Справа № 522/20077/25-Е
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2026-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 лютого 2026 року

м. Київ

справа №522/20077/25-Е

адміністративне провадження № К/990/2439/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Уханенка С.А.,

суддів: Соколова В.М., Радишевської О.Р.,

перевірив касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Казнєвського Владислава Олеговича на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 19 листопада 2025 року позов громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 0005 від 25.08.2025 про примусове видворення громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 .

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області задоволено. Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 19 листопада 2025 року у справі № 522/20077/25-Е скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

15 січня 2026 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» представник позивача надіслав до Верховного Суду касаційну на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року у цій справі.

Предметом спору у цій справі є правомірність рішення про примусове видворення іноземця.

Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з наступних підстав.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і стаття 13 КАС України.

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

У свою чергу, стаття 288 регулює особливості провадження у справах з приводу примусового повернення чи примусового видворення іноземців або осіб без громадянства за межі території України.

З матеріалів касаційної скарги слідує, що спір у цій справі виник у відносинах з приводу примусового видворення іноземця за межі території України.

За такого правового врегулювання та обставин справи оскарження ухвалених у цій адміністративній справі судових рішень у касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд відповідної касаційної скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Скаржник зазначає, що ця справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки: "при винесенні оскаржуваного рішення потенційно було допущено порушення статей 2, 3, 8, 13 Конвенції, та судами першої інстанції та апеляційної інстанції допущено різне трактування положень одних і тих самих норм законодавства, та для однозначного вирішення справи необхідне дослідження з боку Верховного суду.".

Також скаржник вказує, що в цій справі позивач звернувся із заявою про визнання його біженцем чи особою яка потребує додаткового захисту, проте відповідач не розглянув заяву позивача. Скаржник зазначає, що позивач не зміг під час першого звернення за захистом, надати всі наявні в нього матеріали та докази, з обставин що не залежали від нього, які підтверджують наявність обґрунтованого переслідування щодо нього, тому повторно звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про визнання біженцем, чи особою, яка потребує додаткового захисту, із долученням нових обставин, що не були дослідженні при зверненні.

Перевіривши зміст поданої касаційної скарги, Верховний Суд наголошує, що фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі має поставити на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Своєю чергою колегія суддів зазначає, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає справи, які мають найважливіше (найбільш принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів», а тому не може здійснювати повторну оцінку доказів належно досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, та/або переоцінювати їх.

Також Верховний Суд відхиляє доводи скаржника щодо подання заяви про визнання його біженцем чи особою яка потребує додаткового захисту, оскільки рішеннями судів у справі №420/26262/24 відмовлено у задоволенні позову, в якому позивач просив скасувати рішення від 23 липня 2024 року №112-24 про відмову у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а ухвалою Верховного Суду від 19 червня 2025 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Казнєвського Владислава Олеговича на судові рішення у справі №420/26262/24.

Так, доводи скаржника спрямовані лише на необхідність допуску його касаційної скарги до перегляду судових рішень, а тому Верховний Суд дійшов висновку про те, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду цієї касаційної скарги не матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики у цій категорії адміністративних справ.

Відтак, підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 288, 333 КАС України,

У Х В А Л И В :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Казнєвського Владислава Олеговича на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення.

2. Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала, у спосіб їх надсилання до суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддіС.А. Уханенко В.М. Соколов О.Р. Радишевська