Справа № 200/7619/25
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2026-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року справа №200/7619/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року (повне судове рішення складено 12 листопада 2025 року) у справі № 200/7619/25 (суддя в І інстанції Лазарєв В.В) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - Управління), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії №02 від 18.04.2025;

- зобов`язати Управління повторно розглянути заяву від 18 квітня 2025 року про призначення пенсії за віком з 11 квітня 2025 року, зарахувавши до страхового стажу періоди трудової діяльності згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 15.05.1987: з 08.04.1981 17.07.1981 на посаді ветеринара фельдшера Сількогосподарського підприємства Веселий - 3 місяці 10 днів; з 24.07.1981 05.12.1984 на посаді учня друкаря ВО Новокраматорський машинобудівний завод, а після переведення друкарем 3 розряду - 3 роки 4 місяці 12 днів; з 22.07.1985 01.11.1991 на посаді нарядчика, а після переведення до дитячого садочка №3 на посаді няні і помічником вихователя - 6 років 3 місяці 11 днів; з 18.06.1992 20.01.1993 на посаді палатної санітарки онкогінекологічного відділення Краматорського онкологічного диспансеру 7 місяців 3 дні; з 26.01.1993 04.10.1995 на посаді технічного працівника в Краматорській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 10 - 2 роки 8 місяців 9 днів; з 06.10.1995 30.12.1997 на посаді технічного працівника в ТОВ МАРКО - 2 роки 2 місяці 25 днів.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 11 квітня 2025 року звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Проте, рішенням від 18 квітня 2025 року №02 відповідач відмовив в призначені пенсії через відсутність необхідного страхового стажу. Як зазначає позивач, вказаним рішенням до страхового стажу не зараховано періоди роботи відповідно до її трудової книжки серія НОМЕР_1 від 15.05.1987.

На думку позивача, відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу вказані періоди її роботи, оскільки вони підтверджені записами трудової книжки. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду із даним позовом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №02 від 18 квітня 2025 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Управління повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 11 квітня 2025 року із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 08.04.1981 до 17.07.1981, з 27.03.1989 до 01.11.1991, з 06.10.1995 до 30.12.1997.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що до загального страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 15.05.1981 з 08.04.1981 по 17.07.1981 на посаді ветеринара фельдшера Сількогосподарського підприємства Веселий; частково з 27.03.1985 по 01.11.1991 на посаді нарядчика, а після переведення до дитячого садочка № 3 на посаді няні і помічником вихователя - 6 років 3 місяці 11 днів; з 06.10.1995 по 30.12.1997 на посаді технічного працівника в ТОВ МАРКО, оскільки на титульній сторінці відсутня печатка підприємства.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить копія паспорту громадянина України.

11 квітня 2025 року позивач звернулася із заявою про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

18 квітня 2025 року рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №02 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вказаним рішенням до страхового стажу позивача не враховано періоди, зазначені в трудовій книжці № НОМЕР_2 , оскільки на титульному аркуші відсутня печатка.

Відповідно до вказаного рішення та розрахунку стажу ОСОБА_1 має 18 років 10 місяців 16 днів страхового стажу.

З розрахунку стажу вбачається, що при призначанні пенсії позивачу не зараховано до страхового стажу періоди роботи з 08.04.1981 до 17.07.1981, з 27.03.1989 до 01.11.1991, з 06.10.1995 до 30.12.1997.

Позивач оскаржує вищевказане рішення відповідача, як таке, що прийнято з порушенням норм чинного законодавства та порушує його конституційні права.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 1058-IV).

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 9 Закону № 1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.

Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У відповідності до статті 26 Закону № 1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

В період з 1 січня 2025 року до 31 грудня 2025 рок, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 32 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років.

На підставі частини 1 статті 44 Закону № 1058-ІV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 року (далі Закон № 1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно статті 56 Закону України № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

У відповідності до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що у відповідності до записів у трудовій книжці позивача ОСОБА_1 працювала з 08.04.1981 до 17.07.1981 на посаді ветеринара фельдшера Сількогосподарського підприємства Веселий; з 24.07.1981 до 05.12.1984 на посаді учня друкаря ВО Новокраматорський машинобудівний завод, друкарем 3 розряду; з 22.07.1985 до 01.11.1991 на посаді нарядчика, а після переведення до дитячого садочка №3 на посаді няні і помічником вихователя; з 18.06.1992 до 20.01.1993 на посаді палатної санітарки онкогінекологічного відділення Краматорського онкологічного диспансеру; з 26.01.1993 до 04.10.1995 на посаді технічного працівника в Краматорській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 10; з 06.10.1995 30.12.1997 на посаді технічного працівника в ТОВ МАРКО.

Всі перелічені записи про роботу в трудовій книжці позивача внесені на підставі наказів з зазначенням їх номеру та дати, а також засвідчені печаткою.

Суд зазначає, що відповідачем не враховані положення п. 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствам, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи, заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Суд звертає увагу, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 30 вересня 2021 року у справі №300/860/17.

Отже, належними та допустимими доказами, а саме трудовою книжкою підтверджується, що ОСОБА_1 має право на включення до страхового стажу періодів роботи з 08.04.1981 до 17.07.1981, з 27.03.1989 до 01.11.1991, з 06.10.1995 до 30.12.1997.

Разом з цим, позовні вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу періодів роботи з 24.07.1981 до 05.12.1984, з 22.07.1985 до 26.03.1989, з 18.06.1992 до 20.01.1993, з 26.01.1993 до 04.10.1995 задоволенню не підлягають, оскільки вказані періоди зараховані відповідачем до страхового стажу.

Згідно частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, враховуючи завдання та принципи адміністративного судочинства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 18 квітня 2025 року № 02 про відмову в призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.

Таким чином, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, підлягає частковому задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року у справі № 200/7619/25 залишити без змін.

Повне судове рішення 05 лютого 2026 року.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук