Справа № 381/7393/25
Суддя: Соловей Г. В.
Дата ухвалення: 2026-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року Фастівський міськрайонний суд Кмївської області в складі: Головуючого судді Соловей Г.В.,

з участю секретаря судових засідань Гапонюк І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Фастів Київської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

19.12.2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся через систему «Електронний суд» до Фастівського міськрайонного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності. В позові зазначає, що йому стало відомо про наявність постанови № 288 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.04.2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП якою було накладено на нього штраф в розмірі 25 500 грн, яка перебуває на примусовому виконанні у Фастівському відділі ДВС м. Фастів. Про наявність оскаржуваної постанови він дізнався, після отримання 11.12.2025 року копії постанови про відкриття виконавчого провадження № 79579866 з ідентифікатором доступом для самостійного ознайомлення і матеріалами виконавчого провадження на електронному ресурсі Єдиного реєстру виконавчих проваджень.

Підставою звернення до ДВС стало виявлення ним арешту його банківських рахунків та відсутність відомостей про підстави накладення такого арешту.

З матеріалами виконавчого провадження № 79579866 він ознайомився 11.12.2025 року в електронному порядку в день надання постанови про відкриття виконавчого провадження.

Через відсутність відомостей про притягнення його до адміністративної відповідальності, неотримання постанови, він був позбавлений реалізації права на оскарження такої постанови в строк встановлений законом, що стало наслідком подвоєння штрафу, який становить 51000 грн.

Оскаржувана постанова не відповідає вимогам закону, оскільки вона винесена з порушенням установленого порядку накладення адміністративних стягнень, ґрунтується на неповному та необ`єктивному розгляді справи про адміністративне правопорушення, за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт неправомірних дій позивача, а отже не підтверджує наявність адміністративного правопорушення.

Просить скасувати постанову № 288 від 10.04.2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП якою накладено штраф у розмірі 25 500 грн, та закрити провадження.

Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12.01.2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи до суду.

19.01.2026 року через систему «Електронний суд» від представника ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 де зазначено, що 05.04.2025 року головним спеціалістом ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 складено протокол № 288 про адміністративне правопорушення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за порушення вимог встановлених ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме неприбуття за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 в час та місце зазначене в повістці № 1684193 від 05.01.2025 року та № 351223 від 04.10.2024 року.

10.04.2025 року постановою № 288 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 25500 грн.

Вважають, що ОСОБА_1 правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності. Просять у задоволені позовних вимог позивача відмовити. Розгляд справи проводити без участі представника ІНФОРМАЦІЯ_2 .

21.01.2026 року через систему «Електронний суд» надійшла Відповідь на відзив де позивач зазначає, що притягнення його до адміністративної відповідальності не правомірне та постанова № 288 від 10.04.2025 року має бути скасована судом із закриттям провадження по адміністративній справі.

21.01.2026 року через систему «Електронний суд» надійшло клопотання від позивача про витребування інформації від відповідача.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21.01.2026 року витребувано від відповідача за клопотанням позивача інформацію з АІСТ Оберіг щодо призову ОСОБА_1 на військову службу в період з 05.04.2025 року по 08.04.2025 року.

23.01.2026 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшли додаткові пояснення на виконання ухвали суду про витребуваної інформації від 21.01.2026 року, де зазначають, що згідно наявної інформації АІТС «Оберіг» станом на 23.01.2026 року ОСОБА_3 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 у статусі військовозобов`язаного. Відповідно в період часу з 05.04.2025 року по 08.04.2025 року військову службу за мобілізацією не проходив. На момент винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 не мав статусу військовослужбовця.

До складання протоколу про адміністративне правопорушення, не було відомо причини неявки ОСОБА_1 , а тому відсутні підстави у службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 для висновків про наявність вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення. Датою виявлення правопорушення є дата складання протоколу про адміністративне правопорушення, в якому ОСОБА_3 вказав обставини вчинення адміністративного правопорушення.

04.02.2026 року через систему «Електронний суд» від позивача надійшли додаткові пояснення у справі де він зазначив, що дій щодо ухилення від призову його по мобілізації він не вчиняв. Через стан здоров`я його було повернуто до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 після його фактичної мобілізації. Вважає притягнення до адміністративної відповідальності є незаконним. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

04 лютого 2026 року сторони в судове засідання не з`явилися, надали письмові клопотання про слухання справи у їх відсутність. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи в порядку письмового провадження, тому фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (частина четверта статті 229 КАС України).

Дослідивши письмові докази по справі та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до пунктів 1 8 частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

При розгляді письмових матеріалів справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

10.04.2025 начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 полковник ОСОБА_4 виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 288 якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, і накладено на нього штраф в розмірі 25500 грн.

За змістом цієї постанови, 10.04.2025 року об 11 год. 00 хв. ОСОБА_1 не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 в час та місце зазначенні в повістках № 1694193 від 05.01.2025 року та № 351223 від 04.10.2024 року, чим порушив ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Згідно Протоколу № 288 від 05.04.2025 року складеного головним спеціалістом командування ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вбачається, що 05.04.2025 року об 11 годині 30 хвилин у ІНФОРМАЦІЯ_3 встановлено порушення ОСОБА_1 вимог встановлених ст. 22 Закону, а саме не прибуття за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в час та місце зазначене в повістці № 1694193 від 05.01.2025 року та № 351223 від 04.10.2024 року що є порушенням ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

В протоколі зазначено, що ОСОБА_1 не з`явився за викликом тому, що не отримував повістки.

У протоколі повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 11 годині 00 хвилин 10.04.2025 року. Позивачем було поставлено підпис в протоколі.

10 квітня 2025 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянув матеріали справи про адміністративне правопорушення, прийняв постанову, в якій установив, що позивач скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210 КУпАП та на позивача накладено адміністративне стягнення - штраф у розмірі 25500,00 грн.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Для кваліфікації діяння як адміністративного правопорушення необхідна сукупність чотирьох елементів його складу: об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Види правопорушень та процедура притягнення до адміністративної відповідальності визначені в Особливій частині Кодексу.

Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (частина третя статті 210-1 КУпАП).

У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк (абзац восьмий частини третьої статті 22 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210 КУпАП.

Наявність складу адміністративного правопорушення підтверджується такими елементами:

Позивач як громадянин України, військовозобов`язаний є суб`єктом цього правопорушення.

Об`єктом правопорушення є встановлений порядок мобілізаційної підготовки та мобілізації в особливий період.

Об`єктивна сторона правопорушення: позивач після отримання повістки про виклик не з`явився до ТЦК у зазначений у повістці час в особливий період, що прямо передбачено як протиправна дія в частині третій статті 210-1 КУпАП та абз. восьмому частини третьої статті 22 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Суб`єктивна сторона правопорушення: позивач отримав повістку і свідомо ігнорував законну вимогу про явку до ТЦК, що підтверджує наявність умислу.

На підставі наведених фактів, склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, є доведеним.

Позивач, оскаржуючи постанову про накладення адміністративного стягнення, стверджує, що не отримував повістки про виклик, а тому був неналежним чином повідомлений.

З письмових матеріалів справи вбачається, що предметом оскарження є постанова територіального центру комплектування про притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення порядку явки військовозобов`язаного до ТЦК.

Диспозиція частини третьої статті 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Відповідно, диспозиція наведеної норми є бланкетною, тобто лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших галузей права або інших підзаконних актів (інструкцій, переліків, статутів, положень, наказів, правил тощо).

Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Процедура оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів визначена Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024.

В свою чергу, відповідно до ст. 22 Закону № 3543-ХІІ встановлено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Так, згідно з ч. 1 ст. 22 Закону № 3543-ХІІ громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;

Частиною 3 ст. 22 Закону №3543-ХІІ встановлено обов`язки громадян під час мобілізації, зокрема: - військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях.

У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк (абз. 8 ч. 3 ст. 22).

Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються:

- перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк (абз. 19-20 ч. 3 ст. 22).

У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів (абз. 22).

Відповідно до підпункту 2) пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560: «Належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання».

Разом з цим, суд зазначає, що Постановою КМУ №1147 від 08.10.2024 «Про внесення змін до Правил надання послуг поштового зв`язку» внесено зміни до Правил надання послуг поштового зв`язку.

Згідно п. 82 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 15.03.2009, передбачено, зокрема, що «Рекомендовані листи з позначкою «Повістка ТЦК» під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК».

Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК», працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.

Як вбачається з матеріалів справи, повістка № 351223 від 05.10.2024, надіслана позивачу Укрпоштою рекомендованим повідомленням № 396 від 05.10.2024 15:39, та повернулась до ТЦК з відміткою: "одержувач відсутній за вказаною адресою". Указана повістка надсилалась за місцем проживання (реєстрації) позивача. Тобто повістка № 351223 від 05.10.2024, відповідно до підпункту 2 пункту 41 Порядку вважається врученою належним чином.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною 3 вказаної статті визначено, що кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Відповідно до статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Відповідно до змісту протоколу позивачу було роз`яснено його права.

Таким чином жодних законних та обґрунтованих підстав для звільнення позивача від адміністративної відповідальності та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення судом не встановлено, оскільки факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення підтверджений належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18, розтлумачено сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. У свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.

Таким чином, суд доходить висновку, що саме позиція та докази сторони відповідача є більш переконливими та об`єктивними для суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Ураховуючи викладене, суд приходить до обґрунтованого висновку, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення відповідає вимогам КУпАП, винесена на підставі та в межах повноважень, наданих відповідачу, за наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, а отже є законною. У зв`язку з цим у задоволенні позову слід відмовити.

За змістом ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору.

Зважаючи у задоволенні позову, судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1, 2, 5, 9, 73-79, 90, 121, 139, 241-246, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про про притягнення до адміністративної відповідальності залишити без задоволення.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення було проголошено 04 лютого 2026 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідент.номер: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Головуючий суддя Г.В.Соловей