Справа № 560/6817/21
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2026-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/6817/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Блонський В.К.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

03 лютого 2026 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів, - адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України, що полягає у невиплаті донарахованого щомісячного грошового утримання ОСОБА_1 за період з лютого 2006 року по квітень 2011 року у розмірі 23 895,04 грн.

Стягнуто з Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_1 23 895,04 грн (двадцять три тисячі вісімсот дев`яносто п`ять гривень чотири копійки) заборгованості з щомісячного грошового утримання за період з лютого 2006 року по квітень 2011 року включно із врахуванням податків.

Вказане рішення набрало законної сили 10.01.2022 згідно ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 січня 2022 року про повернення апеляційної скарги.

28.06.2022 Хмельницьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист в даній справі.

14.03.2025 позивачем до суду подано заяву в порядку ст. 382 КАС України про встановлення судового контролю за виконанням рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.12.2021 в адміністративній справі №560/6817/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів.

Ухвалою від 26.03.2025 Хмельницький окружний адміністративний суд задовольнив заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду від 06.12.2021 у справі №560/6817/21. Встановив Державній судовій адміністрації України строк 30 днів з дня отримання цієї ухвали для подання звіту про виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.12.2021 у справі № 560/6817/21 в частині стягнення з Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_1 23 895,04 грн, (двадцять три тисячі вісімсот дев`яносто п`ять гривень чотири копійки) заборгованості з щомісячного грошового утримання за період з лютого 2006 року по квітень 2011 року включно із врахуванням податків.

Ухвалою від 24.07.2025 суд частково задовольнив заяву ОСОБА_1 про встановлення нового строку для подання звіту про виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.12.2021 в адміністративній справі №560/6817/21, накладання штрафу на керівника Державної судової адміністрації України.

Зобов`язав Державну судову адміністрацію України подати до суду звіт про виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.12.2021 в адміністративній справі №560/6817/21 у двадцятиденний строк з дня отримання цієї ухвали.

Відклав розгляд заяви ОСОБА_1 в частині накладання штрафу на керівника Державної судової адміністрації України на строк, зазначений у мотивувальній частині ухвали.

Зобов`язав Державну судову адміністрацію України надати до суду паспортні дані та реєстраційний номер облікової картки платника податків керівника Державної судової адміністрації України у двадцятиденний строк після отримання цієї ухвали.

07.08.2025 від представника Державної судової адміністрації України до суду надійшов звіт про виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.12.2021 в адміністративній справі №560/6817/21, в якому зазначено, що виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів, здійснюється згідно із законодавством України за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя», головним розпорядником якої є ДСА України, у межах передбачених асигнувань на відповідний бюджетний період. Таким чином, стягнення коштів здійснюється безпосередньо Державною казначейською службою України з вищезазначеної бюджетної програми, що в свою чергу позбавляє ДСА України можливості самостійно виконати це рішення.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2025 року прийнято звіт Державної судової адміністрації України про виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.12.2021 в адміністративній справі №560/6817/21.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким:

- накласти на керівника Державної судової адміністрації України штраф за неподання звіту про виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.12.2021 у справі №560/6817/21 у строк, встановлений судом ухвалою від 26.03.2025;

- відмовити у прийнятті звіту Державної судової адміністрації України про виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.12.2021 у справі №560/6817/21;

- встановити Державній судовій адміністрації України новий строк для подання звіту про виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.12.2021 у справі № 560/6817/21;

- накласти на керівника Державної судової адміністрації України штраф за невиконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.12.2021 у справі №560/6817/21 упродовж більше 3 років.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідно до частини 10 статті 382-3 КАС України: «У разі неподання звіту у строк, встановлений судом, або у разі подання звіту з порушенням такого строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання, суд встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу, а також накладає штраф на керівника такого суб`єкта владних повноважень».

За змістом цієї імперативної норми права у ній передбачено дві самостійні підстави, які зобов`язують суд встановити новий строк та накласти штраф на керівника суб`єкта владних повноважень, якого зобов`язано подати звіт про виконання рішення суду, зокрема: 1) «неподання звіту у строк, встановлений судом»; 2) «подання звіту з порушенням встановленого судом строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання».

Апелянт зазначає, що законодавець у разі неподання звіту у встановлений судом строк або подання звіту з порушенням встановленого судом строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання, не наділяє суд дискреційними повноваженнями (правом) вибирати: накладати чи не накладати штраф на керівника суб`єкта владних повноважень, якого зобов`язано подати звіт, а прямо приписує суду накласти на нього штраф.

Отже, на думку апелянта, відповідно до імперативних приписів частини 2 статті 19 Конституції, статей 3, 6, 7 КАС України, у разі настання одного з вказаних вище фактів, на підставі ч. 10 ст. 382-3 цього Кодексу, суд зобов`язаний: встановити новий строк для подання звіту та накласти на керівника суб`єкта владних повноважень штраф, незалежно від надходження від позивача заяви чи клопотання з цього приводу.

Апелянт вказує, що з моменту прийняття судом першої інстанції ухвали від 26.03.2025 про зобов`язання подати звіт у 30-денний строк ДСА України звіту про виконання рішення суду до Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.12.2021 не подала, будь-яких причин, які унеможливили вчасне подання звіту, суду не повідомила.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2025 у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ДСА України відмовлено, а тому після 25.04.2025, тобто після закінчення строку подання звіту, встановленого судом в ухвалі від 26.03.2025, Хмельницький окружний адміністративний суд був зобов`язаний не тільки встановити для ДСА України новий строк для подання звіту, а й накласти на її керівника штраф за неподання звіту.

Однак, судових рішень щодо встановлення строку для подання звіту та накладення штрафу на керівника ДСА України судом першої інстанції не прийнято.

24.07.2025, тобто після надходження заяви позивача-стягувача від 22.07.2025 з цього приводу, Хмельницький окружний адміністративний суд постановив ухвалу, якою лише зобов`язав ДСА України подати звіт про виконання рішення суду від 06.12.2021 у двадцятиденний строк з дня отримання ухвали. При цьому суд безпідставно відклав розгляд заяви в частині накладення штрафу на керівника ДСА України та зобов`язав ДСА України надати відомості про її керівника, не зважаючи на те, що ні відкладення розгляду такої заяви, ні витребування відомостей про керівника суб`єкта владних повноважень ч. 10 ст. 382-3 КАС України не передбачено

Однак, на думку апелянта, під час розгляду звіту ДСА України, поданого на виконання ухвали суду від 24.07.2025, суд першої інстанції приписів частини 10 статті 382-3 КАС України не виконав, заяви в частині вимог про накладення на керівника СА України штрафу не розглянув, не зважаючи на те, що у звіті ДСА України повідомила усі відомості про її керівника, які вимагав суд. Рішення суду щодо накладення штрафу саме за неподання звіту у встановлений судом строк в ухвалі від 07.08.2025 відсутнє.

Також, апелянт вказує, що зазначені у звіті доводи та додані до нього докази/документи не підтверджують невиконання рішення суду з поважних причин та обставин, які ускладнюють його виконання, та вжиття керівником ДСА України заходів для їх усунення.

За таких обставин, листи ДСА України, які враховані судом першої інстанції під час ухвалення судового рішення, не можуть бути визнані належними, достовірними і достатніми доказами вжиття Державною судовою адміністрацією України та її керівником усіх необхідних заходів до реального виконання рішення суду та підставою для звільнення керівника цього суб`єкта владних повноважень від сплати штрафу за невиконання рішення суду упродовж тривалого строку (більше трьох років).

Відтак, апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для прийняття звіту Державної судової адміністрації України, оскільки рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.12.2021 у справі №560/6817/21 фактично не виконано.

Згідно ч. 1, 2 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Враховуючи відсутність клопотань сторін про розгляд справи за їх участі, а також розгляд судом першої інстанції заяви, поданої в порядку ст. 382 КАС України, в порядку письмового провадження, справу належить розглядати у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість судового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені судом обставини та долучені до звіту докази вказують на неможливість самостійного виконання відповідачем рішення суду, що обумовлюється відсутністю у відповідача необхідного фінансового ресурсу та бюджетних коштів для виплати позивачу присудженого грошового забезпечення.

Суд першої інстанції встановив, що ДСА України листами від 23.11.2023 № 11-14671/23, від 30.04.2024 № 11-10400/24, від 22.07.2024 № 11-14862/24 та від 11.10.2024 № 11-19998/24 неодноразово зверталась до Комітету Верховної Ради України з питань бюджету із пропозицією щодо внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» у частині збільшення бюджетних призначень за бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя» на суми 102, 6 млн. гривень, 1 318,0 млн гривень, 1 428,43 млн гривень та 1 502,98 млн гривень відповідно.

