Справа № 160/1395/26
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2026-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

03 лютого 2026 р.Справа № 160/1395/26

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Луніна О.С., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Державної установи "Водянська виправна колонія (№146)", -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної установи "Водянська виправна колонія (№146)" з позовною заявою, в якій просить допомогти з`ясувати правомірність звинувачення «щодо порушень засудженими встановленого порядку та умов відбування покарання», а саме примус до важкої роботи в ДУ "Водянська виправна колонія (№146)"; правомірність тримати при собі пігулки (таблетки), які продаються в аптеках без рецепту лікаря, подібні обезболюючі, протизапальні мазі заборона без наявності сертифіката, чим це обґрунтовується?; ненадання в ДУ, а саме медичній частині медичної допомоги, відсутність медичного препарату, мазі; допомогти з`ясувати законність подібних звинувачень з вищеописаних питань, відмова БПД-звернення до суду.

За правилами частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема: чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд виходив із такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини другої статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За нормами частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у передбачені цією нормою способи.

Пунктами 1, 2, 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку з порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи; суб`єкт владних повноважень орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 2 частини другої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

З матеріалів позовної заяви вбачається, шо предметом позову є неналежні умови тримання позивача в установі для відбування покарання.

Статтею 115-1 Кримінально-виконавчого кодексу України встановлено заходи, спрямовані на поновлення прав осіб, засуджених до позбавлення волі, у зв`язку з неналежними умовами тримання.

Частиною другою статті 115-1 названого Кодексу передбачено, що Комісія з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань встановлює факт та/або строк тримання в неналежних умовах в установі виконання покарань на підставі цього Кодексу та положення про Комісію з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Суд зазначає, що такою постановою у розумінні названої норми статті 115-1 є - постанова Кабінету Міністрів України від 31.12.2024 №1549 «Про затвердження Положення про Комісію з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань» (далі Постанова №1549).

Частиною п`ятою названої статті регламентовано, що засуджений, член його сім`ї або близький родич, захисник мають право звернутися із заявою про встановлення факту та/або строку тримання в неналежних умовах до Комісії з розгляду скарг на неналежні умови тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань.

Пунктом 20 Постанови №1549 визначено, що особа, взята під варту, засуджений, член його сім`ї або близький родич, захисник мають право звернутися до Комісії із заявою про встановлення факту та/або строку тримання в неналежних умовах.

За приписами пункту 25 Постанови №1549, особа, взята під варту, або засуджений у разі незгоди з рішенням Комісії має право оскаржити це рішення до суду в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Суд резюмує, що неналежні умови тримання в установі відбування покарань оскаржуються шляхом звернення до Комісії з розгляду скарг на неналежні умови тримання, а у разі незгоди з її рішенням у судовому порядку за правилами, передбаченими Кримінальним процесуальним кодексом України.

За вказаних обставин, наявні підстави для відмови у відкритті провадження у справі.

За правилами пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Суд роз`яснює, що вимоги позивача повинні розглядатися відповідним загальним місцевим судом за правилами, встановленими Кримінально-виконавчим кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України.

Керуючись п.1 частини першої статті 170, статтями 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Водянська виправна колонія (№146)".

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна