Справа № 702/1230/25
Суддя: Олексій РІДЗЕЛЬ
Дата ухвалення: 2026-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

28 січня 2026 року справа № 702/1230/25
м. Черкаси
Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Рідзель О.А., перевіривши матеріали позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Монастирищенської міської ради, служби у справах дітей виконавчого комітету Монастирищенської міської ради про визнання протиправними дій та бездіяльності, скасування запису і зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

15.11.2025 у Монастирищенський районний суд Черкаської області надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до виконавчого комітету Монастирищенської міської ради (далі відповідач 1), служби у справах дітей виконавчого комітету Монастирищенської міської ради (далі відповідач 2), в якому позивач просить:

визнати протиправними дії (рішення) органу реєстрації виконавчого комітету Монасгирищенської міської ради/уповноваженої посадової особи ЦНАП щодо зняття з реєстрації місця проживання неповнолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинені 13.10.2025 без згоди законного представника (матері) та без висновку органу опіки і піклування;

скасувати відповідні записи у Реєстрі територіальної громади про зняття з реєстрації місця проживання зазначених дітей;

зобов`язати орган реєстрації поновити реєстрацію місця проживання дітей за адресою: АДРЕСА_1 за заявою матері як законного представника, у визначений судом строк;

визнати протиправною бездіяльність Служби у справах дітей виконавчого комітету Монастирищенської міської ради, яка полягала у не проведенні обстеження, ненаданні висновку щодо захисту прав дітей, невжитті заходів до поновлення їх прав на житло/реестрацію.

зобов`язати службу у справах дітей: провести невідкладне обстеження умов проживання дітей за вказаною адресою та скласти Акт; надати висновок органу опіки щодо визначення місця проживання дітей із матір`ю та найкращих інтересів дітей; направити до органу реєстрації подання про скасування протиправної реєстраційної дії та поновлення реєстрації дітей; взяти сім`ю під соціальний супровід до стабілізації ситуації.

Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 17.12.2025 вказану справу у порядку КАС України передано за предметною підсудністю до Черкаського окружного адміністративного суду за підсудністю.

За наслідками автоматизованого розподілу, 23.01.2026 справа передана судді Черкаського окружного адміністративного суду О.А. Рідзелю.

Ознайомившись із позовною заявою, виявлено підстави для відмови у відкритті провадження в частині позовних вимог, з огляду на таке.

Згідно з п.1 ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За змістом ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Термін суб`єкт владних повноважень означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

При визначенні компетенції адміністративний суд виходить не лише із суб`єктного складу, а із суті спору. Так, спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій, які треба розуміти як діяльність усіх суб`єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їхнього виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їхніх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Отже під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

В контексті викладеного суд врахував наявність усталеної практики Верховного Суду щодо оскарження рішень органів місцевого самоврядування про зняття з реєстрації місця проживання, викладеної зокрема у постановах від 30.07.2019 у справі №813/202/16 від 27.07.2023 у справі №420/13945/22.

Верховний Суд вказав, що спірні правовідносини стосуються права користування та розпорядження майном. Предметом спірних правовідносин є майнові права на житло. Вимоги ж до органу реєстрації є похідними від них. Тому спір має приватноправовий характер та має розглядатися за правилами ЦПК України.

У порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.

Така правова позиція була неодноразово висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 10 квітня 2019 року (справа № 826/3620/17), від 04 грудня 2019 року (справа №820/212/18), від 19 лютого 2020 року (справа №161/20662/18), у яких дійшла висновку, що позовні вимоги про визнання незаконною та скасування (зняття) з реєстрації місця проживання не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Також у постанові від 16.05.2018 у справі №337/2535/2017 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що позовні вимоги про визнання незаконною та скасування (зняття) з реєстрації місця проживання стосуються права користування та розпорядження майном, а предметом спірних правовідносин є майнові права на житло.

Суд зазначає, що позовні вимоги у вказаних справах та у справі, що розглядається, не є ідентичними за викладом, але стосуються розкриття поняття реєстрації місця проживання, оскільки містять сукупність дій для реалізації поновлення прав особи у сфері реєстрації місця проживання за відповідною адресою.

Так, обґрунтування позовних вимог стосуються захисту права позивача та її неповнолітніх дітей на проживання у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Тобто, предмет спору направлений на захист цивільного права на користування житлом.

Майнові відносини поділяються на публічні та приватні. Відповідно, і спори в таких відносинах можуть бути як публічно-правовими, так і приватноправовими (цивільними, господарськими).

Згідно з ч.2 ст.2 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 №435-IV (далі ЦК України) учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Статтею 170 цього Кодексу встановлено, що Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у цій справі безпосередньо пов`язані з реалізацією позивачами своїх житлових прав.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Припинення дії, яка порушує право та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб відповідно до пунктів 3, 10 ч.2 ст.16 ЦК України є способами захисту цивільних прав та інтересів.

Враховуючи викладене, цей спір не підвідомчий адміністративному суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…). З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу, зокрема, цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися судом, встановленим законом у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Відповідно до ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Отже, за вказаною диспозицією в Україні встановлено презумпцію цивільного процесу.

Тому суд дійшов висновку про підвідомчість спору місцевому загальному суду в порядку цивільного судочинства.

Якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, п.1 ч.1 ст.170 КАС України визначений обов`язок судді відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.

При цьому, відмова у відкриття провадження у справі не порушує визначену ст.30 КАС України заборону спорів про підсудність.

Так, відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.30 КАС України спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються.

Адміністративна справа, передана з одного адміністративного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 29 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження адміністративним судом, до якого вона надіслана.

Справа, прийнята адміністративним судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому адміністративному суду.

Отже, не допускається предметний спір виключно між адміністративними судами.

Суд зазначає, що вищевказана позовна заява подана у Монастирищенський районний суд Черкаської області у порядку КАС України і передана до Черкаського окружного адміністративного суду у зав`язку із тим, що спір предметно не підсудний загальному місцевому суду, як адміністративному.

Водночас, під час вирішення питання про відкриття провадження з`ясовано, що справа не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.319 КАС України порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Отже, розгляд адміністративним судом спору, що не віднесено до юрисдикції адміністративного суду, є безумовною підставою для скасування судового рішення.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі та роз`яснити позивачу, що спір віднесено до юрисдикції цивільного судочинства.

Також, не підлягає розгляду у порядку КАС України додана до позову заява позивача про забезпечення позову, оскільки остання безпосередньо стосується заборони у перешкоді доступу до користування житлом.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 170-171, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Монастирищенської міської ради, служби у справах дітей виконавчого комітету Монастирищенської міської ради про визнання протиправними дій та бездіяльності, скасування запису і зобов`язання вчинити дії.

2. Роз`яснити учасникам справи, що спір відноситься до юрисдикції цивільного судочинства.

3.Копію ухвали направити позивачу.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 15 днів з моменту її складення.

СуддяОлексій РІДЗЕЛЬ