Справа № 240/19604/24
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2026-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/19604/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шимонович Роман Миколайович

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

03 лютого 2026 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Шидловського В.Б. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у якому просив:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 02.09.2024 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №0600-0208-8/114457 від 09.09.2024, викладене у формі повідомлення про відмову у призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як потерпілому внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, починаючи з 23.08.2024, виходячи із наявного страхового стажу роботи, який становить більше 21 рік.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії. Досягнувши віку 54 років, він 26.08.2024 звернувся до ГУ ПФУ в Житомирській області із заявою та відповідним пакетом документів про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України № 796-ХІІ "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". За наслідками розгляду вказаної заяви рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 02.09.2024 йому відмовлено у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку. Вважаючи рішення пенсійного органу протиправним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року опзов задоволено частково.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Зазначає, що відповідно до наданих до заяви документів про стаж (довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудова книжка, довідки про підтвердження трудової діяльності, військовий квиток) загальний страховий стаж враховано повністю та складає 21 рік 3 місяці 9 днів, що недостатньо для призначення пенсії. Враховуючи вищевикладене, гр. ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (24 роки).

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що позивач є потерпілою особою внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії.

26.08.2024 позивач, досягнувши віку 54 років, звернувся до ГУ ПФУ в Житомирській області із заявою та відповідним пакетом документів про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України № 796-ХІІ "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Враховуючи принцип екстериторіальності, розгляд заяви та наданих документів щодо призначення пенсії за віком здійснено Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, яким прийнято рішення від 02.09.2024 №66 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зниженням пенсійного віку, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 24 років. Крім того, у рішенні вказано, що загальний страховий стаж враховано повністю та складає 21 рік 3 місяці 9 днів, що недостатньо для призначення пенсії. Також вказано, що віцдповідно до наданих документів підтверджено проживання в зоні гарантованого добровільного відселення з 26.04.1986 по 29.05.1988 та з 24.05.1990 по теперішній час, що дає право на зниження пенсійного віку на 6 років.

Про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві рішення позивача було проінформовано повідомленням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 09.09.2024 №0600-0208-8/114457.

Вважаючи рішення про відмову в призначенні пенсії протиправним, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для задоволення позовних вимог частково.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України від 28.02.1991 № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон № 796-ХІІ) визначено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створено єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, передбачено додаткові гарантії соціального захисту для вказаних осіб - комплекс заходів у вигляді пільг, компенсацій і гарантій.

Згідно зі статтею 49 Закону № 796-XII пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтею 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII) визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до п.16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону № 1058-IV, якою визначено, що право на пенсію за віком особи набувають при досягненні 60-річного віку та за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, визначені в статті 55 Закону № 796-XII.

Абзацом першим частини першої статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII потерпілим від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, пенсійний вік зменшується на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку (на 2 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до частини третьої статті 55 Закону № 796-XII призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом № 796-ХІІ, обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26.04.1986. Отже, час проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом 4 років станом на 01.01.1993 необхідно обраховувати з 26.04.1986 по 01.01.1993. Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони посиленого радіологічного контролю , яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на Чорнобильській АЕС.

Судом встановлено, що відповідно до паспорта громадянина України, позивач, станом на день звернення до територіального органу Пенсійного фонду України, був особою, якій виповнилося 54 роки.

Відмовляючи позивачу у задоволенні заяви про призначення пенсії, пенсійний орган у спірному рішенні вказав на відсутність необхідного у позивача страхового стажу 24 років. Крім того, у рішенні вказано, що загальний страховий стаж враховано повністю та складає 21 рік 3 місяці 9 днів, що недостатньо для призначення пенсії.

Оцінюючи правомірність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову у призначенні пенсії позивачу відповідно до ст.55 Закону №796-XII, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 55 Закону №796-XII призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Пільги щодо обчислення стажу роботи (служби) визначені у статті 56 Закону №796-XII, згідно з частиною другою якої право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що умовами для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 4 пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII є:

1) наявність відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу;

2) факт проживання та (або) праці такої особи у зоні безумовного (обов`язкового) відселення протягом двох років до 01.01.1993;

3) досягнення необхідного віку для призначення пенсії, зменшеного на відповідну кількість років відповідно до статті 55 Закону №796-XII.

Верховний Суд у постанові від 25 лютого 2020 року справа №344/747/17 , а саме: у пункті другому статті 56 Закону №796-XII зазначив, що право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку. Отже, за цим Законом для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, порядок обчислення стажу роботи має пільговий характер.

Погоджуючись із висновком колегії суддів в справі №344/9750/17 щодо права громадян, яким призначено пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону №796-XII, на збільшення пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений 20-річний стаж роботи для чоловіків (а не 35-річний стаж роботи, як передбачено у статті 28 Закону №1058-IV), Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав не може погодитися із висновком про те, що норма пункту 2 статті 56 цього Закону не містить приписів щодо розміру пенсійного забезпечення не нижче прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Так, у пункті 2 статті 56 Закону №796-XII чітко зазначено, що громадяни, віднесені до категорії 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 120 років, жінки - 15 років, мають право, саме на пенсію і, саме в повному розмірі.

Пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом (стаття 1 Закону №796-XII). Розмір пенсії за віком визначений у статті 27, згідно з якою передбачено формулу для визначення розміру пенсії, умови обчислення розміру пенсії та встановлений максимальний її розмір.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону №1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі зменшується на розмір зазначеної пенсії. За наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено частиною першою цієї статті, пенсія за віком встановлюється в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком (частина друга статті 28 Закону №1058-IV). Отже, можна зробити висновок, що стаття 28 Закону №1058- IV передбачає повний розмір пенсії - як от мінімальний розмір пенсії за віком (за умови набуття відповідного стажу роботи), та неповний розмір пенсії - розмір, пропорційний наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком (за умови наявності страхового стажу меншої тривалості). Проте громадянам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, враховуючи пільги щодо обчислення стажу роботи (служби), встановлені у статті 56 Закону №796-XII, за умови стажу роботи не менш як: жінки - 15 років, цим Законом надано право на пенсію в повному розмірі.

Аналіз зазначених вище норм права дає підстави для висновку про те, що громадяни, віднесені до категорії 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, мають право на пенсію в повному розмірі - у розмірі не меншому за мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений статтею 28 Закону №1058-IV, - розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначений законом.

На підтвердження цієї правової позиції висновки Верховного Суду, неодноразово викладені, зокрема і у постанові у справі №344/9750/17, про те, що законодавством розмежовано поняття «пенсійні виплати» від інших соціальних виплат (допомоги, доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат), виходячи з того, за рахунок яких коштів вони виплачуються (або з коштів Пенсійного фонду з Накопичувального пенсійного фонду, який формується за рахунок пенсійних внесків, сплачених учасниками накопичувальної системи пенсійного страхування, або за рахунок Державного бюджету України). Відповідно, від цього залежить, який орган є відповідальним за виплату.

Держава взяла на себе зобов`язання створити альтернативні компенсаторні механізми забезпечення достатнього рівня життя за рахунок системи гарантування права на соціальний захист на рівні, не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого законом, шляхом виплати додаткових соціальних допомог, надання безоплатно соціальних послуг, безоплатного або з істотною знижкою отримання права на медичне забезпечення та придбання лікарських засобів, компенсації соціальних витрат тощо, а тому оцінка не може ґрунтуватися лише на підході порівняння абсолютного значення розміру конкретної пенсійної виплати, оскільки в межах реалізації соціальних прав, особа користується і іншими видами допомоги від держави.

Враховуючи цей висновок можна також підкреслити, що громадянам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, надано державою право саме на пенсію в повному розмірі - у розмірі не меншому за мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений статтею 28 Закону №1058-IV, - розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначений законом, тобто на пенсійні виплати, а не на соціальні виплати на підставі постанови №265 як забезпечення державою зобов`язань у сфері соціального захисту на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму.

Підсумовуючи вищенаведене, Верховний Суд дійшов висновку про те, що відповідно до статті 56 Закону №796-XII громадянам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, надано державою право саме на пенсію в повному розмірі - у розмірі не меншому за мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений статтею 28 Закону №1058-IV, - розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначений законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28.07.2022 у справі №560/868/17 та від 30.08.2022 у справі №357/6372/17.

У рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 02.09.2024 №66 зазначено, що страховий стаж позивача становить 21 рік 3 місяці 9 днів. Тобто, тривалість страхового стажу позивача є більшою ніж визначено Законом №796-XII, що становить понад 20 років страхового стажу для жінок, але відповідач не врахував та не взяв до уваги ту обставину, що позивач дійсно працював і проживав в зоні посиленого радіоекологічного контролю у вказаний період та набуу необхідного страхового стажу.

Наявність у позивача трудового стажу більше 20 років, що є більшим за кількість років визначених Законом №796-ХІ, підтверджується також копією трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 19.07.1987, що відповідачами не заперечується.

Отже, доводи відповідачів про відсутність у позивача необхідного страхового стажу, спростовуються матеріалами справи, а тому суд дійшов висновку, що позивач набув право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону №796-XII.

Встановлені у справі обставини свідчать про те, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, приймаючи рішення від 02.09.2024 №66 про відмову позивачу у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ діяло недобросовісно, оскільки не врахувало усіх обставин та положень чинного законодавства, що мають значення для призначення пенсії позивачу, а тому суд дійшов висновку, що вказане рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві є протиправними та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №0600-0208-8/114457 від 09.09.2024, викладене у формі повідомлення про відмову у призначенні пенсії, суд зазначає, що така вимога задоволенню не підлягає, оскільки зазначеним листом пенсійний орган лише повідомив позивача про результат розгляду її заяви, натомість рішенням, яке безпосередньо впливає на права позивача є рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 02.09.2024 №66 про відмову в призначенні пенсії, яке й підлягає скасуванню.

Відповідний висновок суду ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23 та від 09.07.2024 у справі № 240/16372/23.

Щодо дати, з якої позивачу слід призначити пенсію, то суд зауважує, що за приписами пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

З аналізу наведеної норми Закону №1058-ІV вбачається, що пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося до спливу трьох місяців з дня виникнення права на призначення такої пенсії.

Оскільки позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону №796-XII поза межами трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку, пенсія позивачу має бути призначена з дати звернення до пенсійного органу з відповідною заявою, тобто з 26.08.2023.

Враховуючи зазначене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 02.09.2024 №66 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи", з 26.08.2023.

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що у відповідності до положень ч.1 ст.308 КАС України колегія суддів не переглядає рішення суду першої інстанції в відмовленій частині, з огляду на те, що рішення в цій частині не є предметом апеляційного оскарження.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Шидловський В.Б. Сапальова Т.В.