Справа № 640/7955/21
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2026-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2026 року м. Київ справа №640/7955/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Завод 410 ЦА» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

в с т а н о в и в:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Державне підприємство «Завод 410 ЦА» з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 14.04.2020 №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.03.2021 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ, дана справа отримана Київським окружним адміністративним судом за належністю.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.06.2023 прийнято справу до провадження та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийняття оскаржуваного рішення, яким позивачу завищено суму від`ємного значення, яку зараховано у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість, у розмірі 3 002 935,00грн. за грудень 2019 року, з тих підстав, що перевіркою не підтверджено реальність господарських операцій позивача з його контрагентами: ТОВ «Континент-Авіа», ПАТ «Інноваційно-промисловий центр», ТОВ «АвіаТехКомплект», ТОВ «Медіаколо», ТОВ «Чиста вода-М», ТОВ «Портавіа», ТОВ «АвіаТехконтакт», ТОВ «Тейра», ТОВ «Промелектроніка», ТОВ «Авіа-Комплект», ТОВ «Листехпоставка», ТОВ «Спец Авіа Сервіс», ТОВ «Іво-Центр», ТОВ НВП «Інформаційні технології», ТОВ «Радіоаптека».

Відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечує.

На підставі ст. 194, 205 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, Державне підприємство «Завод 410 ЦА» (ідентифікаційний код 01128297), зареєстроване як юридична особа, основний вид економічної діяльності: 30.30 Виробництво повітряних і космічних літальних апаратів, супутнього устаткування, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Офісом великих платників податків ДПС відповідно до наказу №272 від 19.02.2020, на підставі п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 ПК України проведено документальну позапланову перевірку достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за грудень 2019 року (податкова декларація з податку на додану вартість від 20.01.2020 №, за результатами якої 20.03.2020 складено акт №533/28-10-45-01/01128297 «Про результати документальної позапланової перевірки ДП «Завод 410 ЦА» по декларації за грудень 2019 року (реєстраційний номер № від 20.01.2020) з питань перевірки законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн.» (далі по тексту Акт перевірки).

Актом перевірки встановлено порушення п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, 198.2, 198.3 ст. 198, п. 200.4 ст. 200, п. 201.1 та п. 201.10 ст. 201 ПК України в результаті чого завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, ряд. 21 (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду) за грудень 2019 року у розмірі 3 002 935грн.

На підставі встановленого порушення відповідачем 14.04.2020 прийнято податкове повідомлення рішення №, яким позивачу завищено суму від`ємного значення, яку зараховано у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість, у розмірі 3 002 935,00грн. за грудень 2019 року.

Позивач, вважаючи оскаржуване рішення відповідача протиправним, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Види документальних перевірок, порядок планування, проведення та оформлення їх результатів, що проводяться контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, встановлюються Митним кодексом України.

Згідно з пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема: платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За приписами пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідно до пунктів 200.1, 200.2, 200.4 статті 200 ПК України сума податку, яка підлягає сплаті (перерахуванню) до Держбюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного періоду та сумою податкового кредиту такого звітного періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з цим пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені розділом V Податкового кодексу, а при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з цим розділом.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу;

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пунктів 201.1, 201.7, 201.10 статті 201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі також ЄРПН) та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в ЄРПН.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до ЄРПН є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту з ПДВ виникають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах. При цьому для формування податкового кредиту мають значення податкові накладні та інші первинні документи, які, виходячи з наведеного, видаються на підтвердження реально вчиненої операції.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За вимогами Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до пункту 3.2 статті 3 Закону № 996-XIV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 1 Закону № 996-XIV визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Статтею 9 Закону № 996-XIV встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення.

За змістом цих норм первинні документи, які підтверджують дані податкового обліку платника податків, повинні бути достовірними, тобто відображати дійсний зміст господарських операцій, які впливають на визначення об`єкта оподаткування. В іншому випадку первинні документи, які не відображають реального руху активів між учасниками господарської операції, є недостовірними. Тобто, відображенню у бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.

З огляду на викладене, будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки, акти, звіти тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Таким чином, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, яка призводить до руху активів (майна, коштів тощо) платників податків у процесі її здійснення.

Виходячи з системного аналізу наведених нормативно-правових актів, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та податкового обліку є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Лише на підставі первинних документів формується податкова звітність та визначаються податкові зобов`язання.

Правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод (витрат та податкового кредиту) виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

З матеріалів справи судом встановлено, що між позивачем та його контрагентами ТОВ «Континент-Авіа», ПАТ «Інноваційно-промисловий центр», ТОВ «АвіаТехКомплект», ТОВ «Медіаколо», ТОВ «Чиста вода-М», ТОВ «Портавіа», ТОВ «АвіаТехконтакт», ТОВ «Тейра», ТОВ «Промелектроніка», ТОВ «Авіа-Комплект», ТОВ «Листехпоставка», ТОВ «Спец Авіа Сервіс», ТОВ «Іво-Центр», ТОВ НВП «Інформаційні технології», ТОВ «Радіоаптека» укладено ряд типових договорів купівлі-продажу, додаткових угод та специфікацій, а саме:

- з ТОВ «Промелектроніка» () укладені наступні договори: №УМТЗ-17-14/2 від 14.07.2017 року, №УМТЗ-2016-529/3 від 21.12.2016 року, №УМТЗ-2017-621/2 від 03.03.2017 року, №УМТЗ-2015-278/2 від 07.12.2015 року, (найменування товару магнітна головка, арматура зі світлофільтром, лампа, плата, вузол крена, двигун-генератор, патрубок ПТС-6Оі9О-Вр); № УМТЗ-18-251/2 від 31.07.2018 (найменування товару радіоелектронне обладнання, код ДК 01000-0 (трансформатор, реостат, гиромотор, приемник температури, усилитель, датчик, соленоид та ін); № УМТЗ-19-252/2 від 08.07.2019 (найменування товару - комплектуючі радіоелектронного обладнання код ДК 021:2015-34731000-0 (демпфер, фодорезистор, трансформатор, сельсин, гиромотор); №УМТЗ-19-16/3 від 15.01.2019 (найменування товару радіоелектронне обладнання, код ДК 021:2015-34731000-0 (трансформатор, червяк, контактор, ручка управління); № УМТЗ-18-194/3 від 16.06.2018 (найменування товару - комплектуючі для ремонту радіоелектронного обладнання, код ДК 01000-0 (лампа, світильник автомат захисту світлоарматура); №УМТЗ-18-333/7 від 02.10.2018 (найменування товару комплектуючі, код ДК 021:2015-34731000-0 (кран, клапан, пристрій узгоджувальний УС-1);

- ТОВ «Чиста вода-М» () №УМТЗ-17-45/2 від 17.07.2017 року (найменування товару - роз`єм, радіо магнітний індикатор, Блок ВЧ ГР2.092.044, механізм узгодження, трансформатор, Блок УВЧ2.248.174 (СО-72), модуль, плата, підсилювач, реостат, конденсатор, механізм узгодження, демпфер, датчик, блок, контур, вузол, автомат курса з комплекта, висотомір, індикатор радіомагнитний, вказівник штурмана, прилад комбінований КППМС, фильтр, устройство, линейка питання, модуль, блок, блок високочастотний глиссадньїй ЕУ2.024.063 (курс-мп-70); №УМТЗ-18-435/2 від 09.112018 (найменування товару -комплектуючі радіоелектронного обладнання, код ДК 021:2015-34731000-0 (модудь, задатчик курса, реостат, кришка, блок, модуль, плата, контур); №УМТЗ-18-445/3 від 14.11.2018 (найменування товару - комплектуючі радіоелектронного обладнання, код ДК 021:2015-34731000-0 (валік вихідний); №УМТЗ-18-203/2 від 11.06.2018 (найменування комплектуючі радіоелектронного обладнання код ДК 021:2015-34731000-0 (шифратор, формірователь входной, распределитель записи, плата, модуль коммутатор, калибр кварцевий, дешифратор, блок питання, приставка контроля, приемопередатчик);

- ТОВ «АвіаТехКомплект» () №УМТЗ-17-29/1 від 21.07.2017, №УМТЗ-2016-499/1 від 11.10.2016, №УМТЗ -2017-655/3 від 10.03.2017 (найменування товару-свіча СП-70 для капітального ремонту двигунів типу Д-36); № УМТЗ-18-296/8 від 10.09.2018 (найменування товару - гвинти, Код ДК 021:2015-44531400-5); № УМТЗ-18-355/4 від 26.09.2018 (найменування товару - кільця, Код ДК 021:2015-34731600-6); №УМТЗ-18-313/8 від 11.09.2018 (найменування товару - кріплення, Код ДК 021:2015-44531400-5 (гвинт, болт);

- ТОВ «АвіаТехконтакт» () №УМТЗ-2016 від №УМТЗ-17-143/6 від 08.09.2017; №УМТЗ-2016-464/А від 30.08.2016;

- ПрАТ «Інноваційно- промисловий центр» () №УМТЗ-18-11/2 від 26.12.2017 року (найменування товару - колесо тормозне КТ-157); №УМТЗ-Я 8-365/2 від 04.10.2018 (назва товару - акселерометр 17А717-03-00.Код ДК 021:2015-34731000-0); № УМТЗ-19-104/1 від 08.04.2019 (назва товару - фільтр з дроселем 32.02.5603.117.000, код ДК 021:2015-34731000-0); № УМТЗ-19-322/3 від 23.09.2019 (назва товару стартер - генератор СДГ -18ТМО-1000, генератор ТС 24Б, код ДК 01000-0);

- ТОВ «Континент Авіа» () №УМТЗ-2017-591/1 від 02.02.2017, №УМТЗ-2017-763/1 від 19.06.2017, №УМТЗ-17/88-1 від 20.07.2017, №УМТЗ-17-47/1 від 25.07.2017, №УМТЗ-17-3/1 від 27.07.2017, №УМТЗ-17-74/1 від 26.07.2017 (назва товару -кронштейн 32.02.6800.251.000, серга 26-0463-551, запобіжник 1051 АН-1, вузол кріплення 24-9700-415, пробка, втулка, профіль, заглушку, чохол, муфта, патрубок, прокладка), №УМТЗ-19-231/1 від 25.06.2019 закупівля запасних частин для літаків типу АН -32 (гайка), №УМТЗ-18-459/1 від 19.11.2018 закупівля запасних частин для літаків типу АН -32 (прокладка, крюк, фітінг, клемна панель, кронштейн, хомут та ін), № УМТЗ-18-329/1 від 24.09.2018 закупівля запасних частин для літаків типу АН -32 (колодка клемна, наконечник, втулка, пістон), №УМТЗ-18-329/1 від 24.09.2018 закупівля запасних частин для літаків типу АН-32 (колодка клемна, наконечник, втулка, пістон), № УМТЗ-18-361/1 від 03.10.2018 запасні частини для ремонту літаків типу АН (колодка клемна, втулка, гвинт, замок, ущільнювач), 11.09.2018 УМТЗ-18-318/1 запасні частини для ремонту літаків типу АН (наконечник, кільце, пружина), УМТЗ-18-347/1 від 28.09.2018 запасні частини для ремонту літаків типу АН (кільце, втулки, колодка, наконечник, муфта та ін), №УМТЗ-19-177/1 25.06.2019 запасні частини (вставка, пружина, колодка клемна, хомут, гайка, болт, кронштейн), № УМТЗ-19-122/1 від 08.04.2019 закупівля запасних частин для ремонту літаків типу АН-32 (фітинг);

- ТОВ «Медіаколо» () №УМТЗ-1744/1 від 20.07.2017, №УЗ-2017-581/10 від 24.01.2017, №УЗ-2017-628/2 від 17.02.2017, №УЗ-2017-613/А від 24.02.2017, №УМТЗ-17-93/2 від 03.08.2017, №УМТЗ-17-146/1 від 07.09.2017, №УМТЗ-р-26/1 від 20.07.2017, №УМТЗ-17-51/2 від 25.07.2017, №УМТЗ-17-66/1 від 28.07.2017, №УМТЗ-17-81/1 від 28.07.2017, №УМТЗ-17-106/1 від 16.08.2017, № УМТЗ-17-162/2 від 14.09.2017, №УМТЗ-17-221/1 від 25.09.2017, №УТМЗ-17-263/1 від 30.10.2017, №УМТЗ-17-214/1 від 11.10.2017, №УМТЗ-17-327/2 від 13.12.2017 на поставку комплектуючих до літаків;

- ТОВ «Портавіа» () №УЗ-2017-690/1 від 11.04.2017, №УМТЗ-17-151/1 від 07.09.2017, №УМТЗ-17-41/1 від 21.07.2017, №УМТЗ-17-69/1 від 07.08.2017, №УЗ-2017-678/1 від 13.04.2017, № УМТЗ-17-7/4 від 11.07.2017, № УМТЗ-17-86/1 від 01.08.2017, №УТМЗ-17-41/1 від 21.07.2017 (найменування товару - комплектуючі до літаків типу «АН»), № УМТЗ-18-378/1 від 08.10.2018 (найменування товару - запасні частини для літаків типу АН, код ДК 021:2015-34731000-0 (чашка, фітінг, шайба), №УМТЗ-17-293/1 від 20.11.2017 (найменування товару - комплектуючи код ДК 021 :2015-14622000-0 (болт), №УМТЗ-17-299/2 від 23.11.2017 (найменування товару комплектуючи код ДК 01000-0 (ЙЕЕР-М), № УМТЗ-18-88/1 від 23.03.2018 (найменування товару - запасні частини для літаків типу АН, код ДК 021:2015-34731000-0 (вісь, прокладка, замок лючка, гайка панель клемная, болт, втулка, кронштейн), № УМТЗ-18-6/1 від 12.01.2018 (найменування товару - комплектуючі для ремонту Д36 код ДК 021-2015-34731600-6 (контровка, заглушка, втулка - замок, кільце, прокладка, штіфт, кільце), №УМТЗ-18-219/1 від 30.07.2018 (найменування товару - запасні частини для літаків типу АН, код ДК 021:2015-34731000-0 (стремянка);

- ТОВ «Спец Авіа Сервіс» () №УМТЗ-18-319/1 від 10.09.2018 (найменування товару кронштейн, код ДК 021:2015-34731000-0), № УМТЗ-18-311/8 від 05.09.2018 (найменування товару - кріплення, код ДК 021:2015-44531400-5 (гайка, гвинт, болт);

- ТОВ «Тейра» () №УЗ-2017-606/3 від 08.02.2017, №УЗ-2017-622/2 від 30.03.2017, №УМТЗ-17-265/1 від 31.10.2017, №УМТЗ-17-285/8 від Н5.11.2017 (найменування товару - заклепка с сердечником), №УМТЗ-18-402/1 від 23.10.2018 (кронштейн, код ДК 021:2015-34731000-0), №УМТЗ-18-317/1 від 17.09.2018 закупівля запасних частин для літаків типу АН, код ДК 021:2015-34731000-0 (скло), №УМТЗ-18-307/1 від 07.09.2018 закупівля запасних частин для літаків типу АН, код ДК 021:2015-34731000-0 (хомут), №УМТЗ-18-302/1 від 07.09.2018 закупівля кришки аварійного люку, код ДК 01000-0, 23 07.2018 № УМТЗ-18-233/1, закупівля запасних частин, код ДК 01000-0 (болт стикувальний, кронштейн);

- ТОВ «Авіа Комплект» () №УМТЗ-18-30/2 від 22.01.2018 (найменування товару радіоелектронне обладнання код ДК 021:2015-34741000-3 «Обладнання для повітряних літальних апаратів» (підсилювач УП-61-2, термореле Х20.17.031, ротор 8943911, датчик 90-32-1 Д, перетворювач електронний ПЄ-11М);

- ТОВ «Листехпоставка» () №УМТЗ-17-219/2 від 02.10.2017 (найменування товару провід монтажний гнучкий БПВЛ-35.0, код ДК 021:201 5-443 2000-3);

- ТОВ «ІВО - ЦЕНТР» () №УМТЗ-18-191/7 від 19.06.2018, №УМТЗ-18-166/8 від 29.05.2018, №УМТЗ-18-114/2 від 17.04.2018, №УМТЗ- 8-173/3 від 29.05.2018, №УМТЗ-18-161/1 від 21.05.2018, №УМТЗ-18-176/1 від 07.06.2018 (комплектуючі для ремонту літаків Код ДК 021-00-0), №УМТЗ-18-191/7 від 19.06.2018, комплектуючі для ремонту літаків, код ДК 021:2015-34731000-0 (найменування товару - РГК, шпилька, датчик інерційний, кільце), №УМТЗ-18-158/4 від 04.05.2018 (найменування товару -кільце, манжет, РГК для АН-26, код ДК 021:2015-34731000-0);

- ТОВ НВП «Інформаційні технології» () договір № 1085 від 28.12.2017 (поставка комп`ютерної програми «ІТ Enterprise» у вигляді передачі невиключеного права на використання Програмного комплексу згідно з Ліцензійної угоди);

- ТОВ «Радіоаптека» () №УМТЗ-18-199/2 від 14.06.2018 (найменування товару - радіоелектронне обладнання код ДК 021:2015-34731000-0 «Обладнання для повітряних літальних апаратів»), №УМТЗ-18-222/3 від 27.06.2018 (найменування товару - радіоелектронне обладнання код ДК 021:2015-34731000-0 «Обладнання для літальних апаратів»).

Відповідно до п.1.1 договорів продавець зобов`язується протягом строку дії договору поставити покупцю товари, зазначені в п.1.3 цього договору, а покупець - прийняти і оплатити такі товари.

Пунктом 2.1 договорів встановлювалось, що продавець повинен поставити покупцю товари першої категорії, якість яких відповідає технічним умовам заводу-виробника, ГОСТам, характеристикам та вимогам державних стандартів, встановленим для цієї групи товарів.

Згідно п.5.4 договору продавець здійснює поставку кожної партії товару з додаванням необхідної документації на товар (видаткова накладна, бірка, ярлик, паспорт (сертифікат) якості виробника на товар).

Отже, факт здійснення господарських операцій між позивачем та вищезазначеними контрагентами підтверджується первинними документами, а саме: договорами купівлі-продажу та специфікаціями до них з додатковими угодами; видатковими накладними; платіжними дорученнями, що містять всі необхідні реквізити, належним чином підписані та скріплені печатками сторін, які є первинними документами в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас перевіркою не встановлено, що податкові накладні та інші первинні документи не відповідають вимогам, визначеним п. 201.1 ст. 201 ПК України, а в Акті перевірки не міститься висновків стосовно невідповідності наданих для перевірки бухгалтерських документів вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Разом з цим, висновки відповідача ґрунтуються виключно на аналізі даних податкової інформації щодо порушення податкового законодавства постачальниками позивача та інформації з Єдиного реєстру судових рішень щодо порушення відносно постачальників позивача кримінальних проваджень, а не з аналізу суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у періоді, що перевіряється.

Згідно з п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

При цьому, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто, якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету або подання податкової звітності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку контрагентом чи неподання ним звітності (у тому числі внаслідок ухилення) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При цьому, наявність належним чином оформлених податкових накладних є обов`язковою, але не вичерпною обставиною для віднесення відповідних сум до складу ПДВ. Зокрема, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то, відповідно, придбання таких товарів або послуг не відбулося, право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов`язкових умов для виникнення такого права на придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності.

У постанові Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №400/987/19 сформовано правову позицію за якою, наявність податкової накладної та факт реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних не є єдиною та достатньою підставою яка надає право платнику податку на додану вартість на віднесення сум сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість до податкового кредиту, оскільки таке право виникає за правилами приписів підпунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у т.ч. в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Відтак наявність зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної є однією із обов`язкових, але не єдиних умов, які надають право відносити суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Зміст господарської операції може встановлюватися з урахуванням змісту цивільно-правових чи господарсько-правових зобов`язань сторін, але не вичерпується останнім. Господарська операція може мати місце навіть за відсутності цивільно-правових чи господарсько-правових відносин між платниками податків.

Із наведеного можна зробити висновок про те, що господарські операції є самостійним поняттям, відмінним від правочинів або господарських зобов`язань. Наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто ті, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника податків.

Презумпція дійсності, притаманна цивільним правочинам, не може бути автоматично поширена на реальність господарських операцій.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Крім того, в основі будь-якої реальної господарської операції має лежати економічна мета, тобто бажання платника податків приростити активи за допомогою досягнення господарського ефекту.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог ч. 2 ст.77 КАС України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до встановленого ч. 1 ст. 77 КАС України обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу), повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов`язку.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій підприємство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 18.07.2019 у справі №813/6835/14 та від 10.04.2020 у справі №826/24764/15.

Суд зазначає, що про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

До того ж, стверджуючи про порушення контрагентами податкового законодавства, контролюючий орган повинен був провести зустрічні звірки з метою документального підтвердження спірних господарських відносин, а також підтвердження виду, обсягу, характеру операцій та повноти розрахунків, для з`ясування їх реальності та правомірності відображення в обліку платника податків. Проте, доказів проведення перевірок та/або зустрічних звірок щодо контрагентів позивача матеріали справи не містять.

Суд звертає увагу податкового органу на те, що наявна у контролюючого органу податкова інформація про контрагентів позивача не є належним доказом безтоварності спірних господарських операцій, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від перебування його контрагента за юридичною адресою, дотримання ним податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку. Тобто, у разі підтвердження реального характеру здійснених поставок/надання послуг, як у дослідженому судом випадку, платник не може відповідати за порушення, допущені постачальником, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 26.03.2019 по справі №804/13206/13, від 02.04.2019 року по справі №804/1444/14, від 09.04.2019 по справі №822/1602/13-а. від 27.04.2022 по справі № 520/6607/21.

Статтею 61 Конституції України закріплений індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, тобто, до відповідальності повинен бути притягнений правопорушник та притягнення до відповідальності добросовісного платника податків суперечить конституційним нормам та нормам чинного законодавства.

Податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу, відсутність за юридичною адресою на момент звірки тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2018 № К/9901/873/18, від 27.04.2022 у справі № 520/6607/21.

Підсумовуючи викладене, з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 7 липня 2022 року у справі №160/3364/19, суд не погоджується з твердженням відповідача про нереальність господарських операцій позивача із зазначеними контрагентами з підстав наявності негативної податкової інформації відносно контрагентів позивача та суб`єктів господарювання, з якими мали господарські взаємовідносини контрагенти позивача, оскільки, надані позивачем первинні документи у повній мірі розкривають зміст господарських операцій та підтверджують реальність господарських операцій зі спірними контрагентами за період, що перевірявся.

При цьому суд зауважує, що відповідач жодним чином не стверджує про невірність здійснених розрахунків податкового кредиту у Деклараціях, а у наслідку, розрахунку від`ємного значення з податку на додану вартість, помилки (описки) у Декларації, а лише не погоджується зі сформованим позивачем податковим кредитом внаслідок нереальних та сумнівних господарських операцій позивача з його контрагентами.

За змістом усталеної практики Верховного Суду, зокрема, постанови від 03.09.2019 у справі №810/3790/17, при вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ст. 71 КАС України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Контролюючим органом не надано доказів на підтвердження того, що позивачем було порушено податкове законодавство, а також не доведено інших обставин, які могли б свідчити про порушення позивачем законодавства України.

Висновки Акту перевірки не демонструють обставин, які б давали підстави вважати, що позивач був обізнаний (або міг бути обізнаний) щодо неправомірної, на думку контролюючого органу, поведінки контрагентів та постачальників безпосередніх контрагентів позивача, а вивчати майбутніх перевізників у позивача не було підстав.

При вирішенні податкових спорів суд виходить з презумпції добросовісності платника, яка презюмує економічну виправданість його дій, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності.

Доводи ж відповідача про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають його право на отримання такої вигоди. Таких доказів відповідач суду не надав.

В ході судового розгляду адміністративної справи висновки контролюючого органу щодо складання бухгалтерських документів без реального здійснення господарських операцій не знайшли свого підтвердження та спростовуються наданими позивачем доказами.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принципи верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі № 3991/03 Булвес АД проти Болгарії Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов`язаним зі сплатою податку на додану вартість, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Європейський суд з прав людини в пункті 38 рішення від 09 січня 2007 року у справі Інтерсплав проти України зазначив, що коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

При цьому слід наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі Федорченко та Лозенко проти України, відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом.

У даній справі відповідач не надав доказів, які б беззаперечно спростовували зафіксовані в первинних документах господарські операції; фактично його висновки ґрунтуються на припущеннях, а не на фактах, встановлених допустимими доказами.

Висновки відповідача по суті ґрунтуються на співставленні даних з інформаційних баз відповідача, припущеннях та недоведених обставинах, з огляду на що висновки Акту перевірки не можуть бути підставою для висновків про порушення позивачем податкового законодавства за відносинами із зазначеними контрагентами та підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

Вказана правова позиція також підтверджується висновками Верховного суду, викладених в постанові від 01.02.2023 у справі №380/9660/21, а саме: за відсутності доказів, які беззаперечно могли б свідчити про неможливість виконання господарської операції або її невиконання контрагентами, платник не може бути позбавлений можливості відображення такої операції в податковому обліку. Податкова інформація в інформаційно-аналітичних базах, на підставі якої встановлено факти, які свідчать про нереальність здійснення господарських операцій, не є належним доказом у справі, оскільки не має статусу первинного документа, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків.

Податкова інформація є лише підставою для поглибленої документальної перевірки платників на предмет фактичності правовідносин між ними. Наявна в контролюючого органу податкова інформація в інформаційно-аналітичних базах, на підставі якої встановлено факти, які свідчать про нереальність потенційно здійснених господарських операцій платника з його контрагентами, зокрема, за ланцюгом постачання, - не є належним доказом у справі.

Будь-яке автоматизоване зіставлення чи дані, отримані з автоматизованих систем контролюючого органу, не є належними доказами в контексті процесуального закону. Автоматизоване зіставлення задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення таких податкових зобов`язань, а тому здобуті таким чином докази не можуть визнаватися належними.

Інформація, що міститься в інформаційних базах даних контролюючих органів носить інформативний характер та не доводить наявності порушень податкового законодавства позивачем. Доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для проведення господарської діяльності з надання послуг (робіт) чи поставки товару позивачу, обумовленого укладеним договором, надано не було, як не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили про наявність фактів, які встановлені судами, однак не були враховані під час прийняття рішень, та свідчили про протиправну поведінку як позивача так і контрагентів та злагодженості дій між ними.

Вказана позиція також висловлена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 03.10.2019 у справі № 811/3223/14, від 16.04.2020 у справі №810/3443/18, від 30.09.2021 у справі №400/1986/19

Таким чином, в Акті перевірки не наведено обставин та не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій із вказаними вище контрагентами цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про не пов`язаність операцій з господарською діяльністю позивача, фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Контролюючим органом не надано доказів на підтвердження того, що позивачем було порушено податкове законодавство, а також не доведено інших обставин, які могли б свідчити про порушення позивачем законодавства України.

У той же час, інші доводи позивача на обґрунтування заявлених позовних вимог свого підтвердження під час розгляду справи не знайшли.

Як зазначає Верховний Суд в постановах від 26.06.2018р. у справі №808/2360/17 та від 05 червня 2018 року у справі №809/1139/17, посилання контролюючого органу на кримінальні провадження відкриті за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205-1 Кримінального кодексу України відносно контрагентів позивача обґрунтовано відхилені судом апеляційної інстанції, оскільки вказані не містять у собі встановлених обставин, які б свідчили про невиконання контрагентами своїх договірних зобов`язань саме по господарських відносинах з позивачем або обставин, які б свідчили про фіктивність (нереальність) господарських операцій між вказаними суб`єктами господарської діяльності.

Згідно з ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 31.01.2011 у справі № 21-47а10 (№ в ЄДРСРУ 14222198), відповідно до якої чинне законодавство не ставить у залежність право платника податків на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства його контрагентом.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.09.2018р. у справі №820/903/18, останній визнає, що витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток та формування податкового кредиту з податку на додану вартість повинні бути підтверджені належними і допустимими первинними документами, які відображають реальність спірних господарських операцій, і є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Реальність операцій з поставки товарно-матеріальних цінностей, проведення ремонтних робіт за наслідками яких сформовано витрати, які враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток, та податковий кредит з податку на додану вартість, досліджена та підтверджена судами попередніх інстанцій на підставі первинних документів податкового та бухгалтерського обліку.

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що наявність кримінального провадження щодо контрагента платника податків, в якому не винесено вироку суду в кримінальному провадженні або ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, в силу приписів частини 6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанції) не є підставою для визнання спірних господарських операцій нереальними.

Відповідно до частини 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Доказів наявності вироків по контрагентах позивача відповідач до матеріалів справи не надав.

Суд звертає увагу податкового органу на те, що факт здійснення реальної господарської операції між позивачем та вказаними вище контрагентами підтверджується відповідними первинними документами, копії яких наявні в матеріалах справи, які відображають зміст та обсяг цих господарських операцій, а також свідчать про зміни в майновому стані позивача, що відбувалися, у зв`язку із здійсненням оплати за отриманий товар/послуги, які були використані останнім у власній господарській діяльності при виконанні договорів купівлі-продажу.

Таким чином, відповідною первинною документацією позивачем підтверджено реальність спірних господарських операцій з контрагентами за період, що перевірявся.

Таким чином, викладений в Акті перевірки висновок податкового органу є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинами справи, а винесене на його підставі спірне податкове повідомлення-рішення від 14.04.2020 № є безпідставним та неправомірним, а тому підлягає скасуванню.

За змістом усталеної практики Верховного Суду, зокрема постанови від 03.09.2019 у справі №810/3790/17, при вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ст. 71 КАС України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Контролюючим органом не надано жодних доказів на підтвердження того, що позивачем було порушено податкове законодавство, а також не доведено інших обставин, які могли б свідчити про порушення позивачем законодавства України.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

До позовної заяви позивачем додано докази сплати судового збору у сумі 22700,00грн. (платіжне доручення №423 від 11.02.2021).

Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків підлягає судовий збір у розмірі 22700,00грн.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Київський окружний адміністративний суд, -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 14.04.2020 №, яке прийнято Офісом великих платників податків ДПС.

Стягнути на користь Державного підприємства «Завод 410 ЦА» сплачений судовий збір у розмірі 22 700,00грн. (двадцять дві тисячі сімсот) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лапій С.М.