Справа № 500/3303/25
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2026-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 рокуЛьвівСправа № 500/3303/25 пров. № А/857/38614/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р.В.
Носа С.П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2025 року у справі № 500/3303/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Комісії з питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

місце ухвалення судового рішення м. Тернопіль
розгляд справи здійснено за правиламиспрощеного позовного провадження
суддя у І інстанціїГрицюк Р.П.
дата складання повного тексту рішення10.09.2025 року

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

У червні 2025 року до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Комісії з питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі відповідачі) у якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з розгляду питань щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_2 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, оформлене протоколом від 15.05.2025;

зобов`язати відповідача потворно розглянути заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2025 року у справі № 500/3303/25 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що відповідач не розглянув заяву позивача про надання відстрочки через те, що позивач не подав заяву особисто. Разом з тим, суд першої інстанції передчасно вдався до оцінки підстав для надання відстрочки позивачу, що не відповідає обставинам справи.

Відповідачі своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційної скарги представник позивачки та відповідачі повідомлені шляхом надіслання ухвали про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч. 4 ст. 229 КАС України, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не має права на відстрочку, оскільки не належить до переліку осіб першого, другого, третього ступеня споріднення щодо особи, яка потребує постійного стороннього догляду.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 08 травня 2025 року позивач звернувся через поштове відділення зв`язку із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до вимог ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", як військовозобов`язаному, який зайнятий постійним доглядом за особою з інвалідністю ІІ групи - братом дружини.

15.05.2025 Комісія з питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняла рішення, оформлене протоколом № 20, яким комісія не погодила надання відстрочки позивачу у зв`язку з неподанням заяви особисто та відсутності прямого споріднення з особою, за якою позивач має намір здійснювати догляд.

Вважаючи це рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України), колегія суддів встановила таке.

Апеляційний суд встановив, що 08 травня 2025 року позивач звернувся через поштове відділення зв`язку із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до вимог ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", як військовозобов`язаному, який зайнятий постійним доглядом за особою з інвалідністю ІІ групи - братом дружини.

Порядок подання заяви та надання відстрочки врегульовані Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 (далі Порядок № 560).

Відповідно до пункту 58 порядку № 560, за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (військовозобов`язані СБУ чи розвідувальних органів - голові Комісії в Центральному управлінні або регіональному органі СБУ чи відповідному розвідувальному органі) за місцем перебування на військовому обліку заяву за формою згідно з додатком 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5.

Під час подання заяви військовозобов`язаний пред`являє військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі). Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації в день її подання.

На підставі пункту 60 Порядку № 560, комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.

У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Колегія суддів вважає, що Порядком № 560 не передбачено обов`язку особистого прибуття військовозобов`язаних до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для подання заяви та документів на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обов`язок "особисто подати" та "особисто прибути" не є тотожним у спірних правовідносинах.

Тому, апеляційний суд вважає, що позивач, подавши заяву про надання відстрочки через поштове відділення зв`язку, не порушив процедуру подання документів, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Зважаючи на наведені вище міркування, апеляційний суд відхиляє твердження відповідача про обов`язок особистого прибуття позивача для подання заяви про відстрочку, як підставу для відмови у задоволенні такої заяви.

Іншою підставою для відмови в наданні позивачу відстрочки від призову під час мобілізації є те, що позивач не надав доказів родинного зв`язку з особою, за якою позивам має намір здійснювати догляд.

З цього приводу апеляційний суд зазначає наступне.

Апеляційний суд встановив, що позивам мав намір отримати відстрочку на підставі п. 14 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII (далі Закон № 3543-XII), як особа яка зайнята постійним доглядом за особою з інвалідністю ІІ групи - братом дружини.

Так, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: члени сім`ї другого ступеня споріднення особи з інвалідністю I або II групи, зайняті постійним доглядом за нею (не більше одного та за умови відсутності членів сім`ї першого ступеня споріднення або якщо члени сім`ї першого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я). У разі відсутності членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення норма цього пункту поширюється на членів сім`ї третього ступеня споріднення особи з інвалідністю I або II групи.

Отже, на час подання позивачем заяви про надання відстрочки військовозобов`язані, члени сім`ї другого і третього ступеня споріднення особи з інвалідністю I або II групи, зайняті постійним доглядом за нею за умови відсутності членів сім`ї першого і другого ступеня споріднення або якщо члени сім`ї першого і другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я не підлягали призову на військову службу.

Пунктом 14 Додатку 5 Порядку № 560 визначено, що до першого ступеня споріднення відносяться - батьки, чоловік (дружина), діти, у тому числі усиновлені, другого ступеня споріднення - рідні брати та сестри, баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки, третього ступеня споріднення - дядьки, тітки, племінники та племінниці.

Сторони визнають, що позивач має намір здійснювати постійний догляд за братом дружини, який є особою з інвалідністю ІІ групи, згідно із довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №251270.

Однак брат дружини не належить до осіб з переліку першого, другого, чи третього ступеня споріднення з позивачем відповідно до пункту 14 Додатку 5 Порядку № 560, а відтак вимоги пункту 14 частини 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» на позивача не поширюються.

За наведених обставин відповідач правомірно відмовив позивачу у наданні відстрочки від призову під час мобілізації.

При цьому, відповідач прийняв рішення про ненадання згоди на відстрочку, яке оформлене протоколом № 20 від 15.05.2025 року та повідомив про нього поштою, як це передбачено пунктом 60 Порядку № 560, що спростовує доводи позивача про неприйняття відповідачем рішення за його заявою про надання відстрочки.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, в частині задоволення позову, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, а судове рішення, в частині задоволення позову, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, в частині задоволення позову, не спростовуються і підстав для його скасування не має.

Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат у даній справі - відсутні.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2025 року у справі № 500/3303/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос