Справа № 440/7008/25
Суддя: Р.І. Молодецький
Дата ухвалення: 2026-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року м. ПолтаваСправа № 440/7008/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молодецького Р.І. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Лубенської районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління соціального захисту населення Лубенської районної державної адміністрації, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Управління соціального захисту населення Лубенської районної державної адміністрації від 21.04.2025 № 06-40/598 та від 24.04.2025 № 06-46/610 про відмову у задоволенні звернень;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Лубенської районної військової адміністрації Полтавської області встановити мені, ОСОБА_1 , статус члена сім`ї загиблого захисника України ОСОБА_2 та видати мені посвідчення члена сім`ї загиблого ОСОБА_2 захисника України.

Позовні вимоги мотивовані, як на переконання позивача, протиправністю дій відповідача щодо відмови у встановленні позивачці статусу "Член сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи захисниці України" відповідно до статті 10 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", як жінці, яка проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу із заглиблим військовослужбовцем ОСОБА_2 .

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 судом відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (у письмовому провадженні).

10.06.2025 через "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні посилаючись на те, що згідно приписів Закону чітко визначено, що до членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України належать один з подружжя, який не одружився вдруге, водночас, жінка чи чоловік, які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, до переліку членів сім`ї не належать.

20.06.2025 позивач надала відповідь на відзив, у якій зазначила, що нею доведено та підтверджено належними доказами, обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, а відзив відповідача не спростовує законність позовних вимог.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

ОСОБА_1 проживала однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з військовослужбовцем ОСОБА_2 . Дані обставини встановлені постановою Полтавського апеляційного суду від 29.01.2025 року у справі №543/538/24, де встановлено факт проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 05 серпня 2019 року по 11 лютого 2024 року //https://reyestr.court.gov.ua/Review/125057769//

11.02.2024 ОСОБА_2 в результаті його участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації за незалежність у суверенітет України - загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 26.02.2024 складено відповідний актовий запис №51 та цією датою видано свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_1 та видана ВЧ НОМЕР_2 довідка про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України № 192 від 05.04.2025.

Обставини загибелі підтверджуються витягом з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії, протокол №1548 від 09 травня 2024 року, в якому зазначається, що травма молодшого сержанта ОСОБА_2 , 1968 р.н. - "Множинні повні багато уламкові закриті переломи кісток скелету. Ушкодження внаслідок військових дій, не уточнені" - травма і причина смерті, так, пов`язані із захистом Батьківщини.

04.04.2025 ОСОБА_1 звернулася із письмовою заявою до відповідача, Управління соціального захисту населення Лубенської районної військової адміністрації з проханням надати статус члена сім`ї загиблого Захисника України ОСОБА_2 та видати посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника України, до якого додала пакет документів.

Згідно відомостей наданого відповідачем суду Рішення управління соціального захисту населення Лубенської районної державної адміністрації № 107 від 21.04.2025 року щодо встановлення статусу відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" управлінням прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 у встановленні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, та зазначені причини відмови: "не належить до членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, визначених статтею 10-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XІІ (зі змінами)."

21.04.2025 позивач листом Лубенської районної військової адміністрації Полтавської області Управління соціального захисту населення від 21.04.2025 №06-46/598 отримала відповідь з відмовою, в якій зокрема було зазначено, що проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Таким чином, відсутні підстави для надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України. Крім того, зазначено, що подана заява не відповідає встановленій формі (додаток 2), як передбачено п. 11 Порядку, та додані документи не відповідають переліку, вказаному у заяві. Як слідує зі змісту зазначеної відповіді, в наданні позивачу статусу члена сім`ї померлого (загиблого) Захисника чи Захисниці України Управлінням відмовлено з наступних підстав "Встановлення рішенням суду факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 може впливати на виникнення та припинення окремих цивільних прав та обов`язків, однак не створює підстав для набуття статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України. Оскільки відповідно до статті 21 Сімейного кодексу України (далі - Кодекс) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Статтею 36 Кодексу визначено, що саме шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Таким чином, відсутні підстави для надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України."

22.04.2025 позивач повторно звернулася до відповідача, разом із заявою позивач надала: копію паспорту ОСОБА_1 ; копію свідоцтва про смерть загиблого ОСОБА_2 ; копію постанови Полтавського апеляційного суду від 29.01.2025 року у справі №543/538/24 про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що набрало законної сили; копія сповіщення сім`ї № 96 на ім`я ОСОБА_1 про загибель чоловіка ОСОБА_2 ; копію витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 по стройовій частині від 12.09.2022 №258; копію витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 по стройовій частині від 27.11.2024 №339; копія довідки про безпосередню участь особи у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 відповідач листом від 24.04.20225 №06-46/610 повідомив позивача, що розглянувши письмове звернення від 22.04.2025 щодо врахування постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2024 №714 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975 і від 28 лютого 2022р. №168" при встановлені статусу члена сім`ї загиблого Захисника України повідомив, що вказана позивачем постанова Кабінету Міністрів України від 18.06.2024 №714 не передбачає умов встановлення статусу члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України. Листом від 21.04.2025 №06-46/598 позивачу направлено відповідь на заяву від 04.04.2025 (отриману засобами поштового зв`язку 14.04.2025) щодо надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України відповідно до Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2015 року №740 "Про затвердження Порядку надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України" зі змінами.

Вважаючи вказану відмову оформлену листами від 21.04.2025 №06-46/598, від 24.04.2025 №06-46/610, такою що прийнята з порушенням вимог чинного законодавства, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та заявленим позовним вимогам, суд керується такими мотивами.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі Закон України № 2011-XII від 20.12.1991 "Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі ? Закон № 2011-XII).

Відповідно до статті 1 цього Закону соціальний захист військовослужбовців ? діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти (п. 2 частини 1 ст. 3 Закону № 2011-XII).

Згідно ч. 6 ст. 18 Закону № 2011-XII вдова (вдівець), батьки загиблого або померлого військовослужбовця, а також дружина (чоловік), у разі якщо вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, та її (його) неповнолітні діти або повнолітні діти ? особи з інвалідністю з дитинства, батьки військовослужбовця, який пропав безвісти під час проходження військової служби, мають право на пільги, передбачені цим Законом.

Щодо посилання позивача в обґрунтування заявлених вимог на абзац шостого пункту 4 статті 16-1 Закону № 2011-XII, згідно якого до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать у тому числі: жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, то суд зазначає, що він унормовує відносини щодо отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, а саме визначає осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги.

Відповідно до п.п. 2 п. 2, п.п. 4 п. 2, п. 3, п. 11, п.п. 1, п. 16, п. 17 постанови Кабінету Міністрів України від 23.09.2015 року №740 "Про затвердження Порядку надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України" (далі - Порядок №740) заявник - член сім`ї загиблої (померлої) особи, зазначений в частині четвертій статті 10-1 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (далі - Закон), його законний представник або уповноважена особа, яка звертається за наданням статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України;

надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України - публічна (електронна публічна) послуга, що надається місцевим структурним підрозділом з питань ветеранської політики за заявою, поданою в паперовій або електронній формі, за результатами розгляду якої приймається рішення про надання (відмову у наданні) статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України.

Пунктом цього ж Порядку зазначено, що статус члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України надається заявникам з числа членів сімей осіб, зазначених у пунктах 2-6 частини першої статті 10-1 Закону.

Заява у паперовій формі подається заявником за формою згідно з додатком 2.

Під час подання заяви для перевірки паспортних даних, зазначених у заяві, та реєстраційного номера облікової картки платника податків пред`являється паспорт громадянина України/тимчасове посвідчення громадянина України (для громадян України), паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, або інший документ, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства на території України, крім довідки про звернення за захистом в Україні та довідки про звернення за визнанням особою без громадянства (для іноземців та осіб без громадянства), та документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку у паспорті), або дані про реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, внесені до паспорта громадянина України.

У разі надсилання заяви засобами поштового зв`язку до початку впровадження електронного кабінету для перевірки паспортних даних, зазначених у заяві, та реєстраційного номера облікової картки платника податків додаються копії документів, зазначених в абзаці другому цього пункту.

У разі подання заяви у паперовій формі працівник місцевого структурного підрозділу з питань ветеранської політики або адміністратор центру на вимогу заявника складає заяву в електронній формі, друкує її та надає заявнику для перевірки та підписання.

До заяви за наявності додаються копії (скановані копії):

документа, який надає повноваження законному представнику або уповноваженій особі представляти заявника, оформленого відповідно до вимог законодавства (у разі звернення законного представника або уповноваженої особи);

довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для внутрішньо переміщених осіб);

повного витягу з інформаційно-аналітичної системи Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості, сформованого засобами Порталу Дія не пізніше ніж за п`ять календарних днів до моменту заповнення заяви;

документів, визначених пунктом 4 цього Порядку.

Місцевий структурний підрозділ з питань ветеранської політики за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) або за адресою фактичного місця проживання (для внутрішньо переміщених осіб) заявника відмовляє заявнику у наданні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України у разі, якщо заявник не належить до осіб, зазначених в частині четвертій статті 10-1 Закону "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"

Повідомлення про надання (відмову у наданні) статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України заявник отримує:

шляхом надсилання місцевим структурним підрозділом з питань ветеранської політики повідомлення на електронну (поштову) адресу, зазначену заявником у заяві, що подана в паперовій формі;

засобами Порталу Дія або засобами Реєстру (у разі подання заяви в електронній формі).

До центру повідомлення про надання (відмову у наданні) статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України передається через електронний кабінет. У разі відсутності технічної можливості передати повідомлення про надання (відмову у наданні) статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України через електронний кабінет такі відомості не пізніше ніж через три дні після їх прийняття передаються до центру у паперовій формі.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 № 379 "Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби" затверджено, Порядок видачі посвідчень членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, що додається (далі - Порядок № 379) та форми посвідчень членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, згідно з додатками 1-3.

Згідно пункту 4 Порядку № 379 посвідчення видаються батькам, дружині (чоловіку) у разі, коли вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, дітям, які не досягли повноліття, або повнолітнім дітям - особам з інвалідністю з дитинства військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти (і за рішенням суду визнані безвісно відсутніми) під час проходження військової служби.

Нормою пункту 10 Порядку № 379 передбачено, що батьку, матері, дружині, чоловіку, повнолітнім дітям - особам з інвалідністю з дитинства, група інвалідності яким встановлена без зазначення строку повторного огляду, посвідчення видається безстроково за формою згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 р. № 379 (ЗП України, 1993 р., № 10, ст. 220) - із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 22 грудня 2023 р. № 1366.

Дитині військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби, посвідчення видається до досягнення нею повноліття за формою згідно з додатком 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 р. № 379 (ЗП України, 1993 р., № 10, ст. 220) - із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 22 грудня 2023 р. № 1366.

Повнолітнім дітям - особам з інвалідністю з дитинства, група інвалідності яким встановлена із зазначенням строку повторного огляду, посвідчення видається за формою згідно з додатком 3 до постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 р. № 379 (ЗП України, 1993 р., № 10, ст. 220) - із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 22 грудня 2023 р. № 1366, із зазначенням строку дії посвідчення - до дати закінчення строку, на який встановлено інвалідність.

Наказом Міністерства оборони України № 937 від 31.12.2014 затверджено Інструкцію з організації роботи із соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей у Міністерстві оборони України, згідно з п. 4.16 якої членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (у тому числі членам сімей військовослужбовців строкової служби), видається посвідчення члена сім`ї (батька, матері, дружини, чоловіка або дитини) військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, у порядку, установленому постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 № 379 "Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби".

Закон України № 3551-XІІ від 22.10.1993 "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі ? Закон № 3551-XІІ) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

За нормами статті 2 зазначеного Закону законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України. Права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни.

Нормами статті 4 Закону № 3551-XII встановлено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Згідно з п. 19 ч. 1 ст. 6 Закону № 3551-XII учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону № 3551-XII до сімей загиблих (померлих) ветеранів війни належать, зокрема, сім`ї осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби (у тому числі на території інших держав) під час воєнних дій та конфліктів.

До членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, зазначених у цій статті, належать:

батьки;

один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні;

діти, які не мають (і не мали) своїх сімей;

діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття;

діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти;

утриманці загиблого (померлого), яким у зв`язку з цим виплачується пенсія;

В силу приписів п. 5, 6 ч. 1 ст. 10-1 Закону № 3551-XII до сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України належать:

сім`ї військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних, добровольців Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, у забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а також сім`ї працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції, забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, до здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення, забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів;

сім`ї осіб, які загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Відповідно до частини четвертої зазначеної статті до членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, зазначених у цій статті, належать:

батьки;

один із подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні;

діти, які не мають (і не мали) своїх сімей;

діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття;

діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти;

утриманці загиблого (померлого), яким у зв`язку з цим виплачується пенсія.

Як вже зазначено вище процедуру надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України визначає Порядок надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 740 від 23.09.2015 ( Порядок № 740).

Відповідно до п. 19 вказаного Порядку в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин посвідчення з написом "Посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України" видається відповідно до Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302. (далі - Положення №302).

Пунктом 2 цього ж Положення передбачено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників чи Захисниць України, на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Згідно з пунктом 4 Положення № 302 членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, зазначеним у статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", видаються посвідчення з написом "Посвідчення члена сім`ї загиблого", а членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, зазначеним у статті 10-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", видаються посвідчення з написом "Посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України".

Аналізуючи наведені норми чинного законодавства, суд зазначає, що до членів сім`ї, які мають право користування пільгами членів сім`ї військовослужбовців, які загинули під час виконання військового обов`язку, належать батько, матір, дружина, чоловік або дитина.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Частиною четвертою статті 3 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

У повсякденному житті може скластися правова ситуація, коли жінка та чоловік проживають разом, ведуть спільне господарство, разом виховують дітей, ведуть спільний побут, набувають певних взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї, але не перебувають у шлюбі. В окремих сферах правовідносин (житлових, цивільно-майнових, сімейних, трудових та інших) такі відносини можуть підпадати під поняття сім`ї, а її учасники визнаватися членами сім`ї, яким з огляду на об`єктивну відмінність їх змісту у відповідних галузях законодавства надаються або не надаються (обмежуються) відповідні права та обов`язки.

Такі відносини подібні до шлюбних, однак, попри цю схожість, вони не ототожнюються з ними, і жінка та чоловік, які утворили неодружену сімейну пару та за певних унормованих правовідносин можуть вважатися членами сім`ї, що не є рівнозначним поняттям чоловік та дружина, тобто ? подружжя, позаяк саме цими термінами закон персоніфікує кожного з подружжя як суб`єкта правовідносин між собою.

Так, Верховний Суд у постанові від 19.03.2021 у справі № 1840/2940/18 погодився з висновком суду апеляційної інстанції про правомірність відмови у встановленні статусу "Член сім`ї загиблого (померлого)" та видачі "Посвідчення члена сім`ї загиблого", оскільки позивач, хоч і проживала спільно із загиблим військовослужбовцем, однак у зареєстрованому шлюбі з ним на час його загибелі не перебувала, статусу члена його сім`ї не мала.

Також Верховний Суд у постанові від 09.09.2020 у справі № 205/5929/17 (2-а/205/214/17) висловив позицію, відповідно до якої Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не містить відсилки на застосування до правовідносин, пов`язаних із наданням групі осіб відповідних пільг і компенсацій у разі загибелі військовослужбовця, положень Сімейного кодексу України, і суд не вбачає підстав для відступу від таких висновків.

Отже, встановлення в судовому порядку факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу і визнання за її учасниками статусу члена сім`ї не легітимізує і не може легітимізувати (узаконити) правове становище неодруженої сімейної пари як подружньої, оскільки за законом подружжя утворюється не від тривалості чи стійкості взаємин, а після реєстрації шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Висновки суду у цій справі відповідають правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 06.07.2022 у справі № 809/1346/17.

Вказаний правовий висновок також застосований у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2025 у справі № 460/4476/24.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу приписів ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Матеріалами справи не підтверджено порушення прав позивача. Отже, суд доходить висновку, що відповідач діяв відповідно до вимог законодавства. У зв`язку з цим у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи положення статті 139 КАС України та у зв`язку з відмовою в задоволенні позову особи, звільненої від сплати судового збору, питання про розподіл судових витрат у цій справі не вирішується.

Керуючись ст.ст. 242, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) до Управління соціального захисту населення Лубенської районної державної адміністрації (площа академіка Олексія Бекетова, буд. 19, Лубни, Лубенський район, Полтавська область, 37503, ) про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р.І. Молодецький