Однак, Міністерство фінансів України повідомило, що порядок виконання рішення суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, чітко регламентований законом. Тобто виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів, повинно здійснювати відповідно до Порядку (лист від 04.12.2023 № 08020-01-2/33514).

А також у листах Міністерства фінансів України від 09.05.2024 № 08020-01-2/14939, від 06.08.2024 № 08020-09-6/23061 та від 24.10.2024 № 08020-09-6/30749 зазначені пропозиції (прохання) ДСА України не були підтримані Урядом, так як у період дії воєнного стану наявні фінансові ресурси держави насамперед спрямовуються на виконання завдань щодо відсічі збройної агресії, забезпечення недоторканості державного кордону та захисту держави, забезпечення життєво необхідних потреб жителів, реалізації заходів територіальної оборони та захисту безпеки населення.

У подальшому, ДСА України листами від 03.02.2025 № 11-2404/25, від 06.03.2025 №11-4566/25, від 07.04.2025 № 11-6770/25, від 12.05.2025 № 11-9437/25, від 17.06.2025 №11-12026/25 та від 16.07.2025 № 11-14135/25 звернулась до Комітету Верховної Ради України з питань бюджету із пропозицією щодо внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» у частині збільшення бюджетних призначень за бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя» на суму 1 568,6 млн гривень.

У відповідь Міністерством фінансів України листами від 17.02.2025 № 08020-01-2/5032 та від 09.05.2024 № 08020-01-2/14939 зазначені пропозиції не були підтримані, так як у період дії воєнного стану наявні фінансові ресурси держави насамперед спрямовуються на виконання завдань щодо відсічі збройної агресії, забезпечення недоторканості державного кордону та захисту держави, забезпечення життєво необхідних потреб жителів, реалізації заходів територіальної оборони та захисту безпеки населення.

Міністерство фінансів України листами від 02.04.2025 № 08020-09-6/9609, від 30.04.2025 № 08020-09-6/12329, від 28.05.2025 № 08020-09-6/15313 повідомило, що позиція Мінфіну з порушеного питання вже надана листом від 17.02.2025 № 08020-01-2/5032 і залишається незмінною.

Суд першої інстанції вказав, що згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постановах від 21.11.2018 року у справі № 373/436/17, від 15.05.2020 року у справі № 812/1813/18, від 21.05.2020 року у справі № 310/6910/16-а, від 19.02.2020 року у справі № 821/1491/17 та багатьох інших, невиконання боржником судового рішення в частині виплати грошових коштів стягувачу за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки невиконання відповідачем рішення суду спричинене об`єктивними причинами, а належних доказів, які б свідчили про намір суб`єкта владних повноважень ухилитися від виконання судового рішення не здобуто, суд дійшов висновку про наявність підстав для прийняття поданого боржником звіту.

Оскільки боржником наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення та заходи, які ним вживаються у межах наданих йому повноважень для виконання судового рішення.

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що наведені вище обставини свідчать про наявність підстав для прийняття поданого звіту.

Щодо підстав для накладання штрафу на керівника Державної судової адміністрації України, суд першої інстанції вказав, що відповідно до частини 5 статті 382-3 КАС України суд за клопотанням суб`єкта владних повноважень може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, що підтверджують здійснення керівником такого суб`єкта владних повноважень дій, які спрямовані на виконання судового рішення та які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.

Якщо судове рішення стосується здійснення виплат (пенсійних, соціальних тощо), суд може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, які підтверджують відсутність бюджетних асигнувань у суб`єкта владних повноважень та вжиття його керівником всіх необхідних заходів для встановлення таких бюджетних асигнувань, які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.

З огляду на викладене, оскільки рішення стосується здійснення виплат довічного грошового утримання, а наявні у справі докази підтверджують відсутність бюджетних асигнувань у суб`єкта владних повноважень для здійснення таких виплат та вжиття його керівником всіх необхідних заходів для встановлення таких бюджетних асигнувань, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для накладення штрафу на керівника Державної судової адміністрації України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ст.14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в ст.370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст.129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.

Вимоги до змісту та форми такого звіту визначені у нормах ч. 2 та 3 ст. 382-2 КАС України.

Згідно ч. 1 - 4 ст. 382-3 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.

Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2 цього Кодексу.

У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Половина суми штрафу стягується на користь заявника, інша половина - до Державного бюджету України.

При цьому за змістом норм ч. 5 цієї ж статті Кодексу передбачено, що суд за клопотанням суб`єкта владних повноважень може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, що підтверджують здійснення керівником такого суб`єкта владних повноважень дій, які спрямовані на виконання судового рішення та які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.

Якщо судове рішення стосується здійснення виплат (пенсійних, соціальних тощо), суд може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, які підтверджують відсутність бюджетних асигнувань у суб`єкта владних повноважень та вжиття його керівником всіх необхідних заходів для встановлення таких бюджетних асигнувань, які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги в контексті встановлених судом першої інстанції обставин та відповідних висновків, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" (далі - рішення суду), та особливості їх виконання встановлює Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05 червня 2012 року № 4901-VI (далі - Закон № 4901-VI), за змістом частини першої якого Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган.

Згідно з частиною першою та абзацом першим частини другої статті 3 Закон №4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 7 Бюджетного кодексу України бюджетна система України ґрунтується на принципах, зокрема, цільового використання бюджетних коштів - бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок № 845).

На підставі абзацу третього пункту 2 Порядку № 845 боржники - визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання.

Відповідно до абзацу першого пункту 24 Порядку № 845 стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник (відкриті рахунки), або за його місцезнаходженням документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

За змістом пункту 25 Порядку № 845 безспірне списання коштів з рахунка боржника здійснюється в першочерговому порядку. Проведення платежів з рахунка боржника здійснюється після безспірного списання у разі наявності коштів на рахунку (абзац перший).

У разі наявності у боржника або головного розпорядника бюджетних коштів окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів здійснюється лише за цією бюджетною програмою.

На підставі пункту 4 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України бюджетна програма - сукупність заходів, спрямованих на досягнення єдиної мети, завдань та очікуваного результату, визначення та реалізацію яких здійснює розпорядник бюджетних коштів відповідно до покладених на нього функцій.

Пунктом 40 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України визначено, що паспорт бюджетної програми - документ, що визначає мету, завдання, напрями використання бюджетних коштів, відповідальних виконавців, результативні показники та інші характеристики бюджетної програми відповідно до бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), та цілей державної політики у відповідній сфері діяльності, формування та/або реалізацію якої забезпечує головний розпорядник бюджетних коштів.

Отже, у віданні ДСА України діє окрема бюджетна програма для забезпечення виконання судових рішень - КПКВ 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосудді", за якою ДСА є головним розпорядником та несе відповідальність за належне фінансування судів.

Як встановлено судом, рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.12.2021 стягнуто з Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_1 23 895,04 грн (двадцять три тисячі вісімсот дев`яносто п`ять гривень чотири копійки) заборгованості з щомісячного грошового утримання за період з лютого 2006 року по квітень 2011 року включно із врахуванням податків.

Однак, доказів виконання вказаного вище рішення суду шляхом стягнення на користь позивача вказаної суми, судом не здобуто.

Колегія суддів зауважує, що ч. 2 ст. 382-3 КАС України встановлено, що суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.

Надаючи оцінку обставинам, які слугували підставою для прийняття судом першої інстанції звіту ДСА України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що в межах даної справи 28.06.2022 видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні у Державній казначейській службі України.

Згідно наявного в матеріалах справи листа Державної казначейської служби України від 23.06.2023 позивача повідомлено, що виконавчий лист взято на облік та у разі встановлення ДСА України відповідних бюджетних асигнувань за програмою 0501150 казначейство здійснить заходи, спрямовані на безспірне списання коштів за виконавчим листом по справі №560/6817/21 з рахунків боржника (а.с. 81-82).

Також, під час розгляду заяви ОСОБА_1 , поданої в порядку ст. 382 КАС України, судом першої інстанції на підставі долучених до звіту Державної судової адміністрації доказів встановлено неможливість самостійного виконання відповідачем рішення суду з підстав відсутності у відповідача необхідного фінансового ресурсу та бюджетних коштів для виплати позивачу присудженого грошового забезпечення.

Як свідчать матеріали справи, ДСА України листами від 23.11.2023 № 11-14671/23, від 30.04.2024 № 11-10400/24, від 22.07.2024 № 11-14862/24 та від 11.10.2024 № 11-19998/24 неодноразово зверталась до Комітету Верховної Ради України з питань бюджету із пропозицією щодо внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» у частині збільшення бюджетних призначень за бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя» на суми 102, 6 млн. гривень, 1 318,0 млн гривень, 1 428,43 млн гривень та 1 502,98 млн гривень відповідно.

Однак, Міністерство фінансів України повідомило, що порядок виконання рішення суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, чітко регламентований законом. Тобто виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів, повинно здійснювати відповідно до Порядку (лист від 04.12.2023 № 08020-01-2/33514).

У листах Міністерства фінансів України від 09.05.2024 № 08020-01-2/14939, від 06.08.2024 № 08020-09-6/23061 та від 24.10.2024 № 08020-09-6/30749 зазначені пропозиції (прохання) ДСА України не були підтримані Урядом, так як у період дії воєнного стану наявні фінансові ресурси держави насамперед спрямовуються на виконання завдань щодо відсічі збройної агресії, забезпечення недоторканості державного кордону та захисту держави, забезпечення життєво необхідних потреб жителів, реалізації заходів територіальної оборони та захисту безпеки населення.

У подальшому, ДСА України листами від 03.02.2025 № 11-2404/25, від 06.03.2025 №11-4566/25, від 07.04.2025 № 11-6770/25, від 12.05.2025 № 11-9437/25, від 17.06.2025 №11-12026/25 та від 16.07.2025 № 11-14135/25 звернулась до Комітету Верховної Ради України з питань бюджету із пропозицією щодо внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» у частині збільшення бюджетних призначень за бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя» на суму 1 568,6 млн гривень.

У відповідь Міністерством фінансів України листами від 17.02.2025 № 08020-01-2/5032 та від 09.05.2024 № 08020-01-2/14939 зазначені пропозиції не були підтримані, так як у період дії воєнного стану наявні фінансові ресурси держави насамперед спрямовуються на виконання завдань щодо відсічі збройної агресії, забезпечення недоторканості державного кордону та захисту держави, забезпечення життєво необхідних потреб жителів, реалізації заходів територіальної оборони та захисту безпеки населення.

Міністерство фінансів України листами від 02.04.2025 № 08020-09-6/9609, від 30.04.2025 № 08020-09-6/12329, від 28.05.2025 № 08020-09-6/15313 повідомило, що позиція Мінфіну з порушеного питання вже надана листом від 17.02.2025 № 08020-01-2/5032 і залишається незмінною.

Тобто, вказані листи та відповіді на них свідчать про те, боржником вживаються заходи з метою виплати заборгованості.

Згідно із усталеною правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постановах від 21.11.2018 у справі №373/436/17, від 15.05.2020 у справі №812/1813/18, від 21.05.2020 у справі №310/6910/16-а та від 19.02.2020 у справі №821/1491/17, невиконання боржником (пенсійним органом) судового рішення в частині виплати грошових коштів стягувачу (пенсіонеру) за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Відтак, надаючи оцінку викладеному, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що невиконання судового рішення Державною судовою адміністрацією України у частині виплати грошових коштів у зв`язку з відсутністю відповідного фінансового забезпечення та фактичною відсутністю коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Отже, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для прийняття поданого звіту, оскільки боржником наведено об`єктивні обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, а також підтверджено вжиття ним заходів у межах наданих повноважень, спрямованих на його виконання.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно вимог ч. 5 ст. 382-3 КАС України суд за клопотанням суб`єкта владних повноважень може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, що підтверджують здійснення керівником такого суб`єкта владних повноважень дій, які спрямовані на виконання судового рішення та які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.

Якщо судове рішення стосується здійснення виплат (пенсійних, соціальних тощо), суд може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, які підтверджують відсутність бюджетних асигнувань у суб`єкта владних повноважень та вжиття його керівником всіх необхідних заходів для встановлення таких бюджетних асигнувань, які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.

Відтак, колегія суддів критично оцінює доводи апелянта про наявність підстав для накладення на начальника Державної судової адміністрації України штрафу за невиконання рішення суду в частині невиплати позивачу заборгованості за судовим рішенням, оскільки аналіз приписів ст. 382-3 КАС України свідчить, що такий штраф накладається за умови не здійснення (не належного здійснення) керівником суб`єкта владних повноважень усіх дій на виконання судового рішення та ці дії є недостатніми і невичерпними.

Проте, в разі наявності доказів, які підтверджують відсутність бюджетних асигнувань у суб`єкта владних повноважень та вжиття його керівником всіх необхідних заходів для встановлення таких бюджетних асигнувань, які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними, суд може звільнити керівника суб`єкта владних повноважень від сплати штрафу за невиконання рішення суду.

Суд зазначає, що правовою підставою для накладення на боржника штрафу є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.

Вирішуючи питання про накладення штрафу суд повинен встановити такі обставини:

1) факт виконання чи невиконання рішення;

2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання.

Таким чином, лише встановивши відсутність поважних причин, суд вправі накласти штраф на боржника.

Отже, накладення штрафу на боржника за невиконання судового рішення можливе лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Натомість наданими доказами підтверджено, що Державною судовою адміністрацією України вживалися всі належні заходи в межах наданих повноважень з метою виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року у справі №560/6817/21, а неможливість його виконання зумовлена відсутністю відповідного фінансування з боку Міністерства фінансів України та Кабінету Міністрів України, що в свою чергу обумовлює відсутність підстав для застосування штрафу до керівника Державної судової адміністрації Україні.

Колегія суддів враховує, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції визнається заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист. Специфіка застосування штрафної санкції, полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює. Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про наявність вини, тобто умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях посадової особи суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення саме цієї посадової особи від виконання рішення суду.

Зважаючи на приписи наведених положень процесуального закону, з урахуванням характеру спірних правовідносин та фактичних обставин справи, колегія суддів не вбачає наявності таких підстав.

Підсумовуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про прийняття звіту Державної судової адміністрації України про виконання судового рішення в адміністративній справі №560/6817/21.

Щодо доводів апелянта в частині накладення штрафу за невиконання ухвали Хмельницького окружного адміністративного суду від 26.03.2025 в межах даної справи, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, вказану ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 26.03.2025 отримано ДСА України 26.03.2025 о 21:40.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ДСА України подало до Сьомого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2025 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державної судової адміністрації України на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів.

Вказану ухвалу отримано ДСА України 14.04.2025 о 21:04.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 24.07.2025 заяву ОСОБА_1 про встановлення нового строку для подання звіту про виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.12.2021 в адміністративній справі №560/6817/21, накладання штрафу на керівника Державної судової адміністрації України задоволено частково.

Зобов`язано Державну судову адміністрацію України подати до суду звіт про виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.12.2021 в адміністративній справі №560/6817/21 у двадцятиденний строк з дня отримання цієї ухвали.

Відкладено розгляд заяви ОСОБА_1 в частині накладання штрафу на керівника Державної судової адміністрації України на строк, зазначений у мотивувальній частині ухвали.

Зобов`язано Державну судову адміністрацію України надати до суду паспортні дані та реєстраційний номер облікової картки платника податків керівника Державної судової адміністрації України у двадцятиденний строк після отримання цієї ухвали.

06.08.2025 від представника Державної судової адміністрації України до суду надійшов звіт про виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.12.2021 в адміністративній справі №560/6817/21, в якому зазначає, що виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів, здійснюється згідно із законодавством України за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя», головним розпорядником якої є ДСА України, у межах передбачених асигнувань на відповідний бюджетний період. Таким чином, стягнення коштів здійснюється безпосередньо Державною казначейською службою України з вищезазначеної бюджетної програми, що в свою чергу позбавляє ДСА України можливості самостійно виконати це рішення.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 07.08.2025 прийнято звіт Державної судової адміністрації України про виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.12.2021 в адміністративній справі №560/6817/21.

В свою чергу, згідно з ч.10 ст.382-3 КАС України у разі неподання звіту у строк, встановлений судом, або у разі подання звіту з порушенням такого строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання, суд встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу, а також накладає штраф на керівника такого суб`єкта владних повноважень.

З урахуванням вказаного, колегія суддів вважає, що в даному питанні можливе не накладення штрафу лише у зв`язку з поважністю причин, які унеможливили вчасне подання звіту.

Разом з цим, згідно з матеріалами справи ДСА України зазначило, що причиною пропуску строку подання звіту стали надмірне навантаження на працівників відділу претензійно-позовної роботи юридичного управління ДСА України (у зв`язку з кадровим дефіцитом) та технічні обмеження роботи в Електронному суді, що унеможливлюють в повному обсязі вчасно опрацьовувати усі документи, що надходять на адресу ДСА України в Електронний суд.

