Справа № 160/17364/25
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2026-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.,
при секретарі судового засідання Губкіної А.М.,
представника позивача Близнюка А.В.,
представника відповідача Орлянської М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявоюТовариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ - КРИВОРІЗЬКИЙ РЕМОНТНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ - КРИВОРІЗЬКИЙ РЕМОНТНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
За результатами зазначеної перевірки відповідачем було складено Акт №277/04-36-07-14-04/35484610 від 24.01.2025 р. з висновками про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України та іншого законодавства України, на підставі якого у подальшому податковим органом винесено спірні податкові повідомлення-рішення, в результаті чого позивачу було неправомірно зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток; збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість та нараховано штрафні (фінансові) санкції; зменшено від`ємне значення з податку на додану вартість; нараховано суму штрафу за відсутність складення та/або реєстрації протягом граничного строку податкових накладних/розрахунків коригування, у грошових розмірах зазначених у цій позовній заяві.
Позивач наголошує, що в ході проведення перевірки податковому органу було надано повний обсяг первинних бухгалтерських та податкових документів, які свідчать про реальність господарських операцій.
Ухвалою суду від 24.06.2025 року, після усунення недоліків позовної заяви, провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву.
Заперечуючи проти позову, відповідачем через систему «Електронний суд» надіслано до суду відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи.
Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач вказує на наявність ознак штучного формування первинних документів, що не відображають фактичних даних, а створені тільки з метою документування господарських операцій.
Також відповідач вказує, що позивачем не наведено жодного загальнодоступного джерела інформації, порушена вимога щодо порівнянності отриманого товару в аналізованій операції та умов здійснення операції, інформація про ціни на найближчу дату до дня здійснення контрольованої операції дати суперечить нормам п.п.39.3.3.3 п.п.39.3.3. п.393 ст. 39 ПКУ, тому позивачем порушено принципи застосування методу порівняльної неконтрольованої ціни.
Таким чином застосування позивачем методу порівняльної неконтрольованої ціни не є доцільним. При аналізі цін, найбільш можливим до застосування є метод чистого прибутку.
Крім того, відповідач впевнений, що операції з надання послуг гарантійного ремонту, проведені позивачем, підпадають під об`єкт оподаткування відповідно до п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України. Водночас не складено і не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні за спірні періоди.
Відповідач звертає увагу на те, що станом на 30.09.2024, у зв`язку з не підтвердженням фактичної наявності ТМЦ (або відсутності можливості доступу до них), ТОВ «МЕТІНВЕСТ - КРМЗ» не нараховано податкові зобов`язання за вересень 2024р. на суму 1 543 018 грн, що є порушенням п.198.5 ст.198 Податкового Кодексу України.
Відповідач впевнений, що податковий орган має право збирати податкову інформацію про платників податків та використовувати її під час проведення документальних перевірок, у зв`язку з чим докази неможливості реального виконання господарських операцій (відсутність достатньої кількості працівників, основних засобів, неможливість встановлення походження товару/робіт/послуг, невідповідність між наданими до перевірки первинними документами та даними податкової інформації) належним чином зібрані та відображені в акті перевірки.
Відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
11.07.2025 року позивачем через систему «Електронний суд» надіслано до суду відповідь на відзив, в обґрунтування якої вказано, що позивач не погоджується з доводами відповідача. Наголошує на неправомірності висновків Акту перевірки №277 щодо допущених ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ» податкових правопорушень. Вказує на відсутності в акті перевірки опису частини виявлених порушень. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
21.07.2025 року відповідачем надіслано до суду заперечення на відповідь на відзив, в обґрунтування якого є тотожними відзиву на позовну заяву.
Ухвалою суду від 04.08.2025 року продовжено строк підготовчого провадження у справі.
25.08.2025 року відповідачем через систему «Електронний суд» надано до суду додаткові пояснення у справі щодо обов`язку контролюючого органу зменшувати від`ємне значення з ПДВ платникам податків в конкретному звітному (податковому) періоді.
Позивачем через систему «Електронний суд» надано до суду додаткові пояснення, в яких останній наголошує на відсутності підстав для визнання гарантійних ремонтів операціями з постачання послуг. Вказує, що за результатами податкової перевірки (Акт перевірки №277) з податку на прибуток відповідачем не встановлено в діяльності позивача операцій з постачання послуг щодо ремонтів та будь-яких податкових правопорушень щодо проведення гарантійних ремонтів.
Також позивач звертає увагу на фактичне відсутність порушень щодо нескладання та реєстрації в ЄРПН податкових накладних, що свідчить про неправомірність застосування (нарахування) штрафу на суму 1 586 561,50 грн. Зазначає, що всі без винятку податкові правопорушення акту перевірки №277 щодо нескладання податкових накладних належать до категорії тих порушень, що виникають в конкретному звітному (податковому) періоді, в якому було здійснено господарські операції. Тобто, податкові правопорушення щодо нескладання податкових накладних не належать до категорії триваючих.
Ухвалою суду від 13.10.2025 року витребувано від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області:
- обґрунтування правових підстав для нарахування відповідачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму 2 663 907,00 грн по операціям з постачання послуг з проведення гарантійних ремонтів за період з 01.01.2018 по 30.09.2024 з прив`язкою до конкретних: господарських операцій; доходів (прибутку); об`єктів оподаткування; вартісних, фізичних або інших характеристик певного об`єкта оподаткування (бази оподаткування); дат виникнення податкових зобов`язань з податку на додану вартість;
- детальний розрахунок нарахованих відповідачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму 2 663 907,00 грн по операціям з постачання послуг з проведення гарантійних ремонтів за період з 01.01.2018 по 30.09.2024 з прив`язкою до конкретних: господарських операцій; доходів (прибутку); об`єктів оподаткування; вартісних, фізичних або інших характеристик певного об`єкта оподаткування (бази оподаткування); дат виникнення податкових зобов`язань з податку на додану вартість.
06.11.2025 року відповідачем на виконання ухвали суду від 13.10.2025 року надано до суду витребувану інформацію, а саме обґрунтування правових підстав для нарахування відповідачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму 2 663 907,00 грн по операціям з постачання послуг з проведення гарантійних ремонтів за період з 01.01.2018 по 30.09.2024 з прив`язкою до конкретних: господарських операцій; доходів (прибутку); об`єктів оподаткування; вартісних, фізичних або інших характеристик певного об`єкта оподаткування (бази оподаткування); дат виникнення податкових зобов`язань з податку на додану вартість; детальний розрахунок нарахованих відповідачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму 2 663 907,00 грн по операціям з постачання послуг з проведення гарантійних ремонтів за період з 01.01.2018 по 30.09.2024 з прив`язкою до конкретних: господарських операцій; доходів (прибутку); об`єктів оподаткування; вартісних, фізичних або інших характеристик певного об`єкта оподаткування (бази оподаткування); дат виникнення податкових зобов`язань з податку на додану вартість.
23.01.2025 року в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.
Представник відповідача заперечувала проти позовних вимог, просила відмовити в їх задоволенні в повному обсязі.
Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, прийшов до таких висновків.
- п.44.1 ст.44, п.п.134.1.1 ст.134, п.140.5.4. ст.140 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI (із змінами та доповненнями), п.1, п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-ХІ, п.7 Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 18 "Дохід"; п.п.2.1, 2.2, 2.4, 2.15, 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 ТОВ «МЕТІНВЕСТ - КРМЗ, в результаті чого підприємством завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування податком на прибуток загальну суму 14 490 023 грн;
- п.185.1 ст.185, п.198.5 ст.198, п. 201.1, п.201.10 ст.201, п.208.2 ст. 208 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI зі змінами та доповненнями за період з 01.01.2018 по 30.09.2024, не складено та не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні: з операцій на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою, крім ввезення товарів на митну територію України на загальну суму ПДВ 3 113 140 грн., що не є господарською діяльністю платника податку на обсяг до оподаткування 20 740 125 грн.;
- пп. 141.4.2 п.141.4 ст.141 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями), ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ» при виплаті доходів нерезидентам: MMSteel Sp. Z o.o. (Республіка Польща), FAT Forder und Anlagentechnick GmbH (Федеративна Республіка Німеччина), Heinrich Wagner Sinto Maschinenfabrik GmbH (Федеративна Республіка Німеччина) з джерелом їх походження з України, не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету податок на прибуток іноземних юридичних осіб (код бюджетної класифікації - 11020500) за період з 01.01.2018 - 30.09.2024, що призвело до заниження податку на загальну суму 529 334 грн.;
- пп.16.1.4 п.16.1 ст.16, п.57.1. ст.57 , п.п.168.1.2, п.п.168.1.5 п.168.1 ст. 168, пп. 176.2 "а" п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (із змінами та доповненнями) несвоєчасно сплачено до бюджету узгоджене грошове зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб у встановлений строк в сумі 22 308 639,06 грн та не сплачено до бюджету узгоджене грошове зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб станом на 30.09.2024 в сумі 3 934 341,85 грн;
- пп.16.1.4 п.16.1 ст.16, п.57.1. ст.57 , п.п.168.1.2, п.п.168.1.5 п.168.1 ст. 168, п.п. 1.1 п. 16 прим. 1 підрозд. 10 розд. XX Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (із змінами та доповненнями) несвоєчасно сплачено до бюджету узгоджене грошове зобов`язання з військового збору у встановлений строк в сумі 2 040 763,75 грн та не сплачено до бюджету узгоджене грошове зобов`язання з військового збору станом на 30.09.2024 в сумі 332 601,11 грн.
Не погодившись з висновками акту перевірки, позивачем було подано заперечення, за результатами розгляду яких встановлено, що доводи, викладені в запереченні та додатки до нього, не спростовують порушення, викладені в акті.
Судом встановлено, що за результатами перевірки складено наступні податкові повідомлення-рішення:
Не погоджуючись з означеними рішеннями контролюючого органу, вважаючи їх протиправним та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (далі ПК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
У відповідності до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.
Підпунктом 62.1.3 пункту 62.1 ст. 62 Податкового кодексу України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок, відповідно до вимог цього Кодексу, а також, перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого, покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Пунктом 75.1 ст.75 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до ст.75.1.2. статті 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів.
Документальнапланова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.
Згідно з абз.1 п.86.1 статті 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Відповідно до абз.1, 2 п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.».
Відповідно до пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.
Відповідно до п.135.1 ст.135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Аналізуючи виявлені контролюючим органом порушення, суд доходить наступних висновків.
Стосовно висновків про завищення витрат та заниження фінансового результату до оподаткування на суму 8 910 425 грн. по операціям придбання ремонтних робіт у контрагентів ТОВ «ЕКСКАВАТОРМОНТАЖ» та ТОВ «НВП «СІТРІ-КРИВБАС», суд зазначає наступне.
У відповідності до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік - це процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації.
Статтею 1 цього ж Закону передбачено, що у бухгалтерському обліку відображаються окремі господарські операції, з яких складається господарська діяльність.
Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Крім того, згідно з ч. 1,2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Судом встановлено, що первинні документи, які були надані позивачем до перевірки, мають обов`язкові реквізити, а саме: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Тобто, в ході проведення перевірки перевіряючим було надано повний обсяг первинних бухгалтерських та податкових документів, які свідчать про реальність вчинених операцій.
Натомість, при перевірці податковим органом, первинні бухгалтерські документи ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ» були охарактеризовані як юридично дефектні, а висновки про нереальність операцій між ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ» та ТОВ «ЕКСКАВАТОРМОНТАЖ» і ТОВ «НВП «СІТРІ-КРИВБАС» зумовлені відомостями з інформаційних баз даних Державної податкової служби України.
Норми податкового законодавства не пов`язують право платника податку на витрати та податковий кредит з проведенням будь-яких аналізів ІТС «Податковий блок»: АІС «Архів електронної звітності».
Тому висновок, що постачальники-контрагенти не є фактичними виконавцями робіт та послуг, зроблений в Акті перевірки №277 за результатами аналізу ІС «Податковий блок», є безпідставними та неправомірними.
Суд зазначає, що господарська операція пов`язана з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.
Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Відтак, з метою встановлення факту здійснення господарських операцій, необхідно з`ясовувати рух активів у процесі здійснення господарських операцій.
При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, тощо.
По операціям з контрагентами ТОВ «ЕКСКАВАТОРМОНТАЖ» і ТОВ «НВП «СІТРІ-КРИВБАС», що перевірялись, всі належні первинні документи по виконанню робіт згідно умов договорів складені, наявні, були надані в ході перевірки, та перелічені, тобто підтверджені, посадовими особами податкової служби в Акті перевірки №277 та додатках до нього.
Про наявні зміни активів та зобов`язань свідчать також фактичне виконання послуг суб`єктами господарювання, які підтверджуються наданими документами: рахунками-фактурами, актами виконаних робіт, тощо. Вказані документи містять всі необхідні реквізити, відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-XIV від 16.07.1999 р., тобто є первинними документами у розумінні цього Закону; розрахунки за виконання господарських операції, які здійснювались безготівково, що підтверджується наданими виписками банку та реєстрами платежів по кожному постачальнику; додатково на підтвердження було надано журнали проходження інструктажів з охорони праці.
Таким чином, аналіз реальності господарської операції повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Отже, наслідки для податкового обліку створює фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною в даному випадку.
Судом встановлено, що станом на момент укладення та виконання правочинів ТОВ «ЕКСКАВАТОРМОНТАЖ» і ТОВ «НВП «СІТРІ-КРИВБАС» були зареєстровані як юридичні особи та були платниками податку на додану вартість.
В Акті перевірки №277 немає жодних посилань на те, що державна реєстрація в якості юридичних осіб та реєстрація платниками податку на додану вартість ТОВ «ЕКСКАВАТОРМОНТАЖ» і ТОВ «НВП «СІТРІ-КРИВБАС» були скасовані чи визнані недійсними за рішенням суду на момент укладання чи виконання договорів.
Також відсутні вироки суду у кримінальних провадженнях за фактом умисного ухилення від сплати податків службовими особами ТОВ «ЕКСКАВАТОРМОНТАЖ» і ТОВ «НВП «СІТРІ-КРИВБАС».
Відсутність достатньої кількості трудових ресурсів у контрагента, так само як і взаємовідносини контрагента з іншими суб`єктами господарювання, не свідчить про нереальність господарської операції за умови підтвердження її належними первинними документами бухгалтерського та податкового обліку (Постанова ВС від 12.06.2018 р. у справі № 802/1155/17-а, постанова ВС від 21.04.2021 у справі №815/2417/16, постанова ВС від 18.03.2021 у справі №480/3371/19, постанова ВС від 13.01.2021 у справі № 826/506/16).
Норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності) (Постанова ВС від 08.05.2018 р. у справі № 815/3526/17).
Отже залучення необхідної кількості працівників для виконання предмету Договору, є відповідальністю саме Підрядника, і у разі порушення ним під час цього вимог трудового чи податкового законодавства, це не може впливати на правомірність формування ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ» витрат для цілей оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту з податку на додану вартість. Платник податку-покупець не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками послуг вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на витрати та податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.
Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигід або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.
Водночас, складений за результатами перевірки Акт перевірки №277 не містить документальних підтверджень порушень в частині нереальності господарських операцій при відображенні в обліку взаємовідносин з контрагентами за період, що підлягав перевірці. Вказане свідчить про те, що всі висновки у Акті перевірки №277 стосовно порушень ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ» при роботі з контрагентами зроблені виключно з припущень перевіряючих, які не ґрунтуються на документах первинного бухгалтерського та податкового обліку, що є порушенням ПК України та Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №727 від 20.08.2015.
Суд зазначає, що стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює принцип презумпції правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він невизнаний судом недійсним.
Згідно з ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Відповідно до презумпції правомірності правочину укладені позивачем правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі заяви зацікавленої особи після повного та всебічного розгляду питання про взаємовідносини, які відбулись між учасниками такого правочину. Про недійсність правочину ухвалюється судове рішення.
Будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. (постанова Верховного суду у справі № 460/143/19 від 19 березня 2021 року).
Таким чином, суд вважає, що висновки контролюючого органу про завищення витрат та заниження фінансового результату до оподаткування на суму 8 910 425 грн. по операціям придбання ремонтних робіт у контрагентів ТОВ «ЕКСКАВАТОРМОНТАЖ» та ТОВ «НВП «СІТРІ-КРИВБАС», є безпідставними та неправомірними.
Щодо висновків податкового органу про заниження різниць, які виникають відповідно Податкового кодексу України та фінансового результату до оподаткування на суму 5 579 607,00 грн. по операціям з придбання товарів у нерезидента DALMOND TRADE HOUSE LTD, Кіпр, а також про надання позивачем підтвердження цін придбання товарів у DALMOND TRADE HOUSE LTD, визначеними за принципом "витягнутої руки" відповідно до процедури, встановленої ст.39 Податкового кодексу України, суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог п.п.140.5.4 п.140.5 ст.140 ПК України фінансовий результат податкового (звітного) періоду збільшується на суму 30 відсотків вартості товарів, у тому числі необоротних активів (крім активів з права користування за договорами оренди), робіт та послуг (крім операцій, зазначених у пункті 140.2 та підпункті 140.5.6 цього пункту, та операцій, визнаних контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу), придбаних у нерезидентів (у тому числі пов`язаних осіб - нерезидентів), зареєстрованих у державах (на територіях), включених до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до підпункту 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 цього Кодексу.
Вимоги цього підпункту не застосовуються платником податку, якщо операція не є контрольованою та сума таких витрат підтверджується платником податку за цінами, визначеними за принципом «витягнутої руки» відповідно до процедури, встановленої статтею 39 цього Кодексу, але без подання звіту.
При цьому, якщо ціна придбання товарів, у тому числі необоротних активів (крім активів з права користування за договорами оренди), робіт та послуг перевищує їх ціну, визначену за принципом «витягнутої руки» відповідно до процедури, встановленої статтею 39 цього Кодексу, коригування фінансового результату до оподаткування здійснюється на розмір різниці між вартістю придбання та вартістю, визначеною виходячи з рівня ціни, визначеної за принципом «витягнутої руки».
Судом встановлено, що ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ» було підготовлено та надано до контролюючого органу разом із запереченнями на Акт перевірки №277 обґрунтування цін щодо операцій із DALMOND TRADE HOUSE LTD (Кіпр) за періоди: 2018 р., 2020 р., 2021 р., 2022 р. Таке обґрунтування цін було підготовлено за процедурою, передбаченою ст. 39 ПК України згідно з п.п.140.5.4 п.140.5 ст. 140 ПК України оскільки ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ» і DALMOND TRADE HOUSE LTD не є пов`язаними особами відповідно до п.«а» пп.14.1.159 п.14.1 ст. 14 ПК України; обсяг господарських операцій ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ» із DALMOND TRADE HOUSE LTD, визначений за правилами бухгалтерського обліку, не перевищує 10 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік, і відповідно, аналізована операція не є контрольованою в розумінні ст. 39 ПК України; державі, яка включена до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до підпункту 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 ПК України, тому вимоги пп.140.5.4 п.140.5 ст.140 ПК України потенційно можуть застосовуватись до операцій з DALMOND TRADE HOUSE LTD; - вимоги пп. 140.5.4 п.140.5 ст.140 ПК України можуть не застосовуватися платником податків у разі, якщо операція не є контрольованою, та сума витрат за операцією підтверджується платником податків за принципом «витягнутої руки» відповідно до процедури, встановленої ст. 39 ПК України.
Відповідно до п.п.39.3.2.1 п.п39.3.2 п.39.3 ст.39 ПК України відповідність умов контрольованої операції принципу «витягнутої руки» визначається за допомогою застосування методу трансфертного ціноутворення, який є найбільш доцільним до фактів та обставин здійснення контрольованої операції, крім випадків, коли цим Кодексом визначені вимоги щодо обов`язковості застосування конкретного методу встановлення відповідності умов контрольованих операцій принципу «витягнутої руки» для контрольованих операцій певного виду.
Найбільш доцільний метод трансфертного ціноутворення обирається з урахуванням таких критеріїв:
доцільності обраного методу відповідно до характеру контрольованої операції, що визначається, зокрема, на основі результатів функціонального аналізу контрольованої операції (з урахуванням виконуваних функцій, використовуваних активів і понесених ризиків);
наявності повної та достовірної інформації, необхідної для застосування обраного методу та/або методів трансфертного ціноутворення;
ступеня зіставності між контрольованими і неконтрольованими операціями, включаючи надійність коригувань зіставності, якщо такі застосовуються, які можуть використовуватися для усунення розбіжностей між такими операціями.
Платник податку з урахуванням зазначених критеріїв використовує будь-який метод, який він вважає найбільш доцільним, однак у разі, якщо існує можливість застосування і методу порівняльної неконтрольованої ціни, і будь-якого іншого методу, застосовується метод порівняльної неконтрольованої ціни.
У разі якщо з урахуванням таких критеріїв метод ціни перепродажу або метод «витрати плюс» та метод чистого прибутку або розподілення прибутку можуть застосовуватися платником податку з однаковою надійністю, застосовується метод ціни перепродажу або метод «витрати плюс».
Платник податку може не застосовувати більше одного методу для визначення того, чи відповідають умови контрольованої операції принципу «витягнутої руки».
Якщо платник податків використав метод, що відповідає положенням цієї статті, встановлення контролюючим органом відповідності умов контрольованих операцій платника податків принципу «витягнутої руки» базується на тому методі трансфертного ціноутворення, який застосовується платником податків, за винятком випадків, якщо контролюючий орган обґрунтує, що метод, який застосовується платником податків, не є найбільш доцільним.
Натомість, платником податків було проведено детальний аналіз доцільності та можливості застосування всіх методів трансфертного ціноутворення, передбачених статтею 39 ПК України. Такий аналіз наведено в розділі «Вибір методу трансфертного ціноутворення» документацій «Обґрунтування цін щодо операцій з придбання вогнетривкої продукції від непов`язаної особи Dalmond Trade House Ltd.», які були надані на запит контролюючого органу. На основі такого аналізу, були зроблені висновки щодо доцільності застосування методу порівняльної неконтрольованої ціни щодо Аналізованих операцій, оскільки наявна детальна та достовірна інформація щодо здійснення «внутрішніх» зіставних неконтрольованих операцій ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ» та інших компаній Групи Метінвест із непов`язаними особами.
Відповідно до п.п.39.5.2.11 п.п.39.5.2 п.39.5 ст.39 ПК України якщо платник податків використав найбільш доцільний метод встановлення відповідності умов контрольованих операцій принципу "витягнутої руки" згідно з критеріями, передбаченими пунктом 39.3 цієї статті, такий метод використовується під час перевірки контролюючим органом.
Якщо контролюючим органом доведено, що застосований платником податків метод (комбінація методів) не дає змоги найбільш обґрунтовано встановити відповідність умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки", він має право застосувати інші методи (комбінацію методів) для встановлення відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки".».
Таким чином, на переконання суду, контролюючим органом порушено вимоги п.п.39.3.2.1 п.п.39.3.2 п.39.3 та п.п.39.5.2.11 п.п.39.5.2 п.39.5 ст.39 ПК України, оскільки не доведено, що метод порівняльної неконтрольованої ціни не є найбільш доцільним та не дає змоги найбільш обґрунтовано встановити відповідність умов Аналізованих операцій принципу «витягнутої руки».
Верховний Суд в постанові від 09.10.2019 р. у справі №817/1737/17 дійшов до наступного висновку: «За правилами пункту 39.3 статті 39 ПК України платник податку використовує будь-який метод, який він обґрунтовано вважає найбільш прийнятним, однак у разі, коли існує можливість застосування і методу порівняльної неконтрольованої ціни (аналогів продажу), і будь-якого іншого методу, застосовується метод порівняльної неконтрольованої ціни (аналогів продажу).
Отже, у розумінні цієї норми, метод порівняльної неконтрольованої ціни (аналогів продажу) є пріоритетним (у порівнянні з іншими основними методами) у разі можливості його застосування».
Відповідно до п.п. 39.3.3.1 п.п. 39.3.3 п. 39.3 ст. 39 ПК України метод порівняльної неконтрольованої ціни полягає у порівнянні ціни, застосованої у контрольованій операції, з ціною у зіставній (зіставних) неконтрольованій (неконтрольованих) операції (операціях), які фактично здійснені платником податків (іншими особами) або на підставі інформації, отриманої з джерел, визначених підпунктом 39.5.3 пункту 39.5 цієї статті.
Відповідно до п.п. 39.5.3.1 п.п. 39.5.3 п. 39.5 ст. 39 ПК України платник податків та контролюючий орган використовують джерела інформації, які містять відомості, що дають можливість зіставити комерційні та фінансові умови операцій згідно з п.п. 39.2.2 п. 39.2 ст. 39 Кодексу, зокрема: а) інформацію про зіставні неконтрольовані операції платника податків, а також інформацію про зіставні неконтрольовані операції його контрагента сторони контрольованої операції з непов`язаними особами; б) будь-які інформаційні джерела, що містять відкриту інформацію та надають інформацію про зіставні операції та осіб; в) інші джерела інформації, з яких інформація отримана платником податків з дотриманням вимог законодавства та які надають інформацію про зіставні операції та осіб, за умови що платник податків надасть таку інформацію контролюючому органу; г) інформацію, отриману контролюючим органом у рамках укладених Україною міжнародних угод.».
Відповідно до п.п. 39.5.3.2 п.п. 39.5.3 п. 39.5 ст. 39 Кодексу якщо платник податків з метою встановлення відповідності умов контрольованої операції принципу «витягнутої руки» за методами, визначеними п. 39.3 ст. 39, використав джерела інформації, передбачені п.п. 39.5.3.1 п.п. 39.5.3 п. 39.5 ст. 39 Кодексу, контролюючий орган використовує ті самі джерела інформації, якщо не доведено, що інші джерела інформації дають можливість отримати вищий рівень зіставності комерційних та фінансових умов операцій.
Судом встановлено, що в ході підготовки Обґрунтування цін ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ» було використано інформацію про зіставні неконтрольовані операції ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ», ПРАТ «МК «Азовсталь» та ТОВ «МЕТІНВЕСТ-МРМЗ», що відповідає абзацам а) та в) п.п. 39.5.3.1 п.п. 39.5.3 п. 39.5 ст. 39 ПК України. Разом із Обґрунтуванням цін, контролюючому органу були надані договори та специфікації як щодо здійснених Аналізованих операцій, так і щодо відібраних «внутрішніх» зіставних неконтрольованих операцій.
Контролюючим органом не наведено жодного обґрунтування із посиланням на норми статті 39 ПК України щодо недоцільності застосування операцій компаній ПРАТ «МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «АЗОВСТАЛЬ» та ТОВ «МЕТІНВЕСТ-МАРІУПОЛЬСЬКИЙ РЕМОНТНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» із непов`язаними особами. Звернуто увагу, що дійсно ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ» є пов`язаною компанією із ПРАТ «МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «АЗОВСТАЛЬ» та ТОВ «МЕТІНВЕСТ-МАРІУПОЛЬСЬКИЙ РЕМОНТНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД». Проте, для цілей аналізу брались до уваги не операції між ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ» із вищезазначеними пов`язаними особами (що було б прямим порушенням вимог статті 39 ПК України), а використовувалась інформація про зіставні неконтрольовані операції між непов`язаними особами: операцій між ПРАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» та ТОВ «МАГРЕФ»; операції між ТОВ «МЕТІНВЕСТ-МАРІУПОЛЬСЬКИЙ РЕМОНТНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» та ТОВ «ГІР ІНТЕРНЕШНЛ».
Таким чином, ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ» було правомірно використано інформацію про зіставні неконтрольовані операції ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ», ПРАТ «МК «Азовсталь» та ТОВ «МЕТІНВЕСТ-МРМЗ», що відповідає абзацу в) п.п. 39.5.3.1 п.п. 39.5.3 п. 39.5 ст. 39 ПК України.
Щодо вибору дати, яка є найближчою до дати здійснення аналізованих операцій для цілей аналізу за методом порівняльної неконтрольованої ціни.
Відповідно до п.п. 39.3.3.3 п.п. 39.3.3 п. 39.3 ст. 39 ПК України порівняння ціни контрольованої операції з ціною зіставних неконтрольованих операцій проводиться на підставі наявної інформації про ціни, застосовані протягом періоду, який аналізується, зокрема інформації про ціни на найближчу до дня здійснення контрольованої операції дату.
Судом встановлено, що для цілей аналізу за методом порівняльної неконтрольованої ціни було проведено аналіз наступним чином: 1. Для Аналізованих операцій за 2018 рік найближчими за датами є внутрішні зіставні неконтрольовані операції, які були здійснені протягом 2017-2018 рр. При цьому для цілей врахування відмінностей щодо здійснення Аналізованої та внутрішніх зіставних операцій було проведено коригування зіставних операцій на розмір інфляції відповідно до індексу цін виробників, що детально описано в розділі «Аналіз «внутрішніх» зіставних операцій» Обґрунтування цін. Таким чином, було досягнуто зіставності умов здійснення всіх внутрішніх зіставних неконтрольованих операцій із Аналізованими операціями. 2. Для Аналізованих операцій за 2020 рік найближчими за датами є внутрішні зіставні неконтрольовані операції, які були здійснені протягом 2020 року. Таким чином, умови здійснення таких операцій є зіставними. 3. Для Аналізованих операцій за 2021 рік найближчими за датами є внутрішні зіставні неконтрольовані операції, які були здійснені протягом 2021 року. Таким чином, умови здійснення таких операцій є зіставними. 4. Для Аналізованих операцій за 2022 рік (січень 2022 року) найближчими за датами є внутрішні зіставні неконтрольовані операції, які були здійснені протягом 2021-2022 років (грудень 2021 року січень 2022 року). Таким чином, умови здійснення таких операцій є зіставними.
Натомість, контролюючим органом не доведено, що зазначені операції не є найближчими (не наведено аргументів щодо можливості використання інформації про операції на більш наближені дати), не враховано та не проаналізовано здійснене ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ» коригування на різницю періодів постачання.
Також судом встановлено, що позивачем щодо аналізованих та зіставних неконтрольованих операцій в ході проведення перевірки були надані специфікації, які містять інформацію про ГОСТи, ТУ, ТТ, СТО, яким відповідають товари в таких операціях.
Суд зазначає, що висновки контролюючого органу щодо незіставності неконтрольованих операцій за фізичними та хімічними характеристиками є такими, що не відповідають дійсності, а також є безпідставними та не містять жодного обґрунтування. В той час, як платником податків проведено повноцінний та всебічний аналіз аналізованих та внутрішніх потенційно зіставних операцій, надано документальне підтвердження проведення таких операцій.
Виходячи із вищезазначеного обґрунтування та матеріалів справи, ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ» правомірно не застосовував збільшення фінансового результату щодо операцій із Dalmond Trade House Ltd відповідно до вимог п.п. 140.5.4 п. 140.5 ст. 140 ПК України, оскільки на виконання вимог п.п. 140.5.4 п. 140.5 ст. 140 ПК України ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ» було підготовлено обґрунтування цін.
В ході аналізу було встановлено, що найбільш доцільним є порівняння цін та умов Аналізованих операцій з «внутрішніми» зіставними операціями ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ» та інших компаній Групи Метінвест. Аналіз показав, що ціна, за якою продукція відпускається Dalmond Trade House Ltd на користь ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ», є нижчою за ціни, за якими ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ» та інші компанії Групи Метінвест закуповують ідентичну (однорідну) продукцію в зіставних неконтрольованих операціях з третіми (непов`язаними) особами.
Оскільки ціни в Аналізованих операціях є нижчими за ціни в зіставних неконтрольованих операціях між непов`язаними особами, коригування цін Аналізованих операцій проводити не потрібно.
Отже, положення п.п. 140.5.4 п. 140.5 ст. 140 ПК України щодо коригування фінансового результату до оподаткування платника податків на розмір різниці між вартістю придбання та вартістю, визначеною виходячи з рівня ціни, визначеної за принципом «витягнутої руки», не застосовуються ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ» щодо Аналізованих операцій.
Таким чином, суд вважає, що висновки Акту перевірки №277 про заниження різниць, які виникають відповідно Податкового кодексу України, та фінансового результату до оподаткування на суму 5 579 607,00 грн. по операціям з придбання товарів у нерезидента DALMOND TRADE HOUSE LTD, Кіпр, є безпідставними та неправомірними.
Позивачем надано підтвердження цін придбання товарів у DALMOND TRADE HOUSE LTD, визначеними за принципом "витягнутої руки" відповідно до процедури, встановленої ст.39 Податкового кодексу України.
Щодо висновків податкового органу про заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму 2 663 907,00 грн. по операціям з постачання послуг із проведення гарантійних ремонтів, суд виходить з наступного.
З акту перевіри вбачається, що проведеною перевіркою відображеного показника за період з 01.01.2018 по 30.09.2024 на підставі документів, перелік яких наведено в додатку № 4 до акта перевірки, встановлено заниження задекларованих суб`єктом господарювання показників у рядку 1.1 колонки Б Декларацій «Операції на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою, крім ввезення товарів на митну територію України») на загальну суму 2 663 907 грн.
У періоді з 01.06.2020 по 30.09.2024, відповідно до умов договорів, укладених з Покупцями, ТОВ «МЕТІНВЕСТ - КРМЗ» здійснювало гарантійні ремонти продукції власного виробництва.
Згідно з обліковою політикою ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ» створено резерв під забезпечення гарантійних зобов`язань…
Вартісний вираз витрат підприємства, понесених у зв`язку з проведенням гарантійних ремонтів, є собівартістю наданих послуг.
Відповідно до п. "а", "б", "в" п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями) об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податків з постачання товарів/послуг, місце постачання яких, згідно зі ст.186 ПКУ, розташоване на митній території України, та ввезення товарів на митну територію України.
У зв`язку з чим, операції платника податку з надання послуг із проведення гарантійного ремонту товарів є об`єктом оподаткування ПДВ. База оподаткування таких операцій визначається виходячи з вартості таких послуг.
В порушення п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями) ТОВ «МЕТІНВЕСТ - КРМЗ» занижено податкові зобов`язання з ПДВ по операціям з постачання послуг із проведення гарантійнихремонтів на загальну суму 2 663 907 грн.
За поясненнями позивача, згідно з обліковою політикою ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ» створено резерв під забезпечення гарантійних зобов`язань.
Судом встановлено, що у періоді з 01.06.2020 р. по 31.10.2023 р., відповідно до умов договорів, укладених з покупцями, ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ» здійснювало гарантійні ремонти продукції власного виробництва.
Відповідно до ч.1 ст.678 ЦК України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором:
1) пропорційного зменшення ціни;
2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;
3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.».
Відповідно до ч.3 ст.678 ЦК України якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред`явлені до продавця або виготовлювача товару.
Отже, покупець має право в межах гарантійного строку, встановленого договором купівлі-продажу звернутися до продавця, для виконання дій, передбачених ч.1 ст.678 ЦК України.
Відповідно до ч.1 ст.675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.
Тобто, якість - одна із основоположних характеристик продукції (товару), яка робить вирішальний вплив на купівельний попит та її конкурентоспроможність. Отже, товар повинен відповідати певним вимогам, що пред`являються до його якості у момент передачі покупцю, якщо інше не встановлено договором купівлі-продажу.
Для обліку сум гарантійного забезпечення Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженою наказом Міністерства фінансів України 30.11.1999 р. №291, передбачений субрахунок 473 «Забезпечення гарантійних зобов`язань». Зокрема, за кредитом цього субрахунку відображають формування забезпечення і його коригування в бік збільшення на дату балансу; за дебетом використання забезпечення на покриття гарантійних витрат, а також коригування забезпечення в бік зменшення/сторнування.
Витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування належать до витрат на збут. А отже, і витрати на формування гарантійного забезпечення, за рахунок якого такі витрати покриваються, теж повинні належати до збутових витрат.
Судом встановлено, що ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ» формування вищезазначеного резерву в бухгалтерському обліку відображає проводками: Д-т 93 «Витрата на збут» К-т 473 «Забезпечення гарантійних зобов`язань», використання резерву, Д-т 473 «Забезпечення гарантійних зобов`язань» К-т 2331 «Ремонти зовнішніх замовників».
Порядок розрахунку суми гарантійних забезпечень ні в П(С)БО 11 (Положення (стандарт) бухгалтерського обліку), ні в МСБО 37 (Міжнародний стандарт бухгалтерського обліку), ні в будь-якому іншому нормативному документі не визначений.
«Забезпечення, умовні зобов`язання та умовні активи» Зобов`язання існуюче зобов`язання суб`єкта господарювання, яке виникає в результаті минулих подій і погашення якої, за очікуванням, призведе до вибуття ресурсів суб`єкта господарювання, котрі втілюють у собі економічні вигоди. Подія, що обов`язує подія, що створює юридичне чи конструктивне зобов`язання, яке призводить до того, що суб`єкт господарювання не має реальної альтернативи виконанню зобов`язання, господарювання, коли: a) суб`єкт господарювання вказав іншим сторонам, що він візьме на себе певну відповідальність згідно з порядком, установленим його минулою практикою, опублікованими політиками чи достатньо конкретною поточною заявою; б) як наслідок, суб`єкт господарювання створив обґрунтоване очікування у інших сторін, що він виконає ці зобов`язання.
Умовне зобов`язання це: a) можливе зобов`язання, яке виникає внаслідок минулих подій і існування якого підтвердиться лише після того, як відбудеться або не відбудеться одна чи кілька визнається, оскільки; i) немає ймовірності, що вибуття ресурсів, котрі втілюють у собі економічні вигоди, буде необхідним для погашення зобов`язання.
Умовний актив можливий актив, який виникає внаслідок минулих подій і існування якого підтвердиться лише після того, як відбудеться або не відбудеться одна чи кілька невизначених майбутніх подій, не повністю контрольованих суб`єктом господарювання. ні в будь-якому іншому нормативному документі не визначений.
Також судом встановлено, що необхідність нарахування резерву затверджено в обліковій політиці ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ» в п.6.13., зокрема, «Цей розділ Облікової політики визначає відповідні критерії визнання, основи оцінки і правила обліку, що застосовуються до резервів.
Підприємство може нараховувати наступні види Резервів - резерв на виконання гарантійних зобов`язань і т.д.
При визнанні резерву приймаються до уваги тільки ті обставини, які виникають в результаті минулих подій, не пов`язаних з майбутніми діями підприємства.
Резерви враховуються на окремих балансових рахунках, що створюються спеціально для цієї мети по всіх об`єктах резервування. Нарахування резерву відображається як збільшення зобов`язань по резерву з одночасним визнанням витрат. Методика нарахування резервів детально описані в розділі 3.9 «резерви» Керівництво до обліку».
Відповідно до п.п. «а», «б» і «в» п. 185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.».
При цьому, відповідно до п.п.14.1.191 п.14.1 ст.14 ПК України постачання товарів це будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.
Порядок гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року №506 (далі - Порядок №506).
Відповідно до п.26 Порядку №506 гарантійний ремонт полягає у виконанні робіт, пов`язаних з усуненням недоліків товару для забезпечення використання його за призначенням протягом гарантійного терміну експлуатації. Усунення недоліків здійснюється шляхом заміни чи ремонту комплектуючого виробу або окремої складової частини, а також виконання регулювальних робіт відповідно до вимог нормативних документів.
Таким чином, при отриманні платником податку товару для здійснення гарантійного ремонту та відповідно подальшого повернення (передачі) його власнику (споживачу) після проведення такого гарантійного ремонту не відбувається операції з постачання товарів.
Отже, при здійсненні платником податку операції з повернення (передачі) власнику (споживачу) товару після проведення гарантійного ремонту об`єкта оподаткування ПДВ відповідно до п. 185.1 ст.185 ПК України не виникає, а тому, обов`язок щодо нарахування податкових зобов`язань з ПДВ у такого платника за вказаною операцією відсутній.
Тобто, суд зазначає, що на роботи з гарантійного обслуговування техніки не поширюється визначення щодо безкоштовного надання товарів, робіт, послуг.
Більше того, судом встановлено, що в індивідуальній податковій консультації ДПС України від 13.03.2020 р. №1033/6/99-00-07-03-02-06/ІПК податковий орган прийшов до висновку про те, що «з огляду на те, що вартість гарантійних робіт закладається у вартість продажу обладнання, запасних частин, послуг сервісного обслуговування та ремонту, тобто у вартість оподатковуваних операцій з постачання, то податкові зобов`язання з ПДВ у розглянутій ситуації відповідно до пункту 198.5 статті 198 ПКУ не нараховуються».
Таким чином, висновки контролюючого органу про заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму 2 663 907,00 грн. по операціям з постачання послуг із проведення гарантійних ремонтів не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.
Щодо заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму 1 543 018,00 грн. по товарно-матеріальним цінностям, які використані в операціях, що не є господарською діяльністю, суд виходить з наступного.
- 02 червня 2016 р. Донецька обл. м. Маріуполь, проспект Нахімова, 116А, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру;
- 06 грудня 2016 р. Дніпропетровська обл. м. Кривий Ріг, вул. Заводська,1, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру.
Також судом встановлено, що з 10.08.2014 р. офіс ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ» у м. Донецьк був захоплений озброєними особами, станом на день розгляду цієї справи перебуває у незаконному володінні та на тимчасово окупованій території.
У зв`язку з відсутністю доступу до офісу в м. Донецьк по вищевказаним причинам підприємство не може пред`явити первині документи в т.ч. і щодо операцій з придбання товарів за періоди, які передували початку АТО в серпні 2014 р., були направлені заяви до правоохоронних органів про кримінальне правопорушення:
- заява про кримінальне правопорушення № 08-75 від 12.07.2014 р. до Міністерства внутрішніх справ України;
- заява про кримінальне правопорушення № 08-83 від 14.07.2014 р. до Генеральної прокуратурі України;
- заява про кримінальне правопорушення № 08-231 від 19.07.2014 р. до Прокуратури Донецької області.
Судом встановлено, що під час перевірки були надані розшифровки ТМЦ (оборотно - сальдові відомості) по рахунку 2811 «Товари на складі МІУ» за період з 2016 року (остання документальна перевірка ДПС) включно по 30.09.2024 р. в підтвердження ідентичності матеріалів, та їх руху.
- у випадках, обов`язкових для її проведення;
- і тоді, коли стане можливим забезпечити безпечний та безперешкодний доступ уповноважених осіб до активів, первинних документів і регістрів бухгалтерському обліку, в яких відображені зобов`язання та власний капітал цих підприємств.
Зазначені підприємства зобов`язані провести інвентаризацію станом на 1 число місяця, що настає за місяцем, у якому зникли перешкоди для доступу до активів, первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку, та відобразити результати інвентаризації в бухгалтерському обліку відповідного звітного періоду.
У річній фінансовій звітності інформація про активи, до яких неможливо забезпечити безпечний та безперешкодний доступ, та зобов`язання і власний капітал, які не можуть бути документально підтверджені у зв`язку з відсутністю доступу до відповідних первинних документів та регістрів бухгалтерському обліку, відображається за даними бухгалтерського обліку.
Порядок проведення інвентаризації активів та зобов`язань встановлено Положенням про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 2 вересня 2014 року № 879 (далі - положення).
Згідно з пунктом 8 розділу I Положення підприємства, що знаходяться на тимчасово окупованій території та / або на території проведення антитерористичної операції (або їх структурні підрозділи (відокремлене майно), які знаходяться на зазначених територіях), проводять інвентаризацію у випадках, обов`язкових для її проведення, тоді, коли стане можливим забезпечити безпечний та безперешкодний доступ уповноважених осіб до активів, первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку, в яких відображені зобов`язання та власний капітал цих підприємств. Зазначені підприємства зобов`язані провести інвентаризацію станом на 1 число місяця, наступного за місяцем, в якому зникли перешкоди для доступу до активів, первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку, і відобразити результати інвентаризації в бухгалтерському обліку відповідного звітного періоду.
Згідно з Порядком подання фінансової звітності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2000 р. № 419, підприємства, які розміщені на тимчасово окупованій території та / або на території проведення антитерористичної операції або структурні підрозділи (відокремлене майно) яких перебувають на такій території, проводять інвентаризацію у разі можливості безпечного та безперешкодного доступу уповноважених осіб до активів, первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку, в яких відображено зобов`язання та власний капітал цих підприємств.
Листом Державної фіскальної служби України від 06.01.2016 №157/6/99-99-19-02-02-15 підтверджується, що підприємства мають право на списання при наявності доказів: «Таким чином, після встановлення факту ліквідації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей та за наявності сертифіката Торгово-промислової палати України, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, суб`єкт господарювання має право відобразити таку ліквідацію у фінансовій та /або податковій звітності».
Предметом регулювання пп. "г" п. 198.5 ст. 198 ПК України є випадки свідомого використання платником податків товарів (робіт, послуг) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податків.
Судом встановлено, що ТОВ «МЕТІНВЕСТ- УКРАЇНА» отримало від ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВОЇ ПАЛАТИ України Сертифікат (висновок) про настання обставин непереборної сили №3056/05-04 та №3057/05-04 від 12.09.2014 року.
Отже, відображення в бухгалтерському обліку операції нарахування резерву знецінення запасів не є підставою для нарахування податкових зобов`язань з ПДВ, згідно норм п. 198.5 ст. 198 ПК України.
Запаси, на які нараховано резерви знецінення, належать ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ» та призначаються для використання в господарській діяльності.
Суд погоджується з твердженням щодо неможливості підтвердити чи спростувати наявність вказаних запасів, які опинились на тимчасово окупованій території, у зв`язку з проведенням антитерористичної операції з 2014 року, з подальшим повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України з 24.02.2022 р., та втратою фізичного контролю над об`єктами. На момент проведення перевірки, згідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 р. №309 (діяв до 20.03.2025р.) та Наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 376 28.02.2025 (діє з 20.03.2025) м. Донецьк і вся територія Донецького району є тимчасово окупованою російською федерацією територією України з періоду 07.07.2014 р.
Таким чином, ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ» не має можливості надати інформацію щодо факту втрати активів за даними бухгалтерського та податкового обліку, у зв`язку з неможливістю проведення інвентаризації.
Отже, висновки податкового органу про заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму 1 543 018,00 грн. по товарно-матеріальним цінностям, які використані в операціях, що не є господарською діяльністю, є безпідставними.
Щодо тверджень податкового органу про заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму 2 605 007,00 грн. по операціям списання (уцінки) запасів, суд зазначає наступне.
В період з 01.01.2022 р. по 31.12.2023 р. ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ» здійснені операції списання (уцінки) запасів (у т. ч. матеріалів, товарів, напівфабрикатів) з відображенням в бухгалтерському обліку з використанням балансового рахунку 9062 «Уцінка ТМЦ, ГП, ПФ, товарів».
Всі документи на підтвердження відображених операцій уцінки в бухобліку (акти на знецінення товарно-матеріальних цінностей) було надано перевіряючим під час перевірки як у паперовому вигляді, так і в електронному форматі (сканкопії).
В Актах зафіксовано висновки комісій, що у зв`язку з неможливості використання ТМЦ за цільовим призначенням перевести їх до ресурсовмістних відходів по вартості металобрухту із подальшим використанням у виробничому процесі по виготовленню продукції підприємства.
Відповідно до п.п. г п. 198.5. ст. 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи
призначаються для їх використання або починають використовуватися: г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).»
Пункт 198.5. статті 198 ПК України містить виключний перелік підстав для нарахування «компенсуючих» податкових зобов`язань з ПДВ у відношенні раніше відображеного податкового кредиту, серед яких відсутня уцінка запасів.
Безпосередньо операція з переоцінки (уцінки, зменшення) вартості товарів (запасів) не є об`єктом оподаткування ПДВ та не призводить до податкових наслідків з ПДВ, оскільки при проведенні такої переоцінки вартості товарів (запасів) не відбувається операція з їх постачання. При цьому, нарахування податкових зобов`язань за правилами, встановленими п. 198.5 ст. 198 ПК України, при здійсненні переоцінки вартості товарів (запасів) не здійснюється. Адже ці запаси і надалі використовуються у господарській діяльності платника в якості сировини у виробництві продукції ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ».
Таким чином, висновки про заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму 2 605 007,00 грн. по операціям списання (уцінки) запасів, є безпідставними.
Щодо щодо ненарахування позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму 449 234,00 грн. на вартість робіт, отриманих від нерезидента на митній території України, та відсутності складання та реєстрації в ЄРПН податкових накладних за відповідні періоди, суд зазначає наступне.
Відповідно до абз. б п. 185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.
Відповідно до п.186.3 ст.186 ПК України місцем постачання зазначених у цьому пункті послуг вважається місце, в якому отримувач послуг зареєстрований як суб`єкт господарювання або - у разі відсутності такого місця - місце постійного чи переважного його проживання. До таких послуг належать:
а) надання майнових прав інтелектуальної власності, створення за замовленням та використання об`єктів права інтелектуальної власності, у тому числі за ліцензійними договорами, а також надання (передача) права на скорочення викидів парникових газів (вуглецевих одиниць);
б) рекламні послуги;
в) консультаційні, інжинірингові, інженерні, юридичні (у тому числі адвокатські), бухгалтерські, аудиторські, актуарні, а також послуги з розроблення та тестування програмного забезпечення, з оброблення даних та надання консультацій з питань інформатизації, надання інформації та інших послуг у сфері інформатизації, у тому числі з використанням комп`ютерних систем;
г) надання персоналу, у тому числі якщо персонал працює за місцем здійснення діяльності покупця;
ґ) надання в оренду, лізинг рухомого майна, крім транспортних засобів та банківських сейфів;
д) телекомунікаційні послуги, а саме: послуги, пов`язані з передаванням, поширенням або прийманням сигналів, слів, зображень та звуків або інформації будь-якого характеру за допомогою дротових, супутникових, стільникових, радіотехнічних, оптичних або інших електромагнітних систем зв`язку, включаючи відповідне надання або передання права на використання можливостей такого передавання, поширення або приймання, у тому числі надання доступу до глобальних інформаційних мереж;
е) послуги радіомовлення та телевізійного мовлення;
є) надання посередницьких послуг від імені та за рахунок іншої особи або від свого імені, але за рахунок іншої особи, якщо забезпечується надання покупцю послуг, перерахованих у цьому пункті;
ж) надання транспортно-експедиторських послуг;
з) надання послуг з виробництва та компонування відеофільмів, кінофільмів, анімаційних (мультиплікаційних) фільмів, телевізійних програм, рекламних фільмів, фоторекламних матеріалів та комп`ютерної графіки;
и) послуги з доступу до пропускної спроможності міждержавних перетинів (фізичні права на передачу) та допоміжні послуги, визначені Законом України "Про ринок електричної енергії".
Відповідно до п.186.4 ст.186 ПК України місцем постачання послуг є місце реєстрації постачальника, крім операцій, зазначених у пунктах 186.2, 186.3 і 186.3-1 цієї статті.
З акту перевірки вбачається, що ТОВ" МЕТІНВЕСТ - КРМЗ" на порушення п.208.2 ст. 208 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями) не нараховано податкові зобов`язання від вартості робіт отриманих від нерезидента на митній
території України на суму 449 234 грн., в тому числі:
Таким чином, ТОВ "МЕТІНВЕСТ - КРМЗ" на порушення п.208.2 ст. 208 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями) не нараховано податкові зобов`язання на суму 449 234 грн., тому числі: за листопад 2021 на суму 121 169 грн., за червень2023 на суму 328065 грн. та не складено і не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні за відповідні періоди.
Суд зазначає, що відповідно до п.п.14.1.85. п.14.1. ст.14 ПК України інжиніринг - надання послуг (виконання робіт) із складення технічних завдань, проектних пропозицій, проведення наукових досліджень і техніко-економічних обстежень, виконання інженерно-розвідувальних робіт з будівництва об`єктів, розроблення технічної документації, проектування та конструкторського опрацювання об`єктів техніки і технології, надання консультації та авторського нагляду під час монтажних та пусконалагоджувальних робіт, а також надання консультацій, пов`язаних із такими послугами (роботами).
З метою застосування норм ПК України, в тому числі розділу V, до інжинірингових послуг можуть бути віднесені лише послуги, перераховані у п.п.14.1.85. п.14.1. ст.14 ПК України. Інші роботи та послуги, не зазначені у п.п.14.1.85. п.14.1. ст.14 ПК України, з метою застосування норм ПК України не вважаються такими, до яких застосовується термін "інжиніринг". Такий висновок міститься в індивідуальній податковій консультації ДПС України від 19.03.2024 р. №1491/ІПК/99-00-21- 03-02.
Отже, для цілей оподаткування перелік інжинірингових послуг обмежено переліком, визначеним п.п.14.1.85. п.14.1. ст.14 ПК України, який не підлягає розширеному тлумаченню, незалежно від наявності більш широких визначень цього терміну іншими юридично-правовими актами.
Тому для цілей оподаткування до інжинірингових послуг можуть бути віднесені лише:
- в галузі будівництва: надання послуг (виконання робіт) із складення технічних завдань, проектних пропозицій, проведення наукових досліджень і техніко-економічних обстежень, виконання інженерно-розвідувальних робіт з будівництва об`єктів; стосовно об`єктів техніки і технології: розроблення технічної документації, проектування та конструкторського опрацювання таких об`єктів; під час здійснення монтажних та пусконалагоджувальних робіт надання консультацій та авторський нагляд.
При цьому самі монтажні та пусконалагоджувальні роботи, як і послуги з технічного огляду, обслуговування обладнання згідно з п.п.14.1.85. п.14.1. ст.14 ПК України під визначення терміну «інжиніринг» не підпадають.
До інжинірингових послуг стосовно об`єктів техніки і технології можуть бути віднесені послуги з розроблення та надання консультацій на етапі розроблення технічної документації, проектування та конструкторського опрацювання таких об`єктів. Тобто здійснення перевірки вже встановленого працюючого обладнання не є інжинірингом у розумінні п.п.14.1.85. п.14.1. ст.14 ПК України, тому послуги перевірки лінії вакуумно-плівкового формування тип «VFK 8» вартістю 20 129,77 Євро (еквівалент 605 844 грн по курсу НБУ) за Контрактом № 501/12 від 05.03.2021р від нерезидента Heinrich Wagner Sinto Maschinenfabrik GrnbH (Федеративна Республіка Німеччина) не підпадають під визначення інжинірингу для цілей визначення об`єкту з податку на дохід нерезидента згідно норм ПК України.
У п.186.3 ст.186 ПК України наведено виключний перелік послуг, по яким визначено місце постачання послуг, в якому отримувач послуг зареєстрований як суб`єкт господарювання (в зазначених випадках - резидент України), а вартість отриманої послуги визначається як об`єкт оподаткування ПДВ.
На переконання суду, вище перелічені послуги, отримані ТОВ"МЕТІНВЕСТ КРМЗ» від нерезидентів, не підпадають під цей перелік. Відповідно, місце постачання таких послуг визначається нормами п.186.4 ст.186 ПК України як місце реєстрації постачальника (в зазначених випадках місце реєстрації нерезидентів), і не є об`єктом оподаткування ПДВ.
Таким чином, висновки відповідача щодо не нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму 449 234,00 грн. на вартість робіт, отриманих від нерезидента на митній території України, та відсутності складання та реєстрації в ЄРПН податкових накладних за відповідні періоди, є такими, що не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.
Щодо тверджень податкового органу про завищення податкового кредиту з податку на додану вартість на загальну суму 2 698 462,00 грн. по взаємовідносинам з контрагентами ТОВ
«ЕКСКАВАТОРМОНТАЖ» та ТОВ «НВП «СІТРІ-КРИВБАС», суд зазначає наступне.
Суд зазначає, що податковий кредит, задекларований ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ» по вищезазначеним постачальникам в деклараціях з ПДВ, сформовано на підставі права, що виникло у зв`язку з отриманням платником податку ТМЦ/робіт (послуг) з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних операціях у власній господарській діяльності, згідно з вимогами п.198.1, 198.2, 198.3 ст. 198 ПК України та норм п.201.1, 201.10 ст.201 ПК України, діючого Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 31.12.2015 №1307, та на підставі податкових накладних, зареєстрованих у Єдиному реєстрі податкових накладних (далі-ЄРПН) та первинних документів за фактом придбання товарів/робіт, послуг.
Суд зауважує, що сума ПДВ підтверджена зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними, договорами та первинними бухгалтерськими документами за фактом придбання товарів/послуг.
Судом проаналізовано наявні в матеріалах справи первинні документи, що підтверджують факт реальності господарських операцій, обов`язковість ведення яких передбачена чинним законодавством, які є підставою для формування бухгалтерського та податкового обліку, формування витрат та податкового кредиту, та які було надано під час перевірки.
Згідно п.36.1, 36.5 ст.36, п.38.1 ст.38, п.44.1 ст.44, п.47.1 ст.47, п.49.2 ст.49 ПК України, обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов`язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку. Тобто, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів, за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.
Таким чином, чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб`єктом господарювання. Невиконання контрагентом свого зобов`язання з декларування та сплати податку на додану вартість до бюджету зумовлює відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.
Суд зазначає, що податкове законодавство не містить положень, які б дозволяли контролюючому органу оцінювати витрати суб`єкта господарювання з точки зору їх доцільності, раціональності та ефективності, платник здійснює фінансово-господарську діяльність на власний ризик, а тому вправі самостійно оцінювати її ефективність та доцільність.
Платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів. Тобто, формування суб`єктом господарювання податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов`язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).
Отже, обставини щодо фактичності здійснення господарських операцій з придбання у контрагента товарів, на які платник податку посилається як на підставу виникнення у нього права на включення нарахованого (сплаченого) податку на додану вартість до податкового кредиту, відповідачем не спростовано.
При цьому, контролюючі органи не наділені повноваженнями на перевірку економічної доцільності рішень, що приймаються суб`єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією (зокрема, при виборі контрагентів,
вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов`язань тощо).
Верховний Суд у постанові від 16.01.2024 р. у справі №815/749/17 року вказав, що відповідно до сталої та послідовної практики Верховного Суду, норми податкового законодавства не ставлять у залежність право платника податків на врахування витрат при визначенні оподатковуваного прибутку та на податковий кредит від дотримання податкової дисципліни його контрагентом, якщо цей платник мав реальні витрати у зв`язку з фактичним придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Одне тільки порушення постачальником товару (робіт, послуг) вимог податкового законодавства не може бути підставою для висновку про порушення іншим платником податків - покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та обліку витрат за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про його обізнаність щодо протиправної податкової поведінки контрагента та про злагодженість дій між ними.
Таким чином, суд зазначає, що платник податку несе самостійну відповідальність за недотримання норм чинного законодавства України. У відповідності до глави 11 Податкового кодексу України, зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі і контрагентів.
Щодо даних, які були використані в ході проведення перевірки, які містяться в інформаційних системах ДПС України, суд зазначає, що така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів, натомість основана на припущеннях посадових осіб контролюючого органу та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.
До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29.01.2019р. по справі №810/844/16.
Суд зауважує, що в акті перевірки відсутні будь-які посилання на те, що відомості, вказані в первинних документах, є наслідком укладення правочинів, визнаних судом недійсними. Відповідач судових рішень про визнання договорів недійсними не навів, з вимогами про визнання зазначених правочинів недійсними до суду не звертався, хоч і, відповідно до пп.20.1.30 п.20.1 ст.20 ПК України, має таке право.
Натомість, суд вважає необхідним зауважити, що презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання, презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного, як це передбачено у частині другій статті 77 КАС України. Непідтвердження у ході судового розгляду належними доказами доводів податкового органу щодо нереальності господарських операцій платника дає таким доводам характеру припущень та не може слугувати підставою для визначення податкових донарахувань.
Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеному в постанові від 08.06.2022 р. у справі №420/8920/21.
Відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;
ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Відповідно до п.198.2 ст.198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або
виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з п.198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.
Відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
Суд зазначає, що в даному випадку правомірність декларування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість підтверджується податковими накладними контрагентів виконавців робіт.
Всі податкові накладні, отримані від контрагентів виконавців робіт, були складені та зареєстровані в ЄРПН та є для позивача достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
Таким чином, маючи право на податковий кредит позивач сформував його на підставі наявних податкових накладних, які у встановлені законодавством терміни були зареєстровані в ЄРПН контрагентами виконавцями робіт.
Відповідно до п.200.1 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Відповідно до абз.1 п.200.2 ст.200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
Відповідно до п.200.4 ст.200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу;
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Аналіз наведених норм, а також наявність у позивача законних підстав (підтвердженого права) для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, свідчить про виникнення у позивача безперечного права для розрахунку від`ємного значення з податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Крім того, відповідно п.102.1 ст.102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 39-2, застосування вимог пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Відповідно до п.52 прим.2 підрозд.10 розд.XX «Перехідні положення» ПК України на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.
При цьому дію п.52 прим.2 підрозд.10 розд.ХХ «Перехідні положення» ПК України зупинено на період дії воєнного, надзвичайного стану згідно із Законом України від 15.03.2022 р. №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану».
Водночас, п.69 підрозд.10 розд.ХХ «Перехідні положення» ПК України установлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-IX, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті.
Відповідно до п.п.69.9 п.69 підрозд.10 розд.ХХ «Перехідні положення» ПК України тимчасово, до 1 серпня 2023 року, для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім випадків, передбачених у цьому підпункті.
Таким чином, відлік строку давності за ПК України починається з дня, наступного за днем граничного строку подання податкової декларації. При цьому строк давності подовжується на період його зупинення з 18 березня 2020 року до 31 липня 2023 року (включно).
Тому, відповідач мав право самостійно визначити суму грошових зобов`язань позивача в продовж 1095 днів в період з 24.10.2018 р. по 06.03.2025 р. (з урахуванням зупинення перебігу строку давності), у тому числі:
- 511 днів за період з 24.10.2018 р. по 17.03.2020 р.;
- 584 днів за період 01.08.2023 р. по 06.03.2025 р.
Відповідно до п.203.1 ст.203 ПК України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
Отже, до 24.10.2018 р. сплинув граничний строк подання Податкових декларацій з податку на додану вартість за періоди січень вересень 2018 р.
Зокрема, по Податковій декларації з податку на додану вартість ТОВ «МЕТІНВЕСТ -КРМЗ» за вересень 2018 р.:
- граничний строк подання до контролюючого органу припадає на 20.10.2018 р.;
- фактичний день подання 19.10.2018 р.
Однак, відповідачем встановлено порушення про завищення податкового кредиту з податку на додану вартість на загальну суму 860 927,00 грн. по взаємовідносинам позивача з контрагентами ТОВ «ЕКСКАВАТОРМОНТАЖ» та ТОВ «НВП «СІТРІ-КРИВБАС» за періоди лютий вересень 2018 р., у тому числі за:
- квітень 2018 р. - 6782 грн.;
- травень 2018 р. - 168077 грн.;
- червень 2018 р. - 106271 грн.;
- липень 2018 р. - 146090 грн.;
- серпень 2018 р. - 176474 грн.;
- вересень 2018 р. - 158950 грн.
Зазначений розрахунок та обґрунтування свідчать, що в порушення п.102.1 ст.102 ПК України відповідач визначив (встановив) завищення позивачем податкового кредиту з ПДВ на загальну суму 860 927,00 грн. пізніше закінчення 1095 днів. Тобто, за результатами акту перевірки №277 відповідач не мав права самостійно визначити (встановити) завищення податкового кредиту з ПДВ на загальну суму 860 927,00 грн.
Таким чином, висновки відповідача про завищення податкового кредиту з податку на додану вартість на загальну суму 2 698 462,00 грн. по взаємовідносинам з контрагентами ТОВ «ЕКСКАВАТОРМОНТАЖ» та ТОВ «НВП «СІТРІ-КРИВБАС», є безпідставними.
Відповідно до п.123.1 ст.123 ПК України вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Відповідно до п.123.2 ст.123 ПК України діяння, передбачені пунктом 123.1 (крім діянь, передбачених пунктом 123.2-1) цієї статті, вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Відповідачем було кваліфіковано діяння позивача, як умисне діяння, та нараховано штраф у розмірі 25 відсотків (1 824 908,75 грн.), що є безпідставним та неправомірним.
Так, відповідно до п.109.1 ст.109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.
Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Відповідно до п.112.1. ст.112 ПК України особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до п.112.2. ст.112 ПК України особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.
Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.
Відповідно до п.112.7 ст.112 ПК України у разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення.
Положення цього пункту застосовуються виключно в разі, якщо умовою притягнення до фінансової відповідальності за податкове правопорушення є наявність вини платника податків.
Порядок доведення обставин, за яких особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинене податкове правопорушення, в межах судового провадження визначається процесуальним законодавством.
Усі сумніви щодо наявності обставин, за яких особа може бути притягнута до відповідальності за порушення податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган, трактуються на користь такої особи.
На переконання суду, відповідачем не доведено, що саме ТОВ «МЕТІНВЕСТ КРМЗ» створило умови для вчинення податкових правопорушень та свідомо проігнорувало виконання вимог, установлених Податковим кодексом України та іншим законодавством.
В акті перевірки відсутні докази, що підтверджують вину позивача у несвоєчасному нарахуванні і сплаті податків, невиконанні дій зі складання та реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування, тощо.
Таким чином застосування контролюючим органом штрафних (фінансових) санкцій на суму 1 824 908,75 грн. за умисне податкове правопорушення згідно п.123.2 ст.123 ПК України, є протиправним.
Відповідно до пункту 11 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за наслідками перевірок, які здійснюються контролюючими органами, застосовуються у розмірах, передбачених законом, чинним на день прийняття рішень щодо застосування таких штрафних (фінансових) санкцій (з урахуванням норм пункту 7 цього підрозділу).
Однак, статтю 123 ПК України було викладено у тій новій редакції, що була застосована відповідачем та передбачає можливість кваліфікувати діяння як вчинені умисно та накладати за це штраф у розмірі 25 відсотків, згідно Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16.01.2020 р. №466-IX, та яка набрала чинності з 1 січня 2021 року.
Зокрема, у період 2019 2020 р.р. п.123.2 ст.123 ПК України мала наступну редакцію: «Використання платником податків (посадовими особами платника податків) сум, що не сплачені до бюджету внаслідок отримання (застосування) податкової пільги, не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із законом з питань відповідного податку, збору, платежу додатково до штрафів, передбачених пунктом 123.1 цієї статті, - тягне за собою стягнення до бюджету суми податків, зборів, платежів, що підлягали нарахуванню без застосування податкової пільги. Сплата штрафу не звільняє таких осіб від відповідальності за умисне ухилення від оподаткування.».
З 01.01.2021 р. п.123.2 ст.123 ПК України було змінено та викладено у наступній редакції: «Діяння, передбачені пунктом 123.1 (крім діянь, передбачених пунктом 123.2-1) цієї статті, вчинені умисно, -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.».
Отже, у періоді 2019 2020 р.р. ПК України не містило статтю 123 у редакції з 01.01.2021 р., зокрема пункт 123.2 статті 123, яким встановлено застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 25 відсотків за вчинення платником податків умисних діянь (податкових правопорушень) у разі їх визначення контролюючим органом.
Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення (принцип незворотності дії закону у часі).
Таким чином оскаржуване податкове повідомлення-рішення в цій частині є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо відсутність складення та/або реєстрації протягом граничного строку зведених податкових накладних/розрахунків коригування, податкових накладних/розрахунків коригування та застосування штрафу на суму 1 586 561,50 грн, суд зазначає наступне.
Так, відповідно до акту перевірки, документальною перевіркою дотримання граничних термінів реєстрації податкових накладних, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, в порушення п.185.1 ст.185, п.198.5 ст.198, п. 201.1, п.201.10 ст.201, п.208.2 ст. 208 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI зі змінами та доповненнями за період з 01.01.2018 по 30.09.2024, не складено та не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні по операціям:
- з операцій на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою,
крім ввезення товарів на митну територію України на загальну суму ПДВ 3 113 140 грн., в тому числі:
Проте, суд вважає, що доводи відповідача в цій частині не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи з огляду на зазначені вище мотиви, а також не встановлення податкових правопорушень позивачем за п.185.1 ст.185, п.198.5 ст.198, п. 201.1, п.201.10 ст.201, п.208.2 ст. 208 ПК України у зв`язку з не складанням та відсутністю реєстрації в ЄРПН податкових накладних на такі податкові зобов`язання.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».
Так, по справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаг» та «Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «...адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».
Інші доводи та аргументи учасників справи не мають значення для правильного вирішення спору по суті, не впливають на встановлені в ході розгляду справи обставини і не спростовують викладених висновків суду.
Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Відповідно до приписів статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.
З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ - КРИВОРІЗЬКИЙ РЕМОНТНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 06.02.2026.

Суддя І.О. Лозицька