Справа № 140/6491/25
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2026-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 рокуЛьвівСправа № 140/6491/25 пров. № А/857/31748/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючої судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Глушка І.В., Затолочного В.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року про повернення позовної заяви у справі № 140/6491/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов язання вчинити дії,

суддя в 1-й інстанції Шепелюк В.Л.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі також відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії щодо встановлення місяця обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) за період з 25 березня 2017 року по 28 лютого 2018 року іншого, ніж січень 2008 року; зобов`язання нарахувати та виплатити належну індексацію грошового забезпечення за період з 25 березня 2017 року по 28 лютого 2018 року, вважаючи місяцем обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базовий місяць) січень 2008 року;

- визнати протиправними дії щодо не нарахування та невиплати різниці між сумою індексації виплаченої за період з 01 березня 2018 року по 29 серпня 2023 року і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулось в березні 2018 року (щомісячної фіксованої суми індексації) у відповідності до приписів абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078; зобов`язання нарахувати та виплатити різницю між сумою індексації виплаченої за період з 01 березня 2018 року по 29 серпня 2023 року і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулось в березні 2018 року (щомісячної фіксованої суми індексації) у відповідності до приписів абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078;

- зобов`язати нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року №2050-Ш «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за період з 25 березня 2017 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення та з 01 березня 2018 року по день фактичної виплати різниці між сумою індексації та розміром підвищення грошового забезпечення.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року позовну заяву було залишено без руху та позивачу у цей строк необхідно усунути зазначені недоліки позовної заяви шляхом подання (надіслання) до суду заяви про поновлення строку звернення до суду цим позовом в частині позовних вимог за період з 19 липня 2022 року по 29 серпня 2023 року, в якій вказати підстави для поновлення цього строку з наданням доказів поважності причин його пропуску.

На виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху позивач надіслав заяву про поновлення процесуального строку для звернення до адміністративного суду та заяву про зменшення позовних вимог, у якій уточнив період за який слід здійснити нарахування та виплату індексації-різниці за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року (в решті позовні вимоги залишились незмінними).

Так, у заяві про поновлення строку звернення до суду ОСОБА_1 , покликаючись на постанову Верховного Суду від 21 березня 2025 року у справі №460/21394/23, вказав, що відлік тримісячного строку звернення до суду зі спорами, визначеними статтею 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), з урахуванням пункту 1 глави ХІХ Прикінцеві та перехідні положення КЗпП України, почався 01 липня 2023 року, відтак строк звернення до суду з позовом за період з 19 липня 2022 року по 31 грудня 2022 року ним не пропущено, оскільки такий період не був обмежений будь-яким строком.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду в частині позовних вимог відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог за період з 19 липня 2022 року по 31 грудня 2022 року повернуто позивачеві.

Не погодившись із ухвалою, її оскаржив позивач, який вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить скасувати ухвалу про повернення позовної заяви в частині позовних вимог, а справу направити в суд першої інстанції для продовження позовних вимог.

На думку апелянта ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою, винесена не на підставі повного і всебічного з`ясування обставин на які позивач покликався в позовних вимогах та заяві про поновлення строку звернення до суду, а саме що відповідно до постанови Верховного Суду від 21 березня 2025 року у справі №460/21394/23 відлік тримісячного строку звернення до суду зі спорами, визначеними статтею 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), з урахуванням пункту 1 глави ХІХ Прикінцеві та перехідні положення КЗпП України, почався 01 липня 2023 року, відтак строк звернення до суду з позовом за період з 19 липня 2022 року по 31 грудня 2022 року ним не пропущено, оскільки такий період не був обмежений будь-яким строком.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Апеляційний розгляд справи здійснено згідно ч.2 ст.312 КАС України в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвалу суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Частиною 1 статті 118 КАС України встановлено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною другою статті 233 КЗпП України (в редакції до 19 липня 2022 року) було передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01 липня 2022 року №2352-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин, який набрав чинності 19 липня 2022 року (далі Закон №2352-ІХ), назву та частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у новій редакції.

Так частиною першою статті 233 КЗпП України (у редакції Закону №2352-ІХ) встановлено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Частиною другою статті 233 КЗпП України передбачено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116 КЗпП України).

Згідно п. 1 Глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Таким чином, протягом усього цього періоду дії карантину та три місяці після його скасування, тобто до 01 жовтня 2023 року включно, позивач мав право в межах строку оскаржити бездіяльність відповідача щодо невиплати в повному розмірі грошового забезпечення за періоди з 19 липня 2022 року по 31 грудня 2022 року, проте до суду із цим позовом позивач звернувся лише 09 червня 2025 року.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, апеляційний суд зазначає, що строк звернення до суду із позовом, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Як зазначалося вище, частиною другою статті 122 КАС чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналіз наведеної норми КАС свідчить, що у разі якщо особа не знала про допущене порушення, але з певної дати повинна була про нього дізнатись, перебіг строку обчислюється саме з моменту, коли особа повинна була дізнатись про відповідне порушення її прав.

Тобто, законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, унаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо його прийнято за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.

Якщо цей день точно встановити неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому сполуку «повинна була дізнатися» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод, щоб дізнатися, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Отже, реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою у межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізувати своє право на звернення до суду в межах строків такого звернення, адже відсутність реалізації цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Велика Палата Верховного Суду від 26 жовтня 2023 року справа № 990/139/23.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29 серпня 2023 року №248 ОСОБА_1 з 29 серпня 2023 року виключено зі списків особового складу військової частини та з 30 серпня 2023 року з усіх видів грошового забезпечення.

Колегія суддів звертає увагу скаржника, що в даному випадку відлік часу, з якого особа дізналась про порушення свого права необхідно відраховувати з дня виключення позивача зі списків особового складу. Тобто, оскільки 29 серпня 2023 року позивача відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29 серпня 2023 року №248 ОСОБА_1 з 29 серпня 2023 року виключено зі списків особового складу військової частини, а із цим позовом ОСОБА_1 звернувся до суду лише 09 червня 2025 року тобто поза межами тримісячного строку на звернення до суду.

Колегія суддів звертає увагу, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, колегія суддів вказує, що позивачем пропущено строк звернення до суду, а доводи апеляційної скарги про дотримання цього строку є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року про повернення позовної заяви у справі № 140/6491/25 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді І. В. Глушко
В. С. Затолочний