Так, штатна чисельність працівників відділу претензійно-позовної роботи юридичного управління ДСА України складає 5 осіб, з яких фактично працюють 3 працівники. Дві посади у відділі претензійно-позовної роботи юридичного управління ДСА України з лютого 2025 року є вакантними.

На сьогодні ДСА України є учасником у понад 12 000 судових справ у різних судових інстанціях та юрисдикціях.

При цьому, у період з 01.01.2025 по 26.03.2025 на адресу ДСА України через систему документообігу (Д-3) до юридичного управління ДСА України на опрацювання надійшло понад 2 500 паперових документів, а до електронного кабінету Електронного суду понад 35 000 електронних документів (позовних заяв, ухвал суду, рішень, постанов та інших процесуальних документів).

В зв`язку з надходженням великої кількості процесуальних документів до Електронного Кабінету представників ДСА України, підсистема Електронного Суду надає можливість переглянути кожний документ із затримкою від трьох до семи хвилин, що значно ускладнює та більш того унеможливлює переглянути вчасно кожний документ та відповідно опрацювати належним чином.

Як приклад, з урахуванням що впродовж дня в Електронний Кабінет надходить від 500 до 800 документів, на опрацювання кожного в кращому випадку потрібно три хвилини, отже на відкриття всіх документів потрібно як мінімум 1500 хвилин що рівнозначно 25 годинам, не кажучи вже про потребу переглянути та опрацювати відповідний документ.

Ураховуючи вище вказане, ДСА України просить вважати поважними обставини щодо невчасності подання звіту.

Крім того, в даному аспекті ДСА України зазначило, що впродовж 2023-2025 років листами від 23.11.2023 № 11-14671/23, від 30.04.2024 № 11-10400/24, від 22.07.2024 № 11-14862/24 та від 11.10.2024 № 11-19998/24, від 03.02.2025 № 11-2404/25, від 06.03.2025 № 11-4566/25, від 07.04.2025 № 11-6770/25, від 12.05.2025 № 11-9437/25, від 17.06.2025 №11-12026/25, від 16.07.2025 № 11-14135/25, від 26.08.2025 № 11-17114/25 та від 10.11.2025 № 11-22383/25 зверталась до Комітету Верховної Ради України з питань бюджету із пропозицією щодо внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» у частині збільшення бюджетних призначень за бюджетною Програмою на суму 2 338, 8 млн гривень.

У відповідях на ці листи від 09.05.2024 № 08020-01-2/14939, від 06.08.2024 № 08020-09-6/23061, від 24.10.2024 № 08020-09-6/30749, 17.02.2025 № 08020-01-2/5032, від 09.05.2024 № 08020-01-2/14939, від 02.04.2025 № 08020-09-6/9609, від 30.04.2025 № 08020-09-6/12329, від 23.05.2025 № 08020-09-6/14832, від 28.05.2025 №08020-09-6/15313 та від 30.07.2025 № 08020-09-6/21433 Міністерством фінансів України зазначені пропозиції ДСА України не були підтримані, так як у період дії воєнного стану наявні фінансові ресурси держави насамперед спрямовуються на виконання завдань щодо відсічі збройної агресії, забезпечення недоторканості державного кордону та захисту держави, забезпечення життєво необхідних потреб жителів, реалізації заходів територіальної оборони та захисту безпеки населення (копії листів додавались ДСА України до звіту про виконання рішення суду).

В свою чергу, Верховний Суд в ухвалі від 04.07.2023 справа №200/3958/19-а зазначив, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції визнається заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист. Специфіка застосування штрафної санкції, полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює. Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про наявність вини, тобто умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях посадової особи суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення саме цієї посадової особи від виконання рішення суду. Зважаючи на приписи наведених положень процесуального закону, з урахуванням характеру спірних правовідносин та фактичних обставин справи, Верховний Суд не вбачає наявності таких підстав.

На підставі вказаного, а також того, що накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про наявність вини, тобто умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях посадової особи суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення саме цієї посадової особи від виконання рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що в даному питанні відсутні підстави щодо накладення додаткової санкції на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення, оскільки були об`єктивні причини щодо несвоєчасного подання звіту та керівником здійснювались заходи щодо виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.12.2021 в адміністративній справі №560/6817/21.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, матеріали апеляційної скарги не містять.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Смілянець Е. С.