Справа № 200/2785/25
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2026-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року справа №200/2785/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Тарасенко Дар`ї Юріївни на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2025 року (повне судове рішення складено 06 жовтня 2025 року) у справі № 200/2785/25 (суддя в І інстанції Крилова М.М.) за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Адвокат Михальчук М.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позов до ІНФОРМАЦІЯ_1 про:

- визнання протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у невнесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме про постановку його на військовий облік та про непридатність до військової служби з виключенням його з військового обліку;

- зобов`язання відповідача внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію про постановку на військовий облік ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнання його непридатним до військової служби та про виключення його з військового обліку згідно інформації, наявної у його паперовому військово-обліковому документі.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року, яке набрало законної сили 02.08.2025, позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невнесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів в систему « ІНФОРМАЦІЯ_3 » військово-облікові дані про виключення з військового обліку громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до довідки № 806 від 13.02.2023, виданої військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідно до інформації, яка міститься у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 15.02.2023.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 внести відомості до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів в систему «Оберіг» про виключення з військового обліку громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до довідки № 806 від 13.02.2023, виданої військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідно до інформації, яка міститься у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного № 4/253 від 15.02.2023.

02 жовтня 2025 року до суду у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України надійшла заява представника позивача Тарасенко Дар`ї Юріївни про визнання протиправною бездіяльність, вчинену суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року у справі № 200/2785/25, у якій просив:

визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо виконання Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року у справі № 200/2785/25;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню пункту 9 частини 1 статті 129, статті 129-1 Конституції України, статті 370 КАС України при виконанні Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року у справі № 200/2785/25. Про вжиті заходи повідомити суд протягом 10 днів.

Заява обґрунтована тим, що відповідачем не виконується рішення суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2025 року заяву представника позивача - адвоката Тарасенко Д.Ю. про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, залишено без задоволення.

Не погодившись з таким судовим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу місцевого суду, прийняти нове рішення, яким задовільнити заяву, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що Суд першої інстанції стверджує, що на час звернення позивача до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України і по даний час існує відкрите виконавче провадження № 79219129. В матеріалах справи відсутні докази вчинення держаним виконавцем всіх необхідних дій щодо примусового виконання рішення суду. Таким чином, являються передчасними та безпідставними вимоги заяви позивача про застосування приписів статті 383 КАС України. Наполягає, що чинне законодавство України, зокрема норми КАС України, НЕ ставить таку передумову для звернення до суду із заявою про встановлення судового контролю в порядку ст. 383 КАС України, як закінчення виконавчого провадження. Частиною 2 статті 383 КАС України лише закріплюється необхідність зазначення в поданій заяві про хід виконавчого провадження. Отже, передумовою звернення до суду із заявою в порядку ст. 383 КАС України є звернення до органу ДВС та відкриття виконавчого провадження.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

При ухваленні рішення апеляційний суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

В силу положень частини четвертої статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України, примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

За правилами частини першої статі 373 Кодексу адміністративного судочинства України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

В свою чергу, виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, є виконавчими документами, які підлягають примусовому виконанню відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016.

Стаття 1 вказаного Закону визначає виконавче провадження як завершальну стадію судового провадження і примусове виконання судових рішень, що передбачає сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень, які проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Порядок виконання рішень немайнового (зобов`язального) характеру визначений розділом VIII Закону №1404-VIII.

В свою чергу, положеннями статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Суд встановив, що на виконання рішення суду від 02.07.2025 у справі № 200/2785/25 було видано виконавчий лист від 08.08.2025, який стягувачем подано для примусового виконання.

На підставі цього виконавчого листа головним державним виконавцем Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яблонською Дарією Вікторівною 29.09.2025 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 79219129.

Тобто, станом на час звернення позивача до суду із заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України і по даний час існує відкрите виконавче провадження ВП № 79219129 щодо виконання виконавчого листа від 08.08.2025 № 200/2785/25.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.12.2021 у справі №9901/235/20 вказала, що стаття 383 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає можливість звернутися до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Ця стаття є останньою в розділі IV КАС України Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах і містить чіткі вимоги до такої заяви, строк звернення, порядок її розгляду та наслідки невідповідності вимогам заяви. Зі змісту цієї статті випливає, що як крайній захід для захисту прав особи позивача, на користь якої ухвалене рішення суду, закон встановив можливість звернення до суду з відповідною заявою. Перед тим як подати таку заяву, стягувач має використати всі можливі засоби для виконання судового рішення. Зокрема, наявність рішення суду, яке набрало законної сили, зобов`язує суб`єкта владних повноважень здійснити його виконання. У випадку, коли боржник добровільно не виконує рішення суду, стягувач має вчинити дії для виконання рішення суду в примусовому порядку відповідно до вимог Закону України Про виконавче провадження, і тільки після того, як стягувач використав усі можливості для примусового виконання рішення суду, а воно залишається не виконаним, тоді в такої особи виникає право звернутися до суду із заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд зауважує, що повноваження щодо вчинення дій щодо примусового виконання рішення суду, в тому числі і щодо перевірки його виконання, належать передусім до повноважень виконавців, а звернення до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України є виключною мірою, якщо позивачем було вичерпано усі можливі механізми на стадії примусового виконання рішення суду.

Апеляційний суд звертає увагу, що виконавче провадження було відкрито 29.09.2025, а вже 02.10.2025 представник позивача звернувся до суду із заявою в порядку ст. 383 КАС України.

В такій ситуації відсутні правові та фактичні підстави для застосування механізму визначеного статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

На час постановлення місцевим судом оскаржуваної ухвали в матеріалах справи відсутні докази про вчинення держаним виконавцем всіх необхідних дій щодо примусового виконання рішення суду, тобто, про хід виконавчого провадження, що передбачено пунктом 8 частини другої статті 383 КАС України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком окружного суду про те, що являються передчасними та безпідставними вимоги заяви позивача про застосування приписів статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме, про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області вчинених на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону під час виконання судового рішення.

Слід також зауважити, що надання стороною позивача документів про хід виконавчого провадження після дати прийняття оскаржуваної ухвали не може свідчити про її необґрунтованість.

При цьому, суд зазначає, що відмова у задоволенні відповідних вимог заявника (позивача) не являється обмеженням права останнього на ефективний судовий захист, зокрема, на стадії виконання судового рішення, а зумовлена необхідністю дотримання обов`язкових (наведених вище) норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви позивача про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку, що заява не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача Тарасенко Дар`ї Юріївни залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2025 року у справі № 200/6900/24 залишити без змін.

Повне судове рішення 05 лютого 2026 року.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук