Справа № 120/17315/24
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

04 лютого 2026 р. Справа № 120/17315/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні звіт відповідача - військової частини НОМЕР_1 , як суб`єкта владних повноважень, про виконання судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22.05.2025 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 21.01.2020 по 20.07.2020, а також нарахованих в цей період щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, премії, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити позивачу перерахунок його грошового забезпечення з 27.04.2021 по 19.05.2023, а також нарахованих в цей період щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, премії, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, із врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у невключенні до складу грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 обчислена грошова компенсація за невикористані дні оплачуваних відпусток, сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 доплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні оплачуваних відпусток, обчисливши її розмір із розміру місячного грошового забезпечення з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану". В задоволенні решти вимог відмовлено.

16.10.2025 Вінницьким окружним адміністративним судом ухвалено додаткове рішення в адміністративній справі № 120/17315/24.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 здійснити ОСОБА_1 перерахунок його грошового забезпечення з 21.01.2020 по 20.07.2020, а також нарахованих в цей період щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, премії, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, із врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2020, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 27.04.2021 по 19.05.2023, а також нарахованих в цей період щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, премії, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023.

21.10.2025 на адресу суду надійшла заява представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням вищевказаного рішення суду згідно ст. 382 КАС України.

Представник позивача у вказаній заяві просив встановити судовий контроль за виконання рішення окружного адміністративного суду від 22.05.2025 у справі № 120/17315/24 та зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 та Військову частину НОМЕР_1 , у відповідності до статті 382 КАС України, подати у встановлений судом строк звіт про виконання вказаного рішення. В обґрунтування поданої заяви представник позивача зазначив, що на даний час рішення суду залишається невиконаним.

Ухвалою від 22.10.2025 вказану заяву задоволено, та з урахуванням того, що прийняте судом 16.10.2025 додаткове рішення, яким, окрім іншого, вирішено позовні вимоги спрямовані до Військової частини НОМЕР_2 в частині визначення обов`язку здійснити ОСОБА_1 перерахунок його грошового забезпечення з 21.01.2020 по 20.07.2020, на час подання стороною позивача заяви про встановлення судового контролю не набрало законної сили, зобов`язано лише військову частину НОМЕР_1 у строк до 03.11.2025 подати до суду звіт про виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28.11.2024, ухваленого на користь ОСОБА_2

24.10.2025 від Військової частини НОМЕР_2 надійшла заява за вх. №67379 в якій заявник просив залишити без задоволення заяву позивача від 21.10.2025 про встановлення судового контролю. Обгрунтовуючи подану заяву представник Військової частини НОМЕР_2 повідомив, що Станом на 21.10.2025 (день подання Позивачем заяви про встановлення судового контролю в порядку статті 382 КАС України прим.) після ухвалення Вінницьким окружним адміністративним судом у справі №120/17315/24 рішення від 22.05.2025, було ухвалено додаткове рішення від 16.10.2025. Рішення суду від 16.10.2025 не набрало законної сили, а відтак заяву Позивача про встановлення судового контролю в порядку статті 382 КАС України слід вважати безпідставною та передчасною.

Також, представник звернув увагу на триваючу на всій території України дію правового режиму воєнного стану, переведення військових частин Збройних Сил України на штати воєнного часу, на те, що з 24.02.2022 військова частина НОМЕР_2 переведена на режим постійної бойової готовності згідно розпорядження начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 24.02.2022 року № 39/304/39/24Т.

З початком повномасштабної збройної агресії російської федерації проти України військова частина НОМЕР_2 постійно перебуває на Сході України (Донеччина, Харківщина, Луганщина), а весь особовий склад виконує бойові та спеціальні завдання з оборони України, захисту суверенітету, територіальної цілісності та незалежності Держави.

Не виділяються кошти з Державного бюджету на ті вимоги, що ставить позивач, в умовах, коли Український народ героїчно протистоїть російському агресору, увесь Державний бюджет йде на витрати по Захисту Батьківщини від агресії російської федерації. Підтримання належного рівня обороноздатності є найвищим державним інтересом та справою всього українського народу. Позивач фактично позбавляє Державний бюджет підтримувати Збройні Сили України по Захисту Батьківщини від агресії російської федерації, адже вказані витрати тепер необхідно робити на користь Позивача, що Державним бюджетом не передбачено. В умовах війни громадяни України повинні бути високо дисциплінованими, мати високу моральну та патріотичну свідомість.

Окремо звернув увагу на те, що Військова частина НОМЕР_2 знаходиться на фінансовому забезпеченні Міністерства оборони України у відповідності до приписів статей 3, 15 Закону України «Про Збройні Сили України» № 1934-XII від 06.12.1991, а відтак виконання рішення суду Військовою частиною НОМЕР_2 поставлено у залежність від виділення фінансування на відповідні видатки.

На думку відповідача застосування судового контролю, та в перспективі в подальшому накладення на військову частину НОМЕР_2 штрафних санкцій за несвоєчасне виконання вимог судового контролю, під час відбиття збройної агресії російської федерації в умовах гарячої фази повномасштабної війни, залежності військової частини НОМЕР_2 від асигнувань ієрархічно вищої установи в особі Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України, ставить під загрозу безперервне, належне та ефективне виконання військовою частиною НОМЕР_2 , заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів Держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

22.01.2026 отримано звіт Військової частини НОМЕР_1 , в якому відповідач повідомив, що Військова частина НОМЕР_1 , виконуючи функції оборони держави, визначені Законом України Про Збройні Сили України, є бюджетною установою, знаходиться на казначейському обслуговуванні та фінансується з Державного бюджету України.

24.09.2025 за №0989/10/3788 фінансовим органом військової частини НОМЕР_1 складено довідку-розрахунок грошового забезпечення, відповідно до якої ОСОБА_1 перераховано грошове забезпечення згідно рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року у справі №120/17315/24. Також 24.09.2025 за №0989/10/3789 фінансовим органом військової частини НОМЕР_1 складено довідку-розрахунок грошової компенсації щорічної відпустки та відпустки як учаснику бойових дій з урахуванням сум додаткової винагороди згідно рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року у справі №120/17315/24.

Юридичною службою військової частини НОМЕР_1 був складений рапорт від 23.09.2025 №1060/678-в з метою виконання рішення суду фінансово-економічною службою військової частини НОМЕР_1 .

Ба більше, на ім`я начальника забезпечувального фінансового органу було подано основну заявку-розрахунок в потребі в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби (переміщених до інших військових частин), виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 Інші поточні видатки за напрямом грошового забезпечення А0989 на жовтень 2024 року.

В подальшому заявки-розрахунки неодноразово подавались на ім`я начальника забезпечувального фінансового органу.

Тобто, військова частина НОМЕР_1 вчинила всі дії для виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року у справі №120/17315/24, однак фінансування на виконання судового рішення станом на 22.01.2026 не отримала, що підтверджується випискою з рахунку за КЕКВ 2800 Інші поточні видатки щодо відсутності фінансування військової частини НОМЕР_1 на виконання судових рішень. Але, саме за КЕКВ 2800 Інші поточні видатки проводяться виплати на виконання рішень судів, використання інших рахунків для виплати коштів на підставі рішень судів забороняється.

З огляду на викладене, представник відповідача зазначив, що військова частина НОМЕР_1 як бюджетна установа, що виконує функції оборони держави визначені Законом України Про Збройні Сили України, є розпорядником бюджетних коштів третього рівня, тобто найнижчого рівня у військовій структурі. Військова частина не веде підприємницьку чи іншу приватну діяльність із доходом, самостійно та на власний розсуд дохід і грошові кошти не розподіляє.

Фінансування військової частини НОМЕР_1 зі сторони розпорядника бюджетних коштів першого та другого рівнів (Міністерство оборони та ІНФОРМАЦІЯ_1 ) залежить від прийняття рішеннями цими органами, а виконання судового рішення в частині виплати перерахованого грошового забезпечення - фактичного надходження коштів на рахунки військової частини.

Таким чином, рішення суду буде виконано після надходження необхідних для цього коштів на реєстраційні рахунки військової частини НОМЕР_1 . Проте, враховуючи введений в Україні воєнний стан, фінансування здійснюється несвоєчасно та в неповному обсязі.

У відповідності до ч. 1 ст. 382-2 КАС України суд розглядає звіт про виконання судового рішення протягом 10 днів з дня його надходження в порядку письмового провадження.

Таким чином розгляд поданого звіту здійснюється судом в письмовому провадженні.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши звіт про виконання судового рішення, суд при вирішенні питання про його прийняття керується такими мотивами.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч.ч. 2-4 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналогічні вимоги передбачені статтею 14 КАС України.

Крім того, згідно зі ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

В абзаці 3 пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Також у Рішенні від 26.06.2013 Конституційний Суд України врахував практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України", заява № 60750/00, зазначив, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

В пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019, на підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку, Конституційний Суд України вказав на те, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив на тому, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Тому обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено відповідний обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Одним із способів судового контролю за виконанням судового рішення є зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.

За змістом положень частини третьої статті 382-1 КАС України встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.

Особливості прийняття судом рішення за наслідками розгляду звіту про виконання судового рішення регламентуються статтею 382-3 КАС України.

Так, частинами першою, другою зазначеної статті визначено, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 382-3 КАС України у разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Половина суми штрафу стягується на користь заявника, інша половина до Державного бюджету України.

Водночас за правилами, передбаченими абзацом 2 частини п`ятої статті 382-3 КАС України, якщо судове рішення стосується здійснення виплат (пенсійних, соціальних тощо), суд може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, які підтверджують відсутність бюджетних асигнувань у суб`єкта владних повноважень та вжиття його керівником всіх необхідних заходів для встановлення таких бюджетних асигнувань, які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.

Також відповідно до положень частини десятої, одинадцятої статті 382-3 КАС України у разі неподання звіту у строк, встановлений судом, або у разі подання звіту з порушенням такого строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання, суд встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу, а також накладає штраф на керівника такого суб`єкта владних повноважень.

Якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але суб`єктом владних повноважень відповідне судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу.

Судом встановлено, що рішення в цій справі станом на даний час не виконане, адже стягувачу нараховано, але не виплачено за спірні періоди донараховані суми грошового забезпечення, а також нараховані в цей період щомісячні додаткових видів грошового забезпечення, премії, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, з врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на відповідний рік.

Відповідач вказаного факту не заперечує, але наголошує на неможливості виконання судового рішення зважаючи на те, що відповідні кошти можуть бути виплачені лише в межах наявних кошторисних призначень і у військової частини, як розпорядника бюджетних коштів, поки що відсутнє необхідне фінансування, що підтверджується доданими до звіту документами.

Разом з тим, як стверджує відповідач, він не має наміру ухилитися чи перешкоджати виконанню судового рішення, подав заявку на виділення необхідних для виплати позивачу коштів та невідкладно після їх надходження буде вчинено дії щодо перерахування таких коштів на рахунок позивача.

В цьому контексті суд враховує, що метою встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі є спонукання відповідача-суб`єкта владних повноважень до виконання рішення суду, ухваленого не на його користь, якщо таке рішення передбачає вчинення певних дій.

При цьому визначальним є те, чи існують достатні підстави вважати, що відповідач може ухилятися від виконання судового рішення, маючи реальну можливість його виконати.

Згідно з частиною першою статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо іншого не передбачено законом про Державний бюджет України.

Крім того, частинами першою та четвертою статті 48 Бюджетного кодексу України передбачено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, з урахуванням необхідності виконання бюджетних зобов`язань минулих років. Зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.

Таким чином, в силу нормативних приписів будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Встановлені судом обставини справи вказують на неможливість самостійного виконання відповідачем рішення суду у цій справі в частині виплати стягувачу перерахованого грошового забезпечення, що обумовлюється відсутністю у відповідача належного фінансового забезпечення та коштів, необхідних для виплати існуючої перед стягувачем заборгованості.

Згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 373/436/17, від 15 травня 2020 року у справі № 812/1813/18, від 21 травня 2020 року у справі № 310/6910/16-а, від 19 лютого 2020 року у справі № 821/1491/17 та багатьох інших, невиконання боржником судового рішення в частині виплати грошових коштів стягувачу за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Як вже зазначалося вище, за приписами частини другої статті 382-3 КАС України суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення. В протилежному випадку, якщо відповідачем такі обставини доведено і вони знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, суд має право прийняти такий звіт.

Таким чином, оскільки невиконання відповідачем рішення суду спричинене об`єктивними причинами, а належних доказів, які б свідчили про намір суб`єкта владних повноважень ухилитися від виконання судового рішення не здобуто, суд доходить висновку про наявність підстав для прийняття поданого боржником звіту.

Суд зважає на те, що основним призначенням стадії виконання судового рішення є фактичне втілення судових присуджень у матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Проте проблема невиконання рішень національних судів у соціальних та інших публічно-правових спорах має загальнодержавний характер та пов`язана виключно із проблемою фінансування цих витрат з Державного бюджету, особливо в умовах воєнного стану.

Тобто проблема з виконанням рішення суду у цій справі не є індивідуальною, а охоплюється загальною проблемою належного виконання судових рішень, пов`язаних з виплатою бюджетних коштів, яка потребує системного підходу до її вирішення на найвищих рівнях органів державної влади.

В даному ж випадку, на переконання суду, відповідачем наведено обґрунтовані підстави, що ускладнюють виконання судового рішення (такими обставинами є відсутність бюджетних призначень, що підтверджено належними доказами), а тому суд доходить висновку про наявність підстав для прийняття поданого звіту.

Разом з тим суд наголошує, що це не звільняє відповідача від обов`язку виконати рішення суду, ухвалене на користь позивача, та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням такого рішення шляхом зобов`язання відповідача подати новий звіт про його виконання, якщо поведінка відповідача буде давати приводи вважати, що він ухиляється від виконання рішення суду, затягує його виконання або ж діє недобросовісно та не вживає заходів, необхідних для його якнайшвидшого виконання.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 248, 256, 294, 295, 381-1, 382, 382-2, 382-3 КАС України, суд

у х в а л и в :

Прийняти звіт суб`єкта владних повноважень військової частини НОМЕР_1 про виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року в адміністративній справі № 120/17315/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна