Справа № 1.380.2019.006341
Суддя: Кондратюк Юлія Степанівна
Дата ухвалення: 2026-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Львів

04 лютого 2026 рокусправа № 1.380.2019.006341

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Кондратюк Ю.С.,

з участю:

секретаря судового засідання: Бугрінова Е.В.,

представника позивача: Шейхет М.Г.,

представника відповідача: не з`явився,

представника третьої особи: Сов`як Д.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Кабінету Міністрів України, Міністерства культури України та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Офісу охорони культурної спадщини Львівської міської ради, Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації, про скасування реєстрації декларації, -

У С Т А Н О В И В:

Представництво Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу звернулося до адміністративного суду з позовною заявою до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Кабінету Міністрів України, Міністерства культури України та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, Львівської міської ради, в якій просило:

- скасувати реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт щодо капітального ремонту території між будинками №35 на вул. Староєврейській та №3 на вул. Арсенальній у м. Львові, зареєстровану у вересні 2015 року за №ЛВ 98.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у спірній декларації замовником вказано недостовірні дані щодо коду об`єкта проведення капітального ремонту. Земельна ділянка, на якій планується будівництво, розташована в межах ареалу історичного населеного місця безпосередньо на території об`єкта, що перебуває під охороною ЮНЕСКО - «Львів. Історичний центр». Крім того, в декларації відсутня інформація про підрядника, що є підставою скасування її реєстрації. При цьому, балансоутримувач на конкурсних умовах не визначений, документація на капітальний ремонт розроблена з порушеннями, роботи заплановано виконувати без підрядника, вимоги ДБН щодо проектування не дотримано.

Також покликається на те, що проект виготовлено за відсутності науково-проектної документації. Незважаючи на вказані обставини, під час розробки проектної документації не розроблено: розрахункових навантажень, розрахункових характеристик ґрунтів, гідрогеологічних умов. Зазначає, що замовник вніс неправдиві дані до декларації щодо режиму забудови території, коду об`єкта будівництва, класу наслідків запланованого будівництва, та наявності необхідної проектної документації. Крім того, відповідач на час розгляду питання щодо реєстрації декларації та змін до неї зобов`язаний був знати та врахувати ухвалу Львівської міської ради, якою затверджено генеральний план м. Львова, положення генплану та встановлені ним обмеження, рішення виконавчого комітету Львівської міської ради про затвердження меж історичного ареалу міста та обмеження, що виникли з його прийняттям. Також позивач покликається на ст. 11 Закону України «Про охорону культурної спадщини», якою передбачено, що громадські організації можуть встановлювати шефство над об`єктами культурної спадщини з метою забезпечення їх збереження, сприяти державі у здійсненні заходів з охорони використання, виявлення, обліку, реєстрації об`єктів культурної спадщини, а також на рішення Господарського суду Львівської області від 08.04.2014 у справі №914/4078/13, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.07.2018 у справі №813/5933/15.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо здійснення реєстрації декларації про початок будівельних робіт щодо капітального ремонту території між будинками №35 на вул. Староєврейській та № 3 на вул. Арсенальській у м. Львові від 17.09.2015 №ЛВ 98, позивач звернувся до суду.

31.01.2020 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначає, що жодних доказів, що об`єктом будівництва була пам`ятка архітектури, на виконання будівельних робіт щодо якої необхідний дозвіл центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини позивачем не надано. Оскільки науково-проектна документація із визначення меж історичного ареалу м. Львова не затверджена, то до часу її затвердження відсутні підстави для застосування до такої території правового режиму встановленого законодавством для історичних ареалів населених місць. Вказує, що позивачем не наведено доказів подання замовником неправдивих даних до декларації. Законодавством передбачено конкретні підстави, за наявності яких декларація про початок виконання будівельних робіт може бути скасована. Окрім того, позивач не є потерпілим від оскаржуваного рішення, оскільки воно не спричинило суттєвого негативного впливу саме на позивача, що узгоджується із висновками Верховного суду у постанові від 31.03.2021 року у справі №640/21611/19.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що будівництво заплановано на земельних ділянках, що розташовані не лише в межах ареалу історичного населеного місця, а й на території об`єкта, що перебуває під охороною ЮНЕСКО, в межах Державного історико-архітектурного заповідника. Тобто перебуває під найвищою охороною держави як національна та всесвітня спадщина. Стверджує, що рішення виконавчого комітету Львівської міської ради «Про затвердження меж історичного ареалу та зон регулювання забудови м. Львова» є обов`язковим для виконання та застосування при встановленні/визначенні режиму забудови територій.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05.10.2021, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2022, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного суду від 20.08.2024 у справі № 1.380.2019.006341 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05.10.2021 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2022 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.09.2024 суддю Кондратюк Ю.С. було призначено головуючим суддею.

Ухвалою судді від 09.09.2024 прийнято адміністративну справу №1.380.2019.006341 до провадження.

07.11.2024 відповідач подав додаткові пояснення у справі, в яких вказує, що як вбачається з декларації, об`єктом будівництва є капітальний ремонт території між будинками № 35 на вул. Староєврейській та № 3 на вул. Арсенальській у м. Львові, яка не внесена в Реєстр, як об`єкт культурної спадщини, а відтак, замовником будівництва правильно визначено код об`єкта (майдани, тротуари та пішохідні зони) згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000.

Вказує, що у цьому випадку об`єкт будівництва належить до ІІІ категорії складності, а відтак, у відповідності до вимог вказаного Закону залучення підрядника для проведення капітального ремонту не вимагалось, та відповідно замовником правильно не зазначено про таке в декларації.

Зазначає, що у відповідності до вимог містобудівного законодавства, реєстрація декларації про початок виконання будівельних робіт здійснювалась за декларативним методом, відповідно до якої проводиться лише перевірка повноти даних. Форма декларації про початок виконання будівельних робіт, затверджена Порядком виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 за № 466 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин). З огляду на вищенаведене, зазначає, що відомості про погодження Міністерством культури України, рішення ВК ЛМР про затвердження меж історичного ареалу міста і тд. не зазначаються та не перевіряється органом державного архітектурно-будівельного контролю під час здійснення реєстраційних дій.

Як вбачається з декларації, об`єктом будівництва є капітальний ремонт території між будинками АДРЕСА_1 та № 3 на вул. Арсенальській у м. Львові, яка не внесена в Реєстр, як об`єкт культурної спадщини, а відтак, замовником будівництва правильно визначено категорію складності.

Звертає увагу суду, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, жодного разу не звертався до суду з позовами до органів архбудконтролю про скасування дозвільних документів.

Враховуючи вищенаведене, обов`язок здійснювати нагляд за дотриманням Закону України «Про охорону культурної спадщини», не входить до повноважень Інспекції, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини регулює відносини, а також передбачає відповідальність за правопорушення у даній сфері.

14.11.2024, 05.12.2024 позивач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду без оформлення окремого документа від 19.12.2024 залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Виконавчий комітет Львівської міської ради; продовжено строк підготовчого провадження.

03.01.2025 позивач подав додаткові пояснення у справі, в яких, додатково зазначає щодо відсутності в УОІС ЛМР відповідних визначених законом повноважень на вчинення дій, що передували реєстрації спірної декларації, що відповідно до п. 9, 10, 11 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 за № 466 (в редакції чинній на момент реєстрації спірної декларації), замовник (його уповноважена особа) був зобов`язаний заповнити та подати особисто або надіслати рекомендованим листом з описом вкладення чи через електронну систему здійснення декларативних процедур у будівництві до Інспекції два примірники декларації за формою згідно з додатком 2 до вказаного Порядку виконання будівельних робіт. Замовник згідно із законом відповідає за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації. У разі коли декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, Інспекція повинна була повернути спірну декларацію замовникові з обґрунтуванням причин повернення у строк, передбачений для її реєстрації.

Ухвалою суду без оформлення окремого документа від 13.02.2025 продовжено строк підготовчого провадження.

Ухвалою суду без оформлення окремого документа від 13.02.2025 допущено заміну третьої особи замість Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради на Офіс охорони культурної спадщини Львівської міської ради у зв`язку із зміною найменування.

13.02.2025 позивач подав додаткові пояснення у справі.

05.03.2025 представник третьої особи Кабінету Міністрів України, подав пояснення у справі, в яких просить позов задовольнити повністю. На 22-й конференції Комітету Світової спадщини ЮНЕСКО, що відбувалася у Кіото (Японія) з 30 листопада по 5 грудня 1998 року, Львів було прийнято до Світової спадщини.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 Положення «Про Міністерство культури та інформаційної політики України» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2019 р. № 885, Міністерство культури України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах культури, державної мовної політики, популяризації України у світі, державного іномовлення, інформаційного суверенітету України та інформаційної безпеки, а також забезпечує формування реалізацію державної політики у сферах кінематографії, відновлення та збереження національної пам`яті, міжнаціональних відносин, релігії та захисту прав національних меншин в Україні, мистецтв, охорони культурної спадщини, музейної справи, вивезення, ввезення і повернення культурних цінностей.

06.03.2025 відповідач подав заперечення.

Ухвалою суду без оформлення окремого документа від 11.03.2025 залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Департамент архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації; продовжено строк підготовчого провадження.

10.04.2025, 18.04.2025 третя особа представник Львівської міської ради, подав клопотання про відкладення розгляду справи.

10.04.2025 позивач подав додаткові пояснення у справі.

Також позивач подавав клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, долучення доказів, витребування доказів.

Ухвалою суду без оформлення окремого документа від 15.05.2025 відмовлено у задоволенні уточненого клопотання представника позивача про витребування доказів від 02.04.2025.

Ухвалою суду від 15.05.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

26.06.2025, 14.07.2025 позивач подав додаткові пояснення у справі.

15.07.2025 позивач подав додаткові пояснення у справі щодо інших судових справ, пов`язаних з предметом спору.

15.07.2025, 05.08.2025 позивач подав додаткові пояснення у справі.

12.09.2025 позивач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

06.10.2025 позивач подав додаткові пояснення у справі.

08.10.2025 відповідач подав додаткові пояснення у справі. Зазначає, що проект «Капітальний ремонт території...» стосувався благоустрою громадського простору та мав на меті створення меморіальної площі, що є першою чергою реалізації проекту-переможця міжнародного конкурсу «Площа Синагог» (2010). Його зміст - озеленення, встановлення інформаційних та меморіальних елементів, декоративних бетонних плит, облаштування тераси, малих архітектурних форм, тобто роботи з благоустрою території, які не передбачають втручання у історичні конструкції чи автентичну речовину пам`ятки. Проект «Реставрація і консервація руїн синагоги Турей Загав» має абсолютно інший характер - він спрямований на збереження автентичних архітектурних елементів та зупинення руйнівних процесів. Завданням є укріплення та реставрація цегляного й кам`яного мурування, консервація стін, відновлення історичних елементів (порталів, Біми, арок), археологічні роботи, фіксація планувальної структури пам`ятки XVIII ст. Тобто це роботи з реставрації та консервації пам`ятки архітектури, а не благоустрою території.

Об`єкт «Капітальний ремонт території...» охоплює відкриту територію між будівлями - площу громадського користування, що не є об`єктом культурної спадщини. Об`єкт «Реставрація і консервація руїн синагоги Турей Загав (Золота Роза)» стосується безпосередньо пам`ятки архітектури місцевого значення, зареєстрованої під охоронним № 344. Отже, це різні за предметом охорони та юридичним статусом об`єкти.

Об`єкт «Капітальний ремонт території...» збудований на підставі декларації про початок виконання будівельних робіт № ЛВ 98 від 17.09.2015, що відповідає вимогам статей 34, 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції чинній на момент реєстрації) та характеризує вид робіт як капітальний ремонт (благоустрій), не пов`язаний з втручанням у несучі конструкції будівель чи об`єкти культурної спадщини. Натомість об`єкт «Реставрація і консервація руїн синагоги Турей Загав (Золота Роза)» реалізовано на підставі дозволу на виконання будівельних робіт № ІУ 31 від 02.07.2015, виданого ДАБІ України відповідно до ст. 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції чинній на момент реєстрації), оскільки йдеться про пам`ятку архітектури місцевого значення (ох. № 344).

04.11.2025 позивач подав заперечення на додаткові пояснення відповідача від 08.10.2025.

Також представник позивача подавав письмові пояснення та клопотання у справі.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

У судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Кабінету Міністрів України, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечила, просила у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні представник третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Офісу охорони культурної спадщини Львівської міської ради, Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, проти позовних вимог заперечила, просила у задоволенні позову відмовити.

03.02.2026 у судовому засіданні оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення та у зв`язку із складністю справи суд відклав ухвалення та проголошення судового рішення на 04.02.2026 о 10 год 50 хв (ч. 1 ст. 227 КАС України).

З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Суд встановив, що 17.09.2015 Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт щодо капітального ремонту території між будинками №35 на вул. Староєврейській та №3 на вул. Арсенальській у м. Львові за №ЛВ98; вид будівництва капітальний ремонт; категорія складності ІІІ, код об`єкта згідно з державним класифікатором будівель 2112.5 (Т. 1, а.с. 47, 48).

Не погодившись із таким рішенням позивач звернувся із цим позовом до суду.

Змістом спірних правовідносин є правомірність реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт щодо капітального ремонту території між будинками №35 на вул. Староєврейській та №3 на вул. Арсенальській у м. Львові.

До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 54 Конституції України громадянам гарантується свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, захист інтелектуальної власності, їхніх авторських прав, моральних і матеріальних інтересів, що виникають у зв`язку з різними видами інтелектуальної діяльності (частина перша цієї статті).

Частинами четвертою, п`ятою вищенаведеної норми Конституції України встановлено, що культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходяться за її межами.

Конституція України також закріплює за кожним обов`язок не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки (стаття 66).

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Водночас обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

За змістом Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 щодо «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес».

Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

В обґрунтування права звернення до суду позивач покликається на те, що відповідно до його Статуту цілі, за якими утворюється організація, є, зокрема: сприяти освіті громадськості, стосовно стану дискримінації та упередження проти осіб єврейської національності у Радянському Союзі та інших місцях через їх національність, віросповідання; робити пожертвування для досягнення мети для благодійних цілей. Основною метою діяльності представництва є проведення моніторингу ситуації з дотримання прав людини, сприяти гармонізації міжнародних та міжрелігійних відносин, надавати різноманітну гуманітарну допомогу, сприяти покращенню освіти дітей та дорослих осіб єврейської національності через їх релігійні переконання.

Крім того, покликався на те, що його права визначені також Угодою, укладеною 04.03.1994 між Урядом України і Урядом Сполучених Штатів Америки «Про охорону і збереження культурної спадщини», відповідно до якої сторони взяли на себе зобов`язання щодо охорони та збереження культурної спадщини; права сприяти охороні та збереженню культурної спадщини; доступу до неї громадськості.

Також свої вимоги обґрунтовує приписами ст. 11 Закону України «Про охорону культурної спадщини», яка надає право громадським організаціям встановлювати шефство над об`єктами культурної спадщини з метою забезпечення їх збереження, сприяння державі у здійсненні заходів з охорони використання, виявлення, обліку, реєстрації об`єктів культурної спадщини.

Також покликається на те, що територія між будинками №25 на вул. Староєврейській та №3 на вул. Арсенальній у м. Львові, щодо капітального ремонту якої відповідачем зареєстровано оскаржувану декларацію, охоплює територію, на якій розташовані пам`ятки культурної спадщини (південна та східна сторони синагоги (буд. 27 на вул. І. Федорова), сакральні споруди для ритуальних потреб: руїни фундаменту Будинку Вчення, боковий вхід до кагального будинку зі шпилем, через який йшлося до споруди Микви). Крім того, земельна ділянка, на якій планується будівництво, розташована в межах ареалу історичного населеного місця, безпосередньо на території об`єкта, що перебуває під охороною ЮНЕСКО «Львів. Історичний центр». Наявність спірної декларації та будівельні роботи на зазначеній території, перешкоджають позивачу завершити археологічні дослідження в межах вулиць Федорова, Арсенальна, Староєврейська, Бр. Рогатинців та втілити Програму регенерації колишньої міської юдейської дільниці м. Львова, затверджену рішенням Науково-методичної ради з питань охорони культурної спадщини Міністерства культури України від 12.04.2013.

Питання наявності у Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу права на звернення із позовом до суду за захистом охоронюваного законом інтересу, в контексті наявності у позивача інтересу до об`єкту культурної спадщини, вже поставало у судовій практиці, в т.ч. Верховного Суду.

Зокрема, у постанові від 26.06.2018 у справі №914/582/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків:

«…..зі змісту Статуту Об`єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу вбачається, що метою його діяльності є: сприяння освіти громадськості щодо стану дискримінації та упередження проти осіб єврейської національності та реалізація цілей - релігійних, благочинних, наукових, літературних, просвітницьких; відповідно до Статуту Представництва Американського об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу, зареєстрованого 08 червня 2000 року, основною метою його діяльності є проведення моніторингу ситуації з дотримання прав людини, сприяння гармонізації міжнаціональних та міжрелігійних відносин, надання різноманітної гуманітарної допомоги, сприяння покращенню освіти.

7.35. Судами встановлено, що охоронюваний законом інтерес стосується 1) права на розвиток етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності позивача як національної меншини України (стаття 11 Конституції України); 2) права на збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність (стаття 54 Конституції України); 3) права на розвиток національних культурних традицій, відзначення національних свят, сповідування своєї релігії (стаття 6 Закону України від 25 червня 1992 року № 2494-XII«Про національні меншини в Україні»); 4) права на збереження життєвого середовища у місцях їх історичного й сучасного розселення (стаття 10 Закону України «Про національні меншини в Україні»).

7.36. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що інтерес до прагнення користування конкретним матеріальним та нематеріальним благом зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкованого у суб`єктивному праві простого легітимного дозволу на розвиток етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності як національної меншини України, збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, розвиток національних культурних традицій, відзначення національних свят, сповідування своєї релігії, збереження життєвого середовища в місцях їх історичного й сучасного розселення з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб.

7.37. Ураховуючи те, що спірні приміщення гаражів розміщені на території іудейського давнього кладовища в м. Жидачеві, інтерес позивача до згаданих об`єктів цілком відповідає поняттю «охоронюваний законом інтерес», тлумачення якому надано в Рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004, та підлягає захисту в порядку та спосіб, визначені статтею 152 ЗК України, статтею 16 ЦК України.

7.38. Отже, позивач має право на звернення із позовом у цій справі, а обраний позивачем спосіб захисту охоронюваного законом інтересу не суперечить вимогам чинного законодавства.»

У постанові від 23.05.2018 у справі №914/340/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спірні культові споруди згідно з архівними документами, належали єврейській релігійній організації «Золота Роза», інтерес позивачів до згаданих об`єктів цілком відповідає поняттю «охоронюваний законом інтерес», тлумачення якому надано в Рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004, та підлягає захисту в порядку та спосіб, визначені статтею 152 ЗК України, статтею 16 ЦК України.

У постанові від 18.10.2022 у справі №813/5933/15 Верховний Суд дійшов висновку, що з огляду на те, що зазначені культові споруди розташовані на спірних земельних ділянках, згідно архівних документів, належали єврейській релігійній організації «Золота Роза», Верховний Суд погоджується, що інтерес позивачів до згаданих об`єктів в повній мірі відповідає поняттю «охоронюваний законом інтерес», тлумачення якому надано у вказаному вище рішенні Конституційного суду № 18-рп/2004 від 01.12.2004.

У постановах від 12.01.2024 у справі №1.380.2019.005667, від 31.07.2024 у справі №1.380.2019.006573 Верховний Суд також дійшов висновку про наявність у Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу права звернення до суду у подібних правовідносинах.

Враховуючи наведені вище висновки Верховного Суду, а також те, що спірне будівництво проводиться на території, що охоплює територію, на якій розташовані пам`ятки культурної спадщини (південна та східна сторони синагоги (буд. 27 на вул. І. Федорова), сакральні споруди для ритуальних потреб: руїни фундаменту Будинку Вчення, боковий вхід до кагального будинку зі шпилем, через який йшлося до споруди Микви), у позивача у спірних правовідносинах наявний охоронюваний законом інтерес до згаданого об`єкта, і такий інтерес відповідає поняттю «охоронюваний законом інтерес», тлумачення якому надано в Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004, та підлягає захисту в порядку та спосіб, визначений КАС України. Такий висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 20.08.2024 у цій справі.

Суд звертає увагу, що представником третьої особи - Львівської міської ради, подано Протокол № 1 зустрічі представників офісу охорони культурної спадщини Львівської міської ради з єврейською громадою щодо реалізації частини проекту «Площа синагог», дата проведення: 19.03.2025 м. Львів (далі Протокол зустрічі з єврейською громадою). У вказаному Протоколі зустрічі зазначено таке: «В провадженні Львівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Кабінету Міністрів України, Міністерства культури України та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, Львівської міської ради, про скасування реєстрації декларації. Враховуючи наявність існуючого позовного провадження представниками офісу охорони культурної спадщини та єврейської спільноти ініційовано зустріч. Мета: обговорення реалізованого проєкту з капітального ремонту території, розташованої між вул. Староєврейська, 35 та вул. Арсенальній, 3 та подальшого використання території, в рамках реалізації проекту «Площа синагог».

Реалізація проєкту з капітального ремонту території розташованої між вул. Староєврейська, 35 та вул. Арсенальній, 3 (знаний як «Простір Синагог») належно вшановує пам`ять єврейської громади м. Львова та є важливим і конкретним заходом для підвищення обізнаності про єврейську історію міста. … Концепція облаштування цього простору реалізувалась за результатами проведеного відкритого міжнародного конкурсу. Реалізовувались два проєкти - реставрація та консервація руїн синагоги «Золота роза» та капітальний ремонт прилеглої території. Керівники та представники єврейських громад Львова консультували та допомагали Львівській міській раді та іншим співорганізаторам і партнерам в реалізації проєкту вшанування пам`яті єврейського меморіального місця. Проект, який є публічно відомим як «Простір синагог» вирішив кілька проблем. До моменту реалізації проєкту територія була занедбаною та захаращеною, до руїн синагоги «Золота Роза» не було доступу, а самі руїни нищилися. У рамках проекту було законсервовано залишки синагоги «Золота Роза», облаштовано місце Бейт Гамідрашу, знищених в часі Голокосту. Таким чином, було належно вшановано ці історичні місця, надано доступ до руїн синагоги «Золота Роза», якого до моменту реалізації проекту не було. Обговорення виконаних робіт з капітального ремонту території розташованої між вул. Староєврейською, 35 та вул. Арсенальною, 3 у м. Львові, який входить до проекту «Простір синагог» є актуальним і сьогодні з огляду на існуючу загрозу знищення об`єктів культурної спадщини в умовах воєнного стану. Історичне та культурне значення проведеного капітального ремонту підкреслює збереження культурної спадщини».

Такий Протокол зустрічі з єврейською громадою стосовно проєкту «Простір синагог» суд оцінює як неналежний доказ в цьому спорі, оскільки позивач не був учасником такої зустрічі, а позитивна оцінка спірного проєкту представниками єврейської громади міста Львова не нівелює охоронюваний законом інтерес позивача у цій справі.

Основним доводом позивача, яким обґрунтовано позовні вимоги є те, що у спірній декларації замовником вказано недостовірні дані щодо коду об`єкта проведення капітального ремонту, а земельна ділянка, на якій планується будівництво, розташована в межах ареалу історичного населеного місця безпосередньо на території об`єкта, що перебуває під охороною ЮНЕСКО - «Львів. Історичний центр».

Судом встановлено, що у декларації, зареєстрованій відповідачем, Замовником вказано код об`єкта згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000: 2112.5 цей клас включає: - міські та сільські вулиці, позаміські дороги та будь-які шляхи (включаючи відкриті транспортні розв`язки, стоянки, перехрестя, об`їзні та окружні дороги), наприклад, проспекти, алеї, провулки, обхідні дороги, під`їзні дороги, польові дороги, доріжки для верхової та велосипедної їзди, майдани, тротуари та пішохідні зони.

Позивач зазначає, що об`єкт будівництва відноситься до класу 1273 - Пам`ятки історичні та такі, що охороняються державою. Цей клас включає - будівлі історичні та такі, що охороняються державою і не використовуються для інших цілей. Цей клас включає також: - старовинні руїни, що охороняються державою, археологічні розкопки - будівлі меморіального, художнього і декоративного призначення, статуї. Цей клас не включає: - музеї (1262); 1273.1 Пам`ятки історії та архітектури; 1273.2 Археологічні розкопки, руїни та історичні місця, що охороняються державою; 1273.3 Меморіали, художньо-декоративні будівлі, статуї.

Стосовно вказаних аргументів позивача суд зазначає таке.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулює Закон України «Про охорону культурної спадщини», у преамбулі до якого зазначено, що об`єкти культурної спадщини, які знаходяться на території України, у межах її територіального моря та прилеглої зони, охороняються державою. Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини»:

- історичне населене місце - населене місце, яке зберегло повністю або частково історичний ареал і занесене до Списку історичних населених місць України;

- об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність;

- пам`ятка культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України;

- історичний ареал населеного місця - частина населеного місця, що зберегла об`єкти культурної спадщини і пов`язані з ними розпланування та форму забудови, які походять з попередніх періодів розвитку, типові для певних культур або періодів розвитку.

Суд звертає увагу й на те, що Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про значення культурної спадщини для суспільства» від 19.09.2013 №581-VII Україною ратифіковано Рамкову конвенцію Ради Європи про значення культурної спадщини для суспільства.

Відповідно до преамбули до Рамкової конвенції Ради Європи про значення культурної спадщини для суспільства Сторони цієї Конвенції, у тому числі й Україна, наголошуючи, зокрема, на значенні й потенціалі розумного використання культурної спадщини як ресурсу сталого розвитку та якості життя в постійно мінливому суспільстві, посилаючись на документи Ради Європи, особливо на Європейську культурну конвенцію (1954 року), Конвенцію про охорону архітектурної спадщини Європи (1985 року), Європейську конвенцію про охорону археологічної спадщини (переглянуту) (1992 року) та Європейську ландшафтну конвенцію (2000 року), домовилась: визнавати індивідуальну та колективну відповідальність стосовно культурної спадщини; наголошувати на тому, що збереження культурної спадщини та її стале використання спрямовані на розвиток людського потенціалу та якості життя; уживати необхідних заходів для застосування положень Конвенції стосовно:

- ролі культурної спадщини у створенні мирного та демократичного суспільства, а також у процесах сталого розвитку культурного різноманіття та сприяння йому;

- найліпшої ефективної реалізації повноважень усіх відповідних громадських, інституційних та приватних учасників (пункти b), c), d) статті 1 Конвенції).

Згідно із статтею 5 Рамкової конвенції Ради Європи про значення культурної спадщини для суспільства Сторони зобов`язуються, зокрема: визнавати громадський інтерес до культурної спадщини відповідно до її значення для суспільства; підвищувати цінність культурної спадщини через її виявлення, вивчення, тлумачення, захист, збереження та представлення; сприяти захистові культурної спадщини як важливого фактору для спільних цілей сталого розвитку, культурного різноманіття й сучасної творчості; визнавати цінність культурної спадщини, яка знаходиться на територіях під їхньою юрисдикцією, незалежно від її походження; розробляти інтегровані стратегії для сприяння виконанню положень цієї Конвенції ( пункти a), b), e), f), g) цієї статті Конвенції).

Отже, суд доходить висновку, що згідно з вищенаведеними приписами правових норм національного законодавства і положень актів міжнародного права, ратифікованих Україною, культурна спадщина перебуває під охороною закону, а держава забезпечує збереження об`єктів, що становлять культурну цінність, до яких Закон України «Про охорону культурної спадщини» відносить й території, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність, зокрема, історичні ареали населених місць.

Збереження об`єктів культурної спадщини, їх охорона, яка полягає, у тому числі, у запобіганні їхньому руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпеченні захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь є одним із пріоритетних та головних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

При цьому Україною взято міжнародне зобов`язання визнавати громадський інтерес до культурної спадщини відповідно до її значення для суспільства, сприяти захистові культурної спадщини як важливого фактору для спільних цілей сталого розвитку, культурного різноманіття й сучасної творчості, визнавати цінність культурної спадщини, яка знаходиться на її території як в цілому, так і у певних населених пунктах - історичних населених містах України.

З метою захисту традиційного характеру середовища населених місць України та на виконання статті 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.2001 №878 затверджено Список історичних населених міст України (міста і селища міського типу), до якого внесено і місто Львів.

Абзацами першим-третім пункту 2 вказаної постанови Кабінету Міністрів України Державному комітетові будівництва, архітектури та житлової політики разом з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями постановлено забезпечити протягом 2001- 2003 років розроблення та затвердження науково-проектної документації з визначення меж історичних ареалів населених місць, включених до зазначеного Списку.

Львівською міською радою затверджено Генеральний план м. Львова, а також, межі історичного ареалу та зони регулювання забудови м. Львова, про що свідчать наступні рішення: ухвала 14 сесії 4-го скликання №2146 від 31.03.2005 «Про затвердження «Концепції розвитку міста» при корегуванні генерального плану м. Львова»; ухвала 18 сесії 5-го скликання №3924 від 30.09.2010 «Про затвердження містобудівної документації «Корегування генерального плану м. Львова» ІІ-стадія. Генеральний план»; рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №1311 від 09.12.2005 «Про затвердження меж історичного ареалу та зон регулювання забудови м. Львова».

Отже, Генеральний план м. Львова розроблено і затверджено, визначено, що територія між будинками № 35 на вул. Староєврейській та № 3 на вул. Арсенальській входить в межі історичного ареалу міста, а також в межі охоронної зони ЮНЕСКО.

Судом встановлено, що згідно з Дослідною робою з обстеження і обмірів площі Арсенальної у м. Львові (Замовник: Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради), ділянка, намічена для реконструкції знаходиться в історичному центрі міста. Ділянка відноситься до земель міської ради. Адреса ділянки - площа Арсенальна. Ділянка оточена по периметру сформованою історичною забудовою. Більшість будинків навколо площі Арсенальної - пам`ятки архітектури. Цінні зелені насадження на ділянці проектування відсутні. Благоустрій на ділянці проектування наявний, проте перебуває в незадовільному стані. Наявною містобудівною документацією проектування є генеральний план м. Львова. Згідно генерального плану міста територія проектування відноситься до територій загальноміського центру, переважаюча функція даних територій - об`єкти громадського призначення, площ (як простори суспільного використання) зокрема.

Територія обстеження: територія навколо синагоги "Золота Роза" (територія розташована у межах кварталу, обмеженого вул. Братів Рогатинців, вул. Староєврейською, вул. Арсенальною, забудовою вул. І. Федорова і пл. Коліївщини, та включає незабудовану ділянку на вул. Староєврейській, 41 ділянку зі збереженими руїнами синагоги "Золота Роза").

На цій території до 1943 року стояли три важливі для релігійного та суспільного життя єврейської громади будівлі: Велика міська синагога, Синагога Турей Загав (знана також як "Золота Роза"), Дім навчання Бейт гаМідраш.

Ця територія є частиною ансамблю історичного центру Львова, внесеного до Списку світової спадщини ЮНЕСКО. Територія була ядром та серцевиною середньовічної єврейської дільниці і залишалася одним з важливих центрів релігійного та культурного життя єврейської громади міста. Забудова навколишніх вулиць це переважно житлові будинки, більшість з яких є пам`ятками архітектури. Значна частина будинків змінила своє функціональне призначення, деякі з них знаходяться у поганому стані (Т. 2, а.с. 4-30).

Суд установив, що відповідно до Додатку до експертного звіту №14-1658-14 щодо розгляду проектної документації в частині міцності, надійності та довговічності об`єкта будівництва та кошторисної вартості за робочим проектом «Капітальний ремонт території між будинками №35 на вул. Староєврейській та №3 на вул. Арсенальній» у м. Львові вказано, що територія, що підлягає капітальному ремонту знаходиться в центральній частині м. Львова та обмежена вулицями Староєврейська, Шклярська і руїнами синагоги «Золота Роза».

Територія оточена по периметру сформованою історичною забудовою, більшість навколишніх будинків - пам`ятки архітектури. На ділянці відсутні цінні зелені насадження.

Робочим проектом передбачено капітальний ремонт благоустрою частини площі Арсенальної, відзнакування блоками з білого бетону місця розташування Дому Навчання «Бет Мідраш», влаштування зеленої зони у просторі між відновлюваною будівлею Дому Навчання «Бет Мідраш» та руїнами синагоги «Золота Роза», влаштування оглядової збірно-розбірної дерев`яної тераси вздовж руїн синагоги «Золота Роза», влаштування меморіальних композицій, які позначають місця втрачених об`єктів єврейської культури м. Львова та надають інформацію про історію цього місця (інформаційні стели та настінні інформаційні таблиці).

Також робочим проектом передбачено: - влаштування декоративних мурів з блоків білого бетону; - встановлення на поверхні землі горизонтальних плит з білого бетону; резервування місця для встановлення композиції «Увічнення» з вертикальних плит природного сірого каменю; - освітлення території (Т. 2, а.с. 63 зворот, 64).

Суд звертає увагу, що відповідно до Висновку Відділу охорони культурної спадщини та культурних цінностей Львівської обласної державної адміністрації від 17.04.2015 №2/424 «Про розгляд проектної документації» Відділ охорони культурної спадщини та культурних цінностей Львівської облдержадміністрації розглянув подану від 01.04.2015 (вих. №04-691) робочу документацію "Реставрація і консервація пам`ятки архітектури та містобудування руїн синагоги "Турей Загав" ("Золотої Рози") на вул. Староєврейській у Львові", виготовлену ДП "УРСНPI "Укрзахідпроектреставрація" (ГАП - О. Василина) і робочий проект "Капітальний ремонт території між будинками №35 на вул. Староєврейській та №3 на вул. Арсенальній у Львові", виготовлений підприємцем Юрієм Столяровим, що є фактично проектом впорядкування території руїн згаданої синагоги, і погоджує обидва зазначені проекти (Т. 8, а.с. 158).

Таким чином, суд доходить висновку, що проект "Капітальний ремонт території між будинками №35 на вул. Староєврейській та №3 на вул. Арсенальній у Львові" є частиною проекту впорядкування території руїн синагоги "Турей Загав" ("Золота Роза"), входить в межі історичного ареалу міста Львова, а також в межі охоронної зони ЮНЕСКО.

Суд також бере до уваги, що Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.10.2022 у справі № 813/5933/15 за позовом Об`єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу, Представництва Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу, Єврейської релігійної громади «Турей Загав» («Золота Роза») м. Львова до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, треті особи - Кабінет Міністрів України, Міністерство культури України, Відділ охорони культурної спадщини та культурних цінностей Львівської обласної державної адміністрації, про визнання недійсним та скасування дозволу, зобов`язання вчинити дії, встановлено таке:

«Рішенням Господарського суду Львівської області від 03.05.2017 у справі №914/340/17, залишеним постановою Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018, задоволено позов об`єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу (Вашингтон, США), Представництва Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу (м. Львів), Єврейської релігійної громади «Турей Загав» («Золота Роза») м. Львова (м. Львів) до Львівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів: Міністерство культури України (м. Київ), Львівська обласна державна адміністрація (м. Львів), треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки» (м. Львів), Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради (м. Львів) та визнано недійсною ухвалу Львівської міської ради № 522 від 26.05.2016 в частині визнання права власності територіальної громади м. Львова на Руїни синагоги «Турей Загав» («Золота Роза»), розташовані на вул. І. Федорова, 27.

Крім того, у вказаній справі судами встановлено, що «…вся центральна частина м. Львова (місто в мурах, середмістя), є Державним історико-архітектурним заповідником, створеним Постановою Ради Міністрів УРСР від 12.06.1975 № 297.

На виконання згаданої Постанови, виконавчим комітетом Львівської обласної ради трудящих 09.07.1975 прийнято рішення № 321, яким у Додатку № 1 визначено його межі.

Кабінетом Міністрів України 15.11.1997 прийнято Постанову № 1266 «Про комплексну програму збереження історичної забудови м. Львова» (надалі - програма). Відповідно до вступної частині Програми, до ЮНЕСКО подано матеріали для внесення центру міста до Списку всесвітньої спадщини, у межах, визначених за постановою Уряду від 12.06.1975 № 297.

На 22-й конференції Комітету Світової спадщини ЮНЕСКО (Кіото) у 1998 історичний центр Львова внесено до Списку Світової спадщини.

«…Руїни синагоги входять в межі Державного історико культурного заповідника у м. Львові, а всі землі в межах заповідника є землями державної власності історико-культурного призначення, що було предметом дослідження і встановлено судовими рішеннями.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, Руїни синагоги «Турей Загав» («Золота Роза»), розташовуються в межах ДІАЗ у м.Львові.

Покликання відповідача на те, що ДІАЗ не включений до переліків пам`яток історії та культури, відповідно до Закону УРСР «Про охорону і використання пам`яток історії та культури», а тому, не визнається пам`яткою, відповідно до Закону України «Про охорону культурної спадщини», спростовується ст. 30 Закону УРСР «Про охорону і використання пам`яток історії та культури».

Охорона історико-культурних заповідників відповідно до статті 30 цього Закону та ст. 20 Закону СРСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури", які становлять особливу історичну, наукову, художню чи іншу культурну цінність, можуть бути оголошені рішеннями Ради Міністрів СРСР або Ради Міністрів Української РСР історико-культурними заповідниками, охорона яких здійснюється на підставі окремого про кожний з них положення.

З врахуванням того, що ДІАЗ у м.Львові створено на підставі постанови Ради Міністрів УРСР від 12.06.1975 р. № 297 та існує положення про заповідник, на підставі якого і діє Заповідник, та викладеного вище, внесення Заповідників до реєстру не передбачалось.

Межі території Державного історико-архітектурного заповідника у м. Львові визначено у 2010 р. згідно з Розпорядженням голови Львівської обласної державної адміністрації від 17.03.2010 р. № 228/0/5-10 "Про відновлення діяльності Державного історико-архітектурного заповідника у м. Львові", прийнятого на виконання Розпорядження КМУ № 1338 - р від 11.11.2009 р., що свідчить не про створення його, а лише відновлення.

Крім того, відсутні будь-які належні докази про зміну його категорії національного значення чи виключення з його меж спірних земельних ділянок та об`єктів нерухомості. Цим же розпорядженням визначено і затверджено межі Заповідника…»

Згідно з положеннями ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.

При цьому, звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, слід розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Тобто, учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи.

Водночас, для спростування преюдиційних обставин учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами визначеними процесуальним законодавством.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 06.02.2020 №161/4497/16-а, від 24.12.2019 у справі № 360/403/19, від 13.10.2020 у справі №809/1185/16, від 21.05.2020 у справі №819/1699/16.

Отже, судовим рішенням у справі №914/340/17 та № 813/5933/15, на які покликається позивач, встановлено, що вся центральна частина м. Львова (місто в мурах, середмістя), є Державним історико-архітектурним заповідником, створеним Постановою Ради Міністрів УРСР від 12.06.1975 № 297, в яку також входить територія між будинками №35 на вул. Староєврейській та №3 на вул. Арсенальній у м. Львові, що також зазначає позивач у цьому спорі.

Підсумовуючи, суд доходить висновку, що проект "Капітальний ремонт території між будинками №35 на вул. Староєврейській та №3 на вул. Арсенальній у Львові" є частиною проекту впорядкування території руїн синагоги "Турей Загав" ("Золота Роза"), входить в межі історичного ареалу міста Львова, Державного історико-архітектурного заповідника, а також в межі охоронної зони ЮНЕСКО, тому суд погоджується з доводами позивача про неправильне визначення Замовником коду об`єкта згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000: 2112.5, що включає - міські та сільські вулиці, позаміські дороги та будь-які шляхи (включаючи відкриті транспортні розв`язки, стоянки, перехрестя, об`їзні та окружні дороги), наприклад, проспекти, алеї, провулки, обхідні дороги, під`їзні дороги, польові дороги, доріжки для верхової та велосипедної їзди, майдани, тротуари та пішохідні зони.

Суд виснує, що стосовно території між будинками №35 на вул. Староєврейській та №3 на вул. Арсенальній у Львові, яка входить в межі історичного ареалу міста Львова та в межі охоронної зони ЮНЕСКО, у декларації повинен був застосовуватись «код об`єкта» 1273 - Пам`ятки історичні та такі, що охороняються державою, оскільки цей клас включає, зокрема, 1273.2 руїни та історичні місця, що охороняються державою.

Суд, аналізуючи доводи позивача про те, що проект виготовлено за відсутності науково-проектної документації, зазначає таке.

Згідно з ДБН А.2.2-6-2008 Склад, зміст, порядок розроблення, погодження і затвердження науково-проектної документації для реставрації об`єктів нерухомої культурної спадщини дані норми встановлюють склад, зміст, порядок розроблення, погодження та затвердження науково-проектної документації на проведення консервації, реставрації, реабілітації, ремонту та пристосування (далі - реставрація) об`єктів культурної спадщини (крім пам`яток археології і монументальних пам`яток) відповідно до Законів України "Про охорону культурної спадщини", "Про охорону археологічної спадщини" та міжнародних конвенцій, ратифікованих Україною, - "Конвенції з охорони всесвітньої культурної і природної спадщини", "Європейської конвенції з охорони археологічної спадщини", "Конвенції з охорони архітектурної спадщини Європи".

Відповідно до п. 6.1 ДБН A.2.2.-6-2008 науково-проектна документація на реставрацію затверджується замовником і погоджується: на пам`ятки національного значення - центральним органом з охорони культурної спадщини та спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури; на пам`ятки місцевого значення та щойно виявлені об`єкти культурної спадщини - місцевим органом охорони культурної спадщини та місцевим спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури; інвестором (за необхідності, відповідно до інвестиційного договору).

Пунктом 6.2 ДБН A.2.2.-6-2008 встановлено, що науково-проектна документація на реставрацію погоджується та затверджується після розгляду та схвалення на: науково-методичних радах з питань охорони культурної спадщини щодо пам`яток національного значення; консультативних радах з питань охорони культурної спадщини щодо пам`яток місцевого значення та щойно виявлених об`єктів культурної спадщини.

За змістом статті 26 Закону України «Про охорону культурної спадщини» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Закон України №1805-III) консервація, реставрація, реабілітація, музеєфікація, ремонт, пристосування пам`яток національного значення здійснюються лише за наявності письмового дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини на підставі погодженої з ним науково-проектної документації.

Консервація, реставрація, реабілітація, музеєфікація, ремонт, пристосування пам`яток місцевого значення здійснюються за наявності письмового дозволу органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції, на підставі погодженої з ними науково-проектної документації.

Розробленню проектів консервації, реставрації, реабілітації, музеєфікації, ремонту, пристосування пам`яток передує проведення необхідних науково-дослідних робіт, у тому числі археологічних і геологічних.

У складі організаційно-функціональної структури підприємства - виконавця робіт з консервації, реставрації, реабілітації, музеєфікації, ремонту, пристосування пам`яток мають передбачатися підрозділи та/або фахівці, які забезпечують виконання відповідних виробничо-технічних, виробничих функцій.

Головний архітектор проекту, керівники та виконавці робіт повинні мати освітні та освітньо-кваліфікаційні рівні для проведення відповідних робіт.

Роботи із збереження об`єктів культурної спадщини проводяться згідно з реставраційними нормами та правилами, погодженими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Будівельні норми та правила застосовуються у разі проведення робіт із збереження об`єкта культурної спадщини лише у випадках, що не суперечать інтересам збереження цього об`єкта.

Судом встановлено, що Програму регенерації колишньої міської юдейської дільниці м. Львова (вулиця Федорова-Арсенальська-Староєврейська-Бр. Рогатинців), затверджено Директором департаменту культурної спадщини і культурних цінностей Міністерства культури України 12.04.2013 та директором департаменту з питань культури, охорони культурної спадщини та культурних цінностей Львівської облдержадміністрації 12.03.2013 (Т. 1, а.с. 95-111).

Відповідно до витягу з протоколу засідання науково-методичної ради з питань охорони культурної спадщини Міністерства культури України від 12.04.2013 схвалено програму регенерації колишньої міської юдейської дільниці Львова та рекомендовано продовжити опрацювання науково-проектної документації по об`єктах, які входять до складу колишньої міської юдейської дільниці Львова. У вказаному витязі з протоколу зазначено:

«Розміщення і характеристика «Площі синагог» та синагоги «Золота Роза» Зона, зазначена в проекті за назвою «Площа синагог», знаходиться у старому єврейському кварталі Львова, в інтер`єрі розмежування майна, між будинками на вул. Федорова № 27, вул. Староєврейська № 35 і вул. Арсенальська № 3. В зоні є майно, що колись було духовним центром кварталу. Розташовані в середині кварталу руїни синагоги «Золота Роза», зруйнованої в 1943 році, увійти до якої можна з вулиці Федорова № 27; Великий майданчик, де була розташована будівля Бет Хамідараш («Будинок вчених»), зруйнована в 1943 році, вхід з північного боку вулиці Староєврейської; Зона між двома просторами, де знаходилася «Галерея для жінок», в південній частині синагоги. Частиною цього ансамблю також є занедбаний майданчик на південній стороні вулиці Староєврейської, де колись стояла Велика синагога міста. Цей майданчик не фігурує серед складових частин проекту, що є предметом цієї Оцінки.

Опис проекту для «Площі синагог» та робочого проекту з облаштування території: У 2010 році, Львівська міська Рада оголосила міжнародний конкурс для території «Площа синагог». Першу премію отримав проект Франца Решке, Німеччина. На підставі цього проекту, внаслідок зустрічей з громадськими асоціаціями та експертами, та після отримання результатів вищезгаданої археологічної експертизи, було розроблено Попередній проект для площі синагог. Проект затвердила Львівська міська Рада у 2014 році та підтримала Kresed Arie Lviv, Міський історичний центр Східної та Західної Європи і ТОВ Німецьке товариство міжнародної співпраці / Deutsche Gesellschaftfur Intenational Zusammenarbeit (GIZ) GmbH, на підставі чого розроблено Генеральний робочий план території. Цю Оцінку занесено до Попереднього проекту та Генерального плану. Проект розроблено як систему меморіальних просторів, що складаються з чотирьох складових частин:

Простір Синагоги «Золота Роза»; Простір Галереї для жінок, яка зникла; Меморіальний простір Увічнення пам`яті; Простір зниклої будівлі Бет Хамідраш. До цього треба додати простір Великої синагоги міста, що на цей час не внесена до проекту, про який йде мова в цій Оцінці. Далі йде опис проекту за вищезазначеними складовими частинами. (1) Простір Синагоги «Золота Роза» занесено до проекту з реставрації та збереження руїн пам`ятника, його опис зроблено окремо. (2) Простір бувшої Галереї для жінок є зоною, яку видно в напрямку руїн синагоги зі спуском до входу в молитовний зал синагоги (через його південний вхід). (3) Меморіальний простір Увічнення пам`яті, вкритий гравієм, з інсталяцією у меморіальному дусі, з розміщенням на неї історичної інформації, цитат, зображень єврейської частини Львова і т. д. Відвідувачі зможуть ознайомитися. На малюнках проекту вказано, що інсталяція буде уточнена у спеціальному проекті. Дерев`яна лавка, на якій можна посидіти, відокремлює простір Увічнення пам`яті від Галереї для жінок у північній частині. (4) Простір бувшої будівлі Бет Хамідраш, відгороджений низькою бетонною стінкою, має зону комунікацій та зелений простір, де посаджені дерева. Чотири бетонні плити на траві символізують зниклу будівлю. В західній частині простору знаходиться тераса кафе «Золота Роза». В цей комплекс можна зайти з вулиці Староєврейської. В синагогу можна також зайти з вулиці Федорова, № 27 через браму на першому поверсі цього будинку. Дизайн меморіальних просторів є мінімалістським, дуже спрощеним. Мова йде про те, щоби визначити пустоти просторів, які нагадують про існування тут раніше цінних будівель, що зникли. Буде застосовано місцеві високоякісні матеріали. Підрядниками будуть запрошені місцеві експерти в галузі будівництва» (Т. 1, а.с. 112-118).

Суд доходить висновку, що відповідно до законодавства затверджено Програму регенерації колишньої міської юдейської дільниці м. Львова (вулиця Федорова-Арсенальська-Староєврейська-Бр. Рогатинців), яка містить, в тому числі, опис робочого проекту з облаштування території, проте рекомендовано продовжити опрацювання науково-проектної документації по цих об`єктах.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що жодних доказів, що об`єктом будівництва була пам`ятка архітектури, тому на виконання будівельних робіт необхідний дозвіл центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, враховуючи таке.

Відповідно до пунктів 13, 14, 17 частини другої статті 5 Закону України «Про охорону культурної спадщини» до повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини, належить: 13) здійснення нагляду за виконанням робіт з дослідження, консервації, реабілітації, реставрації, ремонту, пристосування й музеєфікації пам`яток та інших робіт на пам`ятках; 14) погодження програм та проектів містобудівних, архітектурних та ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт на пам`ятках національного значення, їх територіях, в історико-культурних заповідниках, на історико-культурних заповідних територіях, у зонах охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць, а також програм і проектів, реалізація яких може позначитися на об`єктах культурної спадщини; 17) надання дозволів на проведення робіт на пам`ятках національного значення, їхніх територіях та в зонах охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць.

Судом встановлено, що території між будинками №35 на вул. Староєврейській та №3 на вул. Арсенальній у Львові входить в межі історичного ареалу міста Львова.

Таким чином, суд доходить висновку, що оскільки до повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини, належить надання дозволів на проведення робіт в історичних ареалах населених місць, то для капітального ремонту території між будинками №35 на вул. Староєврейській та №3 на вул. Арсенальній у Львові також необхідним був такий дозвіл, відсутність якого сторонами не заперечується.

Суд відхиляє доводи позивача про неправильне зазначення у декларації категорії складності, враховуючи таке.

Судом встановлено, що у декларації про початок виконання будівельних робіт щодо капітального ремонту території між будинками №35 на вул. Староєврейській та №3 на вул. Арсенальській у м. Львові за №ЛВ98, замовник вказав категорію складності ІІІ.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-VI (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Закон №3038-VI) усі об`єкти будівництва поділяються на I, II, III, IV і V категорії складності.

Категорія складності об`єкта будівництва визначається відповідно до будівельних норм та державних стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об`єкта будівництва.

Віднесення об`єкта будівництва до тієї чи іншої категорії складності здійснюється проектною організацією і замовником будівництва.

Порядок віднесення об`єктів до IV і V категорій складності визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з Порядком віднесення об`єктів будівництва до IV і V категорій складності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2011 р. N 557 (далі Порядок № 577) цей Порядок визначає механізм віднесення об`єктів будівництва різного функціонального призначення до IV і V категорій складності.

Віднесення об`єкта будівництва до відповідної категорії складності здійснюється проектувальником і замовником (п. 2 Порядку № 577).

Відповідно до п.п. 3, 5, 6 Порядку № 577 категорія складності об`єкта будівництва визначається відповідно до будівельних норм та державних стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об`єкта будівництва.

До IV категорії складності відносяться об`єкти будівництва, які мають хоча б одну з таких ознак:

1) розраховані на постійне перебування більш як 300 осіб та (або) періодичне перебування більше 500 осіб;

2) становлять можливу небезпеку для більш як 10000 осіб, які перебувають поза об`єктом;

3) у разі аварії або неможливості (недоцільності) подальшої експлуатації: можуть спричинити збитки в обсязі понад 15000 мінімальних розмірів заробітних плат; можуть призвести до припинення функціонування об`єктів транспорту, зв`язку, енергетики та інженерних мереж регіонального рівня; можуть призвести до втрати об`єктів культурної спадщини місцевого значення.

До V категорії складності відносяться об`єкти будівництва, які мають хоча б одну з таких ознак:

1) згідно із Законом України "Про об`єкти підвищеної небезпеки" є об`єктами підвищеної небезпеки;

2) розраховані на постійне перебування більш як 400 осіб та (або) періодичне перебування понад 1000 осіб;

3) становлять можливу небезпеку для більш як 50000 осіб, які перебувають поза об`єктом;

4) у разі аварії або неможливості (недоцільності) подальшої експлуатації:

можуть спричинити збитки в обсязі понад150000 мінімальних розмірів заробітних плат;

можуть призвести до припинення функціонування об`єктів транспорту, зв`язку, енергетики та інженерних мереж загальнодержавного значення;

можуть призвести до втрати об`єктів культурної спадщини національного значення.

Отже, можна дійти висновку, що віднесення об`єкта будівництва до тієї чи іншої категорії складності здійснюється замовником будівництва, який у цьому випадку вказав категорію складності ІІІ. До V категорії складності відносяться об`єкти будівництва, які мають хоча б одну з таких ознак, зокрема, можуть призвести до втрати об`єктів культурної спадщини національного значення.

Суд погоджується з доводами відповідача про те, що оскільки об`єктом будівництва є капітальний ремонт території між будинками № 35 на вул. Староєврейській та № 3 на вул. Арсенальській у м. Львові, яка не внесена в Реєстр як об`єкт культурної спадщини національного значення, тому категорію складності замовник будівництва міг визначити самостійно.

Предметом спору у цій справі є правомірність рішення відповідача про реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт щодо капітального ремонту території між будинками №35 на вул. Староєврейській та №3 на вул. Арсенальській у м. Львові за №ЛВ98, тому суд переходить до дослідження цього питання відповідно до законодавства станом на 17.09.2015, дату проведення реєстрації.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 17.09.2015 Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт щодо капітального ремонту території між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 за №ЛВ98; вид будівництва капітальний ремонт; категорія складності ІІІ, код об`єкта згідно з державним класифікатором будівель 2112.5 (Т. 1, а.с. 47, 48).

Відповідач зазначає, що об`єкт «Капітальний ремонт території...» збудований на підставі декларації про початок виконання будівельних робіт № ЛВ 98 від 17.09.2015, що відповідає вимогам статей 34, 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції чинній на момент реєстрації декларації).

Згідно зі ст. 34 Закону України №3038-VI (в редакції станом на 17.09.2025) Замовник має право виконувати будівельні роботи після:

1) подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України;

2) реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів будівництва, що належать до I-III категорій складності;

3) видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів будівництва, що належать до IV і V категорій складності.

Зазначені у частині першій цієї статті документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, веде єдиний реєстр документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів (далі - реєстр). Внесення даних до реєстру з присвоєнням реєстраційного номера здійснюється на підставі інформації, наданої органами державного архітектурно-будівельного контролю, протягом одного робочого дня з дня її отримання.

Доступ користувачів до даних реєстру здійснюється безоплатно через офіційний веб-сайт центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані, реконструкція або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення, а також комплексна реконструкція кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду і нове будівництво об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури відповідно до містобудівної документації на замовлення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування на відповідних землях державної чи комунальної власності можуть здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою (частина четверта).

Контроль за виконанням підготовчих робіт з винесення інженерних мереж, будівельних робіт здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю.

Інформація про документ, що дає право на виконання будівельних робіт, а також відомості про категорію складності об`єкта будівництва, замовника та підрядників розміщуються на відповідному стенді, який встановлюється на будівельному майданчику в доступному для огляду місці (крім індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них).

Згідно зі ст. 36 Закону України №3038-VI право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням або зареєстрованою декларацією про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що належать до I-III категорій складності, підключення об`єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт.

Реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт проводить орган державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі протягом п`яти робочих днів з дня надходження декларації.

Виконувати будівельні роботи, підключати об`єкт будівництва до інженерних мереж та споруд без реєстрації зазначеної декларації забороняється.

За наявності зареєстрованої декларації про початок виконання будівельних робіт отримання замовником та генеральним підрядником чи підрядником (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) інших документів дозвільного характеру для виконання будівельних робіт та видалення зелених насаджень у межах будівельного майданчика не вимагається.

Форма декларації про початок виконання будівельних робіт, порядок її подання та реєстрації, форма повідомлення про зміну даних у зареєстрованій декларації визначаються Кабінетом Міністрів України.

Орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає декларацію про початок виконання будівельних робіт замовникові для усунення виявлених недоліків, якщо у декларації не відображено інформації щодо замовника, назви чи адреси об`єкта будівництва, документа, що підтверджує право власності чи користування земельною ділянкою (крім випадків, визначених частиною четвертою статті 34 цього Закону), містобудівних умов та обмежень (крім об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються), проектувальника, головного архітектора та/або головного інженера проекту, осіб, відповідальних за проведення авторського і технічного нагляду, з обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації. Після усунення недоліків декларація розглядається органом державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, передбаченому для її реєстрації.

Рішення про реєстрацію або повернення декларації про початок виконання будівельних робіт може бути розглянуто у порядку нагляду центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду (без права реєстрації декларації), або оскаржено до суду (частина четверта).

У разі якщо орган державного архітектурно-будівельного контролю не зареєстрував декларацію про початок виконання будівельних робіт або не прийняв рішення про відмову в її реєстрації в установлений цією статтею строк, право на виконання будівельних робіт виникає на одинадцятий робочий день з дня, коли декларація повинна бути зареєстрована або повернена. У такому разі декларація вважається зареєстрованою.

У разі якщо право на будівництво об`єкта передано іншому замовнику або змінено осіб, відповідальних за проведення авторського і технічного нагляду, замовник протягом трьох робочих днів повідомляє про такі зміни орган державного архітектурно будівельного контролю, який зареєстрував декларацію про початок виконання будівельних робіт.

Декларацію про початок виконання будівельних робіт може бути скасовано органом державного архітектурно-будівельного контролю у разі:

1) подання замовником заяви про скасування декларації про початок виконання будівельних робіт;

2) отримання відомостей про припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем (замовником), смерті фізичної особи - замовника або визнання її безвісно відсутньою;

3) встановлення під час перевірки порушень вимог містобудівної документації, містобудівних умов та обмежень, невідповідності об`єкта будівництва проектній документації на будівництво такого об`єкта та вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил, порушень містобудівного законодавства у разі невиконання вимог приписів посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю.

Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про початок виконання будівельних робіт, та виконання будівельних робіт без зареєстрованої декларації.

Відповідно до Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 466 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Порядок № 466) цей Порядок визначає процедуру виконання будівельних робіт. Будівельні роботи - роботи з нового будівництва, реконструкції, технічного переоснащення діючих підприємств, реставрації, капітального ремонту.

Електронна система здійснення декларативних процедур у будівництві -автоматизований комплекс із забезпечення електронного документообігу з питань декларативних процедур у будівництві, функціонування якого забезпечує Держархбудінспекція у порядку, визначеному Мінрегіоном.

Реєстрація - внесення даних до єдиного реєстру (п. 1 Порядку № 466).

Згідно з п. 2 Порядку № 466 будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію та:

подання замовником за формою згідно з додатком 1 повідомлення про початок виконання будівельних робіт Держархбудінспекції або її територіальному органу (далі - Інспекція) за місцезнаходженням об`єкта будівництва - щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт (далі - декларація) або отримання дозволу на виконання будівельних робіт, відповідно до переліку об`єктів, будівництво яких здійснюється після надіслання повідомлення про початок виконання будівельних робіт;

реєстрації відповідною Інспекцією декларації - щодо об`єктів будівництва, що належать до I-III категорії складності;

видачі замовнику Інспекцією дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів будівництва, що належать до IV і V категорії складності.

Зазначені в абзацах другому - четвертому пункту 2 цього Порядку документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва (п. 3).

Реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані, а також реконструкція або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення може проводитися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою (п. 4).

Контроль за виконанням будівельних робіт здійснюється Інспекцією (п. 5).

Відповідно до п. 8 Порядку № 466 реєстрації декларації здійснюється з дотриманням вимог Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності".

Декларація приймається у дозвільному центрі за місцезнаходженням об`єкта.

Згідно з п. 9 Порядку № 466 Замовник (його уповноважена особа) заповнює і подає особисто або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення чи через електронну систему здійснення декларативних процедур у будівництві до Інспекції два примірники декларації за формою згідно з додатком 2.

Один примірник після проведення реєстрації повертається замовнику, другий - залишається в Інспекції, яка її зареєструвала.

Замовник згідно із законом відповідає за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації.

Інспекція протягом п`яти робочих днів з дня надходження декларації перевіряє повноту даних, зазначених у декларації, та вносить їх до єдиного реєстру (п. 10).

У разі коли декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, Інспекція повертає її замовнику з обґрунтуванням причин повернення у строк, передбачений для її реєстрації (п. 11).

Після усунення недоліків, що спричинили повернення декларації, замовник може повторно звернутися до Інспекції для реєстрації декларації (п. 12).

У разі коли Інспекція не зареєструвала декларацію або не повернула її в установлений строк, заявник набуває право на виконання будівельних робіт на одинадцятий робочий день з дня, коли декларація повинна бути зареєстрована, чи повернута. У такому разі декларація вважається зареєстрованою (п. 13).

Згідно з п. 14 Порядку № 466 у разі виявлення Інспекцією наведених у декларації недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності, та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації), які не є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом відповідно до статті 39-1 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, Інспекція письмово повідомляє замовника протягом одного робочого дня з дня такого виявлення.

Замовник зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дня самостійного виявлення помилки (описки, друкарської, граматичної, арифметичної помилки) в зареєстрованій декларації або отримання відомостей про виявлення недостовірних даних подати достовірні дані щодо інформації, яка потребує змін, для внесення їх Інспекцією до єдиного реєстру шляхом подання особисто або надсилання Інспекції рекомендованим листом з описом вкладення заяви за формою згідно з додатком 9 до цього Порядку, декларації, в якій виявлено технічну помилку або недостовірні дані, в одному примірнику та декларації, в якій враховано зміни, у двох примірниках за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Інспекція здійснює реєстрацію декларації, в якій враховано зміни, згідно з цим Порядком.

Відомості щодо внесення даних, зазначених у декларації, в якій виявлено технічну помилку або недостовірні дані, підлягають виключенню з єдиного реєстру в установленому порядку.

До замовника, який самостійно виявив допущену технічну помилку і в порядку, передбаченому цим пунктом, подав відповідну заяву, штрафні санкції за раніше подану з помилками декларацію або виявлені в ній недостовірні дані не застосовуються.

У разі виявлення Інспекцією недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності, та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації), наведених у зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такої декларації підлягає скасуванню Інспекцією.

Інспекція скасовує реєстрацію декларації шляхом видачі відповідного наказу та виключає запис про її реєстрацію з єдиного реєстру протягом п`яти робочих днів з дня виявлення факту подання недостовірних даних, наведених у декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом.

Інспекція скасовує реєстрацію декларації за рішенням суду про скасування реєстрації декларації, що набрало законної сили.

Про скасування реєстрації декларації замовник письмово повідомляється протягом трьох робочих днів з дня її скасування.

Після скасування реєстрації декларації замовник має право повторно подати її згідно з вимогами, встановленими законодавством.

Судом встановлено, що подана на реєстрацію відповідачу декларацію про початок виконання будівельних робіт щодо капітального ремонту території між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 за №ЛВ98 (Т. 1, а.с. 47, 48) відповідає формі, встановленій Додатком 2 до Порядку № 466.

Також суд звертає увагу, що Замовником відповідно до ст. 36 Закону України №3038-VI у декларації відображено інформацію щодо замовника: Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, назви: Капітальний ремонт території між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , та адреси об`єкта будівництва: 79000, територія між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , проектувальника: ФО-П ОСОБА_1 , головного архітектора проекту: ОСОБА_1 , осіб, відповідальних за проведення авторського: ОСОБА_1 , і технічного нагляду: ОСОБА_2 Серія НОМЕР_1 від 05.02.2015.

Замовником відомості щодо земельної ділянки не зазначаються у разі реконструкції, реставрації або капітального ремонту об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані, а також реконструкції або капітального ремонту автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення, що відповідає ст. 36 Закону України 3038-VI та п. 4 Порядку № 466, та зазначено в примітках Декларації (п. 2).

Відтак, суд доходить висновку, що відповідач не мав підстав для повернення без реєстрації для усунення виявлених недоліків декларації про початок виконання будівельних робіт щодо капітального ремонту території між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 за №ЛВ98 відповідно до ч. 6 ст. 36 Закону України 3038-VI та вимог Порядку № 466 у редакціях на момент виникнення спірних правовідносин (17.09.2015). При цьому Замовник згідно із законом відповідає за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації.

Враховуючи вище вказане, суд погоджується з доводами відповідача про те, що «реєстрація органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт за № ЛВ 98 здійснювалась за декларативним методом, тобто без подання до органу ДАБІ будь-яких документів (а лише належним чином заповнену декларацію), під час реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт здійснюється лише перевірка повноти даних, чи все зазначено у відповідних графах декларації».

Згідно з п. 7 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 за № 553 позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Підставами для проведення позапланової перевірки є: необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об`єкта до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів; виявлення факту самочинного будівництва об`єкта; перевірка виконання суб`єктом містобудування вимог приписів органів державного архітектурно-будівельного контролю; вимога головного інспектора будівельного нагляду ДІАМ про проведення перевірки за наявності підстав, передбачених законом; звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; вимога правоохоронних органів щодо проведення перевірки, складена на підставі ухвали слідчого судді. Під час проведення позапланової перевірки підлягають контролю виключно питання, які стали підставою для проведення такої перевірки.

Відповідач звертає увагу, що відповідно до абз. 4 п. 7 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 за № 553 достовірність даних зазначених, зокрема, у декларації про початок виконання будівельних робіт, перевіряється виключно в межах здійснення органом держархбудконтролю позапланової перевірки, а не під час здійснення реєстраційних дій.

Стосовно перевірки достовірності даних декларації про початок виконання будівельних робіт щодо капітального ремонту території між будинками №35 на вул. Староєврейській та АДРЕСА_2 , зареєстрованої у вересні 2015 року за №ЛВ 98, заходи державного архітектурно-будівельного контролю не здійснювались, що визнається сторонами.

Ухвалою суду від 11.12.2025 постановлено витребувати в Офісу охорони культурної спадщини Львівської міської ради, Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради інформацію та документи щодо виконання та завершення будівельних робіт щодо капітального ремонту території між будинками № 35 на вул. Староєврейській та АДРЕСА_2 , введення в експлуатацію вказаного об`єкта.

17.12.2025 на виконання вимог вищевказаної ухвали суду Офіс охорони культурної спадщини надав копії документів щодо виконання та завершення будівельних робіт щодо капітального ремонту території між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що 29.10.2015 між Управлінням охорони історичного середовища Львівської міської ради (Замовник) та ФОП ОСОБА_3 (Підрядник) укладено договір № 1 ст/А (далі - Договір), відповідно до якого Підрядник зобов`язується виконати Замовнику визначені затвердженою проектно-кошторисною документацією роботи, а Замовник прийняти та оплатити такі роботи (п. 1.1. Договору). Найменування робіт за цим договором «Капітальний ремонт території між будинками № 35 на вул. Староєврейській та № 3 на вул. Арсенальній у м. Львові» (п. 1.2. Договору). Замовник зобов`язаний приймати якісно виконані роботи за цим Договором згідно з актом приймання виконаних робіт (п.п. 6.1.2. Договору). Сторонами Договору укладено та підписано Акти приймання виконаних робіт за Договором за грудень 2015 року (Акт № 1), за липень 2016 року (Акт № 2), за листопад 2016 року (Акт № 3).

При цьому вказаний об`єкт будівництва не прийнятий в експлуатацію, що підтверджується відповідачем.

Згідно зі ст. 34 Закону України №3038-VI (в редакції станом на 17.09.2025) Замовник має право виконувати будівельні роботи після: реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів будівництва, що належать до I-III категорій складності. Зазначені у частині першій цієї статті документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва.

У значенні КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень

Згідно із ч. 2 ст. 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За загальним правилом, кожна особа, права та свободи якої було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, завершення будівельних робіт за Договором щодо капітального ремонту території між будинками № 35 на вул. Староєврейській та № 3 на вул. Арсенальній у м. Львові відбулось ще у 2016 році, що не заперечується сторонами, тому скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт щодо капітального ремонту території між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , ніяким чином не здійснить захист прав та інтересів Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу.

Судом враховано, що згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з пунктом 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року статтю 6 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

У процесі розгляду справи суд не встановив інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору. А решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення відповідача відповідає визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, та враховуючи те, що скасування реєстрації декларації не забезпечить захист прав та інтересів позивача, тому у задоволенні позовної вимоги про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт щодо капітального ремонту території між будинками №35 на вул. Староєврейській та АДРЕСА_2 , зареєстровану у вересні 2015 року за №ЛВ 98, потрібно відмовити.

Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Зважаючи на висновок суду про відмову в задоволенні позову, а також ураховуючи положення ст. 139 КАС України, судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні адміністративного позову Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Кабінету Міністрів України, Міністерства культури України та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Офісу охорони культурної спадщини Львівської міської ради, Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації, про скасування реєстрації декларації - відмовити.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Представництво Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу (79054, вул. Кульчицької, буд. 1, кв. 94, м. Львів, ).

Відповідач: Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю (79034, вул. Угорська, буд. 7-А, м. Львів, ).

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Кабінет Міністрів України (01008, вул. Грушевського, 12/2, м. Київ, ); Міністерство культури України (01601, вул. Франка Івана, 19, м. Київ, ).

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Офіс охорони культурної спадщини Львівської міської ради (79008, вул. Валова, 20, м. Львів, ); Львівська міська рада (79008, пл. Ринок, 1, м. Львів; ); Виконавчий комітет Львівської міської ради (79008, пл. Ринок, 1, м. Львів; ); Департамент архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації (79008, м. Львів, вул. Винниченка, буд. 18; ).

Повне рішення суду складено 04.02.2026.

Суддя Кондратюк Юлія Степанівна