Справа № 755/1441/26
Суддя: Коваленко І. В.
Дата ухвалення: 2026-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №:755/1441/26
Провадження №: 2-а/755/148/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позову без руху

"03" лютого 2026 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Коваленко І.В. перевіривши виконання вимог ст.ст. 160, 161 КАС України за позовом громадянки Республіки Азербайджан ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального Управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження,

ВСТАНОВИВ:

30.01.2026 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява громадянки Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Домарацька М.С., до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни. звернулась до суду з позовом, в якому просить:

Відповідно до заявлених позовних вимог, позивач просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 13.04.2023 про примусове повернення громадянки Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 до країни походження.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилається на порушення чинного законодавства при винесенні оскаржуваного рішення про її примусове повернення.

02.02.2026 року матеріали справи за вказаною позовною заявою передані у провадження судді Коваленко І.В. в порядку визначеному ст. 18 КАС України.

Вивчивши матеріали позовної заяви встановлено, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 160 КАС України та підлягає залишенню без руху, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

За приписами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Право на судовий захист реалізується особою шляхом подання позовної заяви до суду, яку відповідно до частини першої статті 122 КАС України може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Статтею 121 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, у письмовому провадженні. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Отже, приписи процесуального закону пов`язують початок перебігу строку звернення до суду або з дня, коли особа дізналася про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, або з дня, коли особа могла дізнатися їх порушення.

Частиною другою статті 286 КАС України встановлено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно із частиною шостою статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Оскаржуване рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства прийнято 13 квітня 2023 року.

Представник позивача - адвокат Домарацька М.С. направила позов до суду засобами поштового зв`язку - 22 січня 2026 року, до канцелярії суду позов надійшов 30 січня 2026 року (вх.№4677), тобто з пропуском встановленого статтею 286 КАС України 10-денного строку звернення до суду з відповідної заявою.

Одночасно з поданням адміністративного позову позивач подав клопотання про поновлення строку на звернення до суду із позовною заявою.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, позивач серед іншого зазначила, що про прийняте 13 квітня 2023 року рішення вона дізналась лише 23 грудня 2025 року, отримавши на електронну адресу листа ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області №П-1521/6/8010-25/8010.6.1/3459-25 від 23.12.2025, яким повідомлено, що за результатами розгляду її заяви прийнято рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання на підставі підпункту 2 пункту 62 Порядку оформлення, оскільки відносно неї діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення.

Вирішуючи питання можливості поновлення строку звернення до суду з позовом про скасування постанови Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області від 13.04.2023 про примусове повернення громадянки Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 до країни походження, суд звертає увагу на наступне.

Як убачається з усталеної практики Верховного Суду, встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій.

Встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийняття заяви від 30 серпня 2006 року (справа «Каменівська проти України»), право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Чинним процесуальним законодавством визначений порядок вирішення питання поважності причин пропуску строку на звернення до суду та його поновлення, а також застосування наслідків пропущення строків звернення до адміністративного суду (постанова Верховного Суду від 30.11.2022 по справі № 607/15025/21).

Відповідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 02.02.2023 по справі № 160/22256/21, під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Усталеною також є практика Верховного Суду, що при вирішенні питання про поновлення строку в межах кожної конкретної справи суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

Відсутність будь-яких доводів позивача для поновлення пропущеного строку звернення до суду, позбавляє суд можливості їх оцінити, визнати дійсно поважними та вирішити питання про поновлення пропущеного процесуального строку.

Частиною 1 статті 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною 7 ст. 161 КАС України передбачено, що до заяви про визнання індивідуального акта протиправним чи адміністративного договору недійсним додається також оригінал або копія оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребування.

Поряд із цим, до позовної заяви не додано копію оскаржуваного рішення про примусове повернення до країни походження, що позбавляє суд можливості пересвідчитись у твердженнях позивача, що про наявність оскаржуваного рішення вона дізналась лише 23 грудня 2025 року, а не раніше.

Окрім того, в позовній заяві не зазначено відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою, у разі їх наявності; щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви, що передбачено п. п. 7, 8 ч. 5 ст. 160 КАС України.

З урахуванням положень п. 1 ст. 123 КАС України, суд вважає за необхідне залишити позов без руху та запропонувати позивачу в п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали усунути вищезазначені недоліки - подати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, до якої додати докази на підтвердження поважності цих причин - копію рішення про примусове повернення іноземця до країни походження або третьої країни із відомостями про дату його отримання.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 80 КАС України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом, у якому повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Разом з тим, клопотання про витребування доказів позивач не заявив, як і не надав доказів вжиття заходів для отримання цього доказу самостійно та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Окрім того, у позовній заяві позивач не повідомляє про серію та номер винесено рішення, не зазначає жодного обґрунтування порушення оскаржуваним рішенням прав, свобод чи інтересів позивача.

Відсутність рішення про примусове повернення іноземця до країни походження або третьої країни, а також відсутність у позовній заяві будь-яких обґрунтувань своїх вимог та доказів, що підтверджують вказані обставини, позбавляє суд можливості перевірити факти та обставини, дійти висновку про наявність або відсутність підстав для скасування вище зазначеного рішення.

Також суд звертає увагу: якщо позивач є громадянином іншої країни, йому слід подати власне письмове підтвердження того, що останній володіє українською мовою та в повній мірі розуміє викладене у позовній заяві, або надати засвідчення перекладача про те, що подана позовна заява перекладена позивачу на мову, якою він відповідно володіє.

За таких обставин суддя приходить до висновку про необхідність залишення заяви без руху та надання позивачці строку для усунення недоліків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За таких обставин, суддя доходить висновку про необхідність залишення позовної заяви без руху та надати строк позивачу для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 160, 161, 169 КАС України, суддя -

п о с т а н о в и в:

Позов громадянки Республіки Азербайджан ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального Управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження, - залишити без руху.

Надати можливість позивачу виправити недоліки в строк не більш, як п`ять днів з часу отримання позивачем копії ухвали, про що у вказаний термін надати суду документальні підтвердження.

Попередити, що у випадку не виконання вимог цієї ухвали, позовна заява буде вважатися неподаною та підлягає поверненню.

Суддя :