороздавальні колонки виконують функції витратомірів-лічильників, суд оцінює критично, оскільки обов`язок, встановлений пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України, пов`язаний не лише з фізичною наявністю певних лічильних механізмів, а й з виконанням вимог щодо належного типу засобів вимірювання та їх реєстрації у відповідному державному реєстрі, якщо така реєстрація є обов`язковою за законом.

При цьому надані позивачем документи (договір оренди/акт приймання-передачі, відомості про колонки/резервуари) самі по собі не спростовують висновків контролюючого органу щодо обов`язку обладнання/реєстрації у розумінні п.230.1.2 ПК України та не підтверджують, що на момент перевірки всі обов`язкові прилади обліку були встановлені та зареєстровані у встановленому порядку.

Щодо посилань позивача на карантинні обмеження як на форс-мажорну обставину в контексті звільнення від відповідальності за порушення податкового законодавства суд зазначає, що предметом спору є публічно-правові відносини, встановлені безпосередньо ПК України, а не виконання договірних зобов`язань між суб`єктами господарювання, застосування відповідальності за п.128-1.1 ст.128-1 ПК України є наслідком встановленого порушення спеціальних правил обліку/контролю у сфері обігу підакцизних товарів, і саме по собі посилання на затримку постачання обладнання не є автоматичною підставою для невиконання вимог закону.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач, приймаючи податкове повідомлення-рішення №, діяв у межах повноважень та у спосіб, визначений законом, а спірне податкове повідомлення-рішення відповідає вимогам ПК України.

Оцінивши докази у сукупності та доводи сторін, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Суд враховує положення Висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява N 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява N 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява N 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246, 250 КАС, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "НК Солар" (04070, м.Київ, вул.Петра Сагайдачного, буд.25-г, ) до Головного управління ДПС у м.Києві (04116, м.Ккиїв, вул.Шолуденка, буд.33/19, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.М. Чернова