Справа № 440/11277/25
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2026-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 р. Справа № 440/11277/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 27.10.2025, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, м. Полтава, по справі № 440/11277/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Голового Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області (далі відповідач) в якому просив:

визнати протиправними дії Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області щодо не нарахування та не виплати у повному обсязі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у періоди з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року та з 01.01.2024 по 14.08.2024 у належному розмірі;

зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію-різницю (щомісячну фіксовану індексацію у розмірі 4 463,15 грн.) за періоди з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року та з 01.01.2024 по 14.08.2024 включно в розмірі 138 561,07 грн., відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 з урахуванням виплачених сум, з відрахуванням податків, зборів і обов`язкових платежів (1,5% військового збору) та одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 168.5 статті 168 Податкового Кодексу України та пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004;

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області щодо неврахування ОСОБА_1 в одноразову грошову допомогу при звільненні та у компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2023-2024 роки в кількості 64 календарних днів щомісячної індексації-різниці грошового забезпечення у належному розмірі - а саме, в сумі 4 463,15 грн;

зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2023-2024 роки в кількості 64 календарних днів з урахуванням щомісячної індексації різниці грошового забезпечення в сумі 4 463,15 грн., з урахуванням виплачених сум, а також з відрахуванням податків, зборів і обов`язкових платежів (1,5% військового збору) та одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 168.5 статті 168 Податкового Кодексу України та пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року закрито провадження у справі № 440/11277/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 .

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 27.10.2025 року у справі № 440/11277/25, з направленням справи до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що предметом позову у цій справі є саме питання розміру індексації-різниці, яка має виплачуватись позивачу з період з 01.03.2018 до дати звільнення, з урахуванням того, що грошове забезпечення позивача у лютому 2018 збільшилось за рахунок індексації грошового забезпечення, яка протиправно не нараховувалась та не виплачувалась. Право позивача щодо належного розміру грошового забезпечення у лютому 2018 було відновлено лише після виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 по справі № 440/12376/24, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23.06.2025. Тобто, на час розгляду справи №440/12376/24 підстави, які зазначені в позовній заяві по даній справі, не існували.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно ст. 304 КАС України, не скористався.

За приписами ч. 1 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

У відповідності до п.1 та п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що справа судом першої інстанції розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, а також, відсутність клопотань від сторін справи про розгляд справи у відкритому судовому засіданні, колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 у справ 440/12376/24 позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Полтавській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.01.2020 по 19.05.2023 з урахуванням визначення посадового окладу, окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.

Зобов`язано Головне управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Полтавській області здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 (у т.ч., посадового окладу, окладу за спеціальним званням, відсоткової надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, щомісячної та разової премії, надбавки за класність, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань) за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, обчислених шляхом множення відповідного прожиткового мінімуму для працездатних осіб на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020; за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021; за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022; за період з 01.01.2023 по 19.05.2023 із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023, з урахуванням проведених виплат та з відрахуванням податків, зборів і обов`язкових платежів.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Полтавській області щодо ненарахування і невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 із врахуванням січня 2008 року, як місяця підвищення тарифної ставки (окладу) для обчислення індексації.

Зобов`язано Головне управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Полтавській області нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області щодо ненарахування і невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 14.08.2024 із застосуванням щомісячної фіксованої індексації відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

Зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 14.08.2024 відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, виходячи із щомісячної фіксованої індексації у розмірі 2346,15 грн, з урахуванням виплачених сум та з урахуванням висновків суду.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області щодо неврахування ОСОБА_1 в одноразову грошову допомогу при звільненні щомісячної індексації різниці грошового забезпечення в сумі 2346,15 грн., а в компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2023-2024 роки в кількості 64 календарних днів - щомісячної індексації різниці грошового забезпечення в сумі 2346,15 грн. та додаткової винагороди, нарахованої відповідно до Наказу МВС України № 35 від 26.01.2023 року.

Зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням щомісячної індексації - різниці грошового забезпечення в сумі 2346,15 грн та компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2023-2024 роки в кількості 64 календарних днів з урахуванням щомісячної індексації- різниці грошового забезпечення в сумі 2346,15 грн та додаткової винагороди, нарахованої відповідно до Наказу МВС України № 35 від 26.01.2023 року, та провести виплату з урахуванням виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На виконання вищевказаного рішення, позивачу проведено виплату загальною сумою 294 886,03 грн., з яких на особовий рахунок ОСОБА_1 кошти в сумі 227 062,24 грн., сплачено прибутковий податок утриманий з доходів фізичних осіб (18%) в сумі 53 079,49 грн., сплачено військовий збір (5%) в сумі 14 744,30 грн, що скриншотом з банківського застосунку позивача.

Позивач, не погоджуючись із вказаним перерахунком на виконання рішення суду, звернувся з даним позовом.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є тотожним спору у справі № 440/12376/24, виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.129-1 Конституції України однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

За правилами п. 1, 4 ч. 1 ст.238 КАС України, суд закриває провадження у справі, зокрема: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства; якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Аналіз наведених норм процесуального законодавства свідчить, що з метою недопущення можливості ухвалення декількох судових рішень у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, законодавець установив правові обмеження у разі виявлення судом тотожних справ, які перебувають/перебували на розгляді у цьому або іншому адміністративному суді.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, якщо вимоги позивача не підлягають розгляду в межах окремої справи за правилами адміністративного судочинства, то в даному випадку вказане є підставою для закриття провадження на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України.

Вказаними нормами встановлений імперативний обов`язок суду закрити провадження у справі у випадку встановлення, що рішення, яке набрало законної сили, ухвалене за результатами розгляду тотожного позову, в якому збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

З огляду на це, слід зазначити, що тотожними визнаються позови, у яких одночасно збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин.

Отже, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 11.04.2018р. у справі №11-257заі18, тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж самі позовні вимоги та з тих самих підстав.

Тобто, достатньою та необхідною правовою підставою для закриття провадження у справі на підставі п.4 ч.1 ст.238 КАС України є одночасна сукупність наступних умов:

- тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають);

- наявність постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи;

- набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.

Так, відповідно до відомостей з Єдиного реєстру судових рішень, встановлено, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 року у справі № 440/12376/24, набрало законної сили 23.06.2025 року.

На виконання судового рішення Головним управлінням було видано наказ від 16.07.2025 № 314-НК/61 «Про перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 ».

Крім того, відповідачем здійснено розрахунок ОСОБА_1 для перерахунку розміру компенсації за невикористану щорічну відпустку з 2023-2024 роки при звільненні в кількості 64 календарні дні з урахуванням щомісячної індексації різниці грошового забезпечення в сумі 2 346,15 грн. та додаткової винагороди нарахованої відповідно до Наказу МВС України № 35 від 26.01.2023 року відповідно до рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 року та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 23.06.2025 р. у справі № 440/12376/24.

Крім того, відповідачем здійснено розрахунок ОСОБА_1 для здійснення перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням щомісячної індексації-різниці грошового забезпечення в сумі 2 346,15 грн. та з урахуванням виплачених сум відповідно до рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 року та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 23.06.2025 р. у справі № 440/12376/24.

Також, на виконання рішень позивачу проведено розрахунок індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 року та з 01.01.2024 по 14.08.2024 року, з урахуванням виплачених сум.

Відповідно до розрахунку індексації-різниці грошового забезпечення відповідно до рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 року та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 23.06.2025 року у справі № 440/12376/24, сума індексації-різниці грошового забезпечення належна Позивачу до виплати становила 131 013,63 грн. з розрахунку 2 346,15 грн. на місяць.

На виконання рішень позивачу проведено виплату загальною сумою 294 886,03 грн., з яких на особовий рахунок ОСОБА_1 кошти в сумі 227 062,24 грн., сплачено прибутковий податок утриманий з доходів фізичних осіб (18%) в сумі 53 079,49 грн., сплачено військовий збір (5%) в сумі 14 744,30 грн., що підтверджується платіжними інструкціями № 1567, № 1568, № 1569 від 16.07.2025 року.

Проте, позивачем було ініційовано новий позов, у зв`язку з неправильним, на думку позивача, розрахунком відповідачем індексації-різниці грошового забезпечення ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що розмір грошового забезпечення позивача у березні 2018 року зменшився порівняно з лютим 2018 року, в зв`язку з чим щомісячна індексація-різниця склала 4463,15 грн. З урахуванням того, що різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року є від`ємною, тобто, меншою за розмір можливої індексації, позивач має право на отримання індексації-різниці за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 14.08.2024 з урахуванням абзацу 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 в розмірі 4463,15 грн. на місяць.

Таким чином, на думку позивача, починаючи з березня 2018 року сума індексації грошового забезпечення, з урахуванням абзаців 3, 4 пункту 5 Порядку № 1078 має виплачуватися у розмірі 4463,15 грн. до моменту наступного підвищення посадового окладу чи до дня звільнення.

З цього приводу, колегія суддів зазначає, виходячи із основних завдань та принципів, визначених нормами КАС України, вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин насамперед спрямоване на ефективний захист прав, свобод та інтересів особи від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Водночас, дотримання принципу верховенства права полягає в тому, що людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Тому саме на адміністративні суди покладено обов`язок офіційного з`ясування усіх обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, що і забезпечує ефективність такого захисту.

У постанові від 09.10.2018р. у справі №809/487/18 Верховний Суд з-поміж іншого зазначив, що підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для установлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Отже, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (п.п.84, 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019р. у справі №917/1739/17 (провадження №12-161гс19)).

Визначальними чинниками у вирішенні таких питань є встановлення судом меж впливу попереднього рішення на предмет спору, тобто суд досліджує, чи поставлені у новій справі питання вже були вирішені в іншому процесі. Якщо так - провадження закривається, щоб не допустити повторного розгляду одного й того самого питання.

Згідно з положеннями ч.1 та 2 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За правилами ч.1 ст.383 КАС України особа - позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

У постанові від 04.11.2021р. у справі №226/950/20 Верховний Суд зазначає, що процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду. Ці норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в справі.

Підсумовуючи викладене Суд у справі №226/950/20 констатував, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів позивача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Водночас Верховний Суд неодноразово звертав увагу на дотримання принципу правової визначеності, вказуючи, що багаторазове звернення до суду з ідентичними вимогами суперечить цьому принципу та підриває стабільність правовідносин. Тому, виходячи зі змісту принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі в адміністративному судочинстві, саме на суд покладається обов`язок визначити характер спірних правовідносин і зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів і вжити заходів для виявлення та витребування доказів.

У цьому контексті Суд зауважує, що ретельне з`ясування змісту та обсягу правової оцінки предмета спору у рішенні, яке вважається таким, що унеможливлює подальший розгляд справи є обов`язком суду, оскільки недостатньо лише формальної подібності предмету або суб`єктів спору. У таких випадках необхідно встановити, що спір вже фактично вирішено у межах розгляду іншої справи.

Таким чином, виходячи із системного аналізу указаних принципів адміністративного судочинства у взаємозв`язку з положеннями статті 242 КАС України щодо законності та обґрунтованості судового рішення, закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України можливе, за умови відсутності публічно-правового спору, що насамперед передбачає відновлення законних прав та інтересів позивача, наслідком чого є відсутність підстав для подальшого визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після виправлення ним допущених порушень.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що якщо суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача не підлягають розгляду в межах окремої справи за правилами адміністративного судочинства, а можуть бути вирішені на підставі відповідної заяви, поданої в порядку ст.383 КАС України, то в даному випадку вказане є підставою саме для закриття провадження на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України.

Подібних правових висновків дійшов Верховний Суд під час вирішення справ №815/2252/16 (постанова від 12.05.2020р.), №170/167/17 (постанова від 16.12.2021р.), №400/822/20 (постанова від 31.01.2022р.), №233/3744/17 (постанова від 20.04.2022р.), №345/4045/16-а (постанова від 11.05.2022р.), №420/6135/22 (постанова від 30.11.2023р.).

Повертаючись до обставин справи, що розглядається, колегія суддів зауважує, що відповідачем вчинено дії щодо виконання судового рішення від 24.03.2025 року у справі №440/12376/24, про що свідчить розрахунок індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 року та з 01.01.2024 по 14.08.2024 року, з урахуванням щомісячної індексації - різниці грошового забезпечення в сумі 2346,15 грн., як і було заявлено в первісному позові, а також відповідні платіжні інструкції.

Поряд з тим, в обґрунтування позову у справі, що розглядається, зазначено, що сума індексації грошового забезпечення, з урахуванням абзаців 3, 4 пункту 5 Порядку № 1078 має виплачуватися у розмірі 4463,15 грн. до моменту наступного підвищення посадового окладу чи до дня звільнення.

Однак, колегія суддів зазначає, що судовим рішенням від 24.03.2025 року у справі №440/12376/24 було вирішено належний до виплати позивачу розмір індексації-різниці, що склав 2 346,15 грн.

Таким чином, позовним вимогам щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації-різниці за періоди з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року та з 01.01.2024 по 14.08.2024 вже надавалась оцінка рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 року у справі №440/12376/24.

Отже, фактичною підставою для звернення до суду є здійснення нарахування та виплати індексації-різниці в іншому розмірі, однак це не може бути підставою для звернення з новим позовом.

Тобто, фактичною підставою для звернення до суду із цим позовом стала незгода позивача з висновками судового рішення по справі № 440/12376/24.

Колегія суддів зауважує, що не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі.

Також, неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, яке набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Після набрання рішенням законної сили позивач не може знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги з тих самих підстав.

Фактом подання нового позову позивач намагається переглянути попереднє судове рішення та виправити, на його думку, допущені помилки.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, у разі незгоди позивача з порядком виконання відповідачем-суб`єктом владних повноважень ухваленого на його користь судового рішення, яке набрало законної сили, позивач може подати заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду, в порядку ст. 383 КАС України.

З урахування наведених вище обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність закриття провадження у справі №440/11277/25.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги наведених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 27.10.2025 по справі № 440/11277/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій