Справа № 160/20956/25
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2026-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 лютого 2026 року м. Дніпросправа № 160/20956/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Київської митниці

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року (суддя Врона О. В.) у справі № 160/20956/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРУПА ВІА ДНІПРО" до Київської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів і картки відмови,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГРУПА ВІА ДНІПРО" звернулось до суду з адміністративним позовом до Київської митниці, у якому просило визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA100320/2025/000059/2 від 18.06.2025 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100320/2025/000437 від 18.06.2025.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до митного органу були надані документи, необхідні для митного оформлення товарів з визначенням його митної вартості за першим методом (за ціною контракту), що надійшли на митну територію України на підставі зовнішньоекономічного контракту. Однак, митниця, на думку позивача, витребувавши у підприємства додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості, прийняла рішення про коригування митної вартості товарів за другорядним методом на підставі необґрунтованих та необ`єктивних зауважень. Надані документи у своїй сукупності підтверджують заявлену підприємством митну вартість та її складові частини, не мають розбіжностей, відомості про визначення митної вартості в цих документах є достовірними, базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року адміністративний позов задоволено.

Судом першої інстанції зазначено, що оформлення довідки про транспортні витрати № 21702 від 16.06.2025 та видача рахунків № 2325 від 09.06.2025 та №2422 від 16.06.2025 Товариством з обмеженою відповідальністю «КОНСОЛЬЛАЙН УКРАЇНА» (при цьому, довідка про транспортні витрати видана ТОВ «КОНСОЛЬЛАЙН УКРАЇНА», а не ТОВ «Консольлайн», як зазначено відповідачем) пояснюється, в першу чергу тим, що позивач, відповідно до умов договору №ТЕО38754647 від 09.01.2023 за надані транспортні послуги розраховується із Експедитором - ТОВ «КОНСОЛЬЛАЙН УКРАЇНА», а при залученні Експедитором третіх осіб до виконання договору, у позивача не виникає обов`язку окремого розрахунку із третіми особами.

Суд звернув увагу, що наявність напису у правому верхньому куті коносаменту: «Global

Connections Supply Chain Solutions co. LTD» є частиною оформлення бланку коносаменту, до якого вноситься визначена законом інформація, а отже напис на бланку консаменту Global Connections Supply Chain Solutions co. LTD не відноситься до інформації про фактичного перевізника.

Суд з`ясував, що повна вартість оплати товару за інвойсом від № 04/25 від 20.03.2025 підтверджена платіжними інструкціями (які були надані при митному оформленні) № 20208 від 24.04.2025, № 20212 від 16 травня 2025, № 20213 від 20.05.2025, № 20215 від 22.05.2025 на суму 132 979,24 дол. США (59 389,67+30 000,30+40 000,00+3 589,57=132 979,24 дол США).

Відтак, суд вважав, що зауваження митниці про надання не в повному обсязі відомостей щодо числових значень складових митної вартості, є необґрунтованими, оскільки, умовами специфікації визначені умови оплати до 120 календарних днів від дати поставки товару на склад покупця, та на момент митного оформлення, товар оплачений позивачем.

Суд дійшов висновку, що доводи, які зазначені відповідачем у рішеннях про коригування митної вартості, не є підставою для коригування митної вартості товару, оскільки в документах відсутні розбіжності, або явні ознаки підробки. Не надано доказів того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. Надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що була сплачена за ці товари. У відповідача були в наявності всі документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору.

Таким чином, суд зазначив, що наявні підстави визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA100320/2025/000059/2 від 18.06.2025 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100320/2025/000437 від 18.06.2025.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Київська митниця подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що ним під час перевірки митної вартості встановлено, що подані позивачем документи не містять повної інформації для підтвердження її складових і містять розбіжності. Зазначає, що довідка про транспортні витрати №21702 від 16.06.2025 видана ТОВ «Консольлайн», однак CMR від 16.06.205 містить відомості про перевізника ОСОБА_1 , а коносамент від 06.04.2025 визначає перевізником GLOBAL CONNEKTIONS SUPLI CHAIN SOLUTIONS. Зауважує, що копію митної декларації країни відправника неможливо ідентифікувати з оцінюваним товаром, оскільки відсутній її переклад. Вказує, що згідно контракту від 05.05.2019 платіж за партію товару здійснюється протягом 90 днів з дня поставки або попередньою оплатою, проте у специфікації №04/45 зазначено інші умови оплати. Зазначає, що позивач на вимогу митного органу не подав додаткові документи та розбіжності, що виявлені митним органом, не усунув, а тому митний орган правомірно прийняв спірне рішення про коригування митної вартості.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 05.05.2019 між ТОВ «ГРУПА ВІА ДНІПРО» (Покупець) і GUANGZHOU DIMEIJIA IMPORT & EXPORT CO., LIMITED, Гонконг, КНР (Продавець) був укладений контракт №02/2019, за яким Продавець продає, а Покупець купує товари, на умовах, викладених у цьому контракті.

Відповідно до п. 1.2. контракту Покупець купує товар в асортименті, кількості і за цінами в Специфікаціях і/або Додаткових угодах, які є невід`ємною частиною даного контракту.

Пунктами 2.1, 2.2. контракту встановлено, що ціна товару та базис поставки (Інкотермс 2010) погоджується сторонами на кожну партію та вказуються в специфікаціях до даного контракту. Валютою контракту є долар США.

20.03.2025 сторонами до контракту між сторонами укладено Специфікацію № 04/25 на поставку на умовах FOB Гуанчжоу, Китай товарів загальною номенклатурою 27 позицій (маски для обличчя, патчі під очі, очищуючі смужки для носу та інше), на загальну суму 132 979,24 доларів США (USD).

Вищезазначений товар за інвойсом (рахунком-фактурою) № 04/25 від 20.03.2025 загальною вагою 19770,00 кг згідно коносаменту № TJSHTMSK934050 від 06.04.2025 був ввезений на митну територію України.

18.06.2025 позивач звернувся до Київської митниці для здійснення митного оформлення товару за ЕМД № 25UA01U8, додавши наступні документи: пакувальний лист (Packing list) № 04/25 від 28.03.2025; рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) № 04/25 від 20.03.2025; коносамент (Bill of lading) № TJSHTMSK934050 від 06.04.2025; автотранспортна накладна (Road consignment note) Р0021702 від 16.06.2025; декларація про походження товару (Declaration of origin) № 04/25 від 20.03.2025; загальна декларація прибуття № 25UA29Z6 від 17.06.2025; платіжна інструкція в іноземній валюті № 20208 від 24.04.2025; платіжна інструкція в іноземній валюті № 20212 від 16.05.2025; платіжна інструкція в іноземній валюті № 20213 від 20.05.2025; платіжна інструкція в іноземній валюті № 20215 від 22.05.2025; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг № 2325 від 09.06.2025; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг № 2422 від 16.06.2025; платіжна інструкція, що підтверджує факт оплати транспортно експедиційних послуг №2532 від 16.06.2025; платіжна інструкція, що підтверджує факт оплати транспортно експедиційних послуг №71624 від 09.06.2025; довідка, що підтверджує вартість перевезення товару № 21702 від 16.06.2025; договір (контракт) купівлі-продажу товарів № 02/2019 від 05.05.2019; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № 1 - Додаткова угода №1 від 08.11.2022; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) Специфікація № 04/25 від 20.03.2025; доповнення до внутрішнього договору (контракту) Додаткова Угода № 1 від 18.04.2025; договір про надання послуг митного брокера № МБ0250324 від 24.03.2025; договір про перевезення № 19/04/24 від 19.04.2024; договір про перевезення № 37107244 від 13.06.2025; договір про перевезення № ТЕО38754647 від 09.01.2023; договір про перевезення № ТЕО44703904 від 28.10.2022; заява в вигляді внесення коду до митної декларації, про відсутність у товарах наркотичних засобів, психотропних речовин або прекурсорів наркотичних засобів і психотропних речовин, ввезення на територію України, вивезення з території України чи транзит через територію України яких здійснюється за наявності дозволу № б/н від 18.06.2025; заява у вигляді внесення коду до митної декларації, про відсутність озоноруйнівних речовин та фторованих парникових газів у товарах № б/н від 18.06.2025; заява в вигляді внесення коду до митної декларації, про те, що товари, які декларуються не належать до товарів, що підлягають державному експортному контролю №б/н від 18.06.2025; доручення для довідок № б/н від 29.01.2025; разова перепустка № ПР 125844 від 18.06.2025.

Митна вартість товару заявлена позивачем за ціною контракту (основний метод).

Розглянувши надані документи, Київською митницею було направлено позивачу електронне повідомлення про необхідність подання відповідно до ч. 3 ст. 53 МУ України додаткових документів, а саме: інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

На електронне повідомлення позивач листом від 18.06.2025 повідомив, що інші документи в 10- ти денний термін не надаватимуться.

18.06.2025 Київською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA100320/2025/000059/2 , яким скориговано митну вартість товару до рівня 12,02 доларів США за кг нетто із застосуванням резервного (6) методу визначення митної вартості товару.

Митним органом сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100320/2025/000437 від 18.06.2025.

Позивач вважає, що зазначені вище рішення про коригування митної вартості товару і картка відмови є протиправними, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.

Відповідно до ст.49 Митного кодексу України (далі МК України), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.

Пунктом 2 частини 2 статті 52 МК України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Положеннями статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Згідно із ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, митний орган, відповідно до ч.5 ст.54 МК України має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст..53 МК України додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) здійснювати коригування митної вартості товарів.

Згідно із ч.2 ст.53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України передбачено, що разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч.5 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Отже, вказаними нормами матеріального права визначено повноваження відповідача щодо контролю за правильністю визначення митної вартості, а також порядок та спосіб реалізації таких повноважень.

Колегія суддів зазначає, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість та необхідність витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відповідно до ч.6 ст.54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Колегія суддів з`ясувала, що митним органом прийнято спірне рішення про коригування митної вартості товарів №UA100320/2025/000059/2, яким скориговано митну вартість товару до рівня 12,02 доларів США за кг нетто із застосуванням резервного (6) методу визначення митної вартості товару. Також, митним органом сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100320/2025/000437 від 18.06.2025.

Дослідивши обґрунтування митним органом спірного рішення про коригування митної вартості товарів, колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів з`ясувала, шо умовами контракту № 02/2019 визначено, що покупець здійснює платіж за партію товару, вказаного в інвойсі протягом 90 днів з дати поставки, або передоплата відповідно до умов, зазначених в специфікації на дану партію товару. У специфікації № 04/25 від 20.03.2025 визначені умови оплати до 120 календарних днів від дати поставки товару на склад покупця. Позивачем було здійснено оплату товару в розмірі 132 979,24 доларів США згідно платіжних інструкцій № 20208 від 24.04.2025, №20212 від 16 травня 2025, № 20213 від 20.05.2025, № 20215 від 22.05.2025.

Суд першої інстанції правильно дослідив, що декларантом виконані вимоги Митного кодексу України щодо надання усіх наявних у нього банківських платіжних документів, у разі здійснення оплати коштів за товар, які повною мірою ідентифікуються зі Специфікаціями, рахунком-фактурою (інвойсом), задекларованими товарами та у сукупності з іншими наданими митниці документами підтверджують заявлену позивачем вартість товару за Контрактом. Доводи апеляційної скарги цей висновок суду не спростовують.

Апеляційний суд враховує, що відповідно до висновку викладеного в постанові Верховного Суду від 31 травня 2019 року у справі № 804/16553/14 якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів, а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

В свою чергу, позивач для підтвердження транспортних витрат подав митному органу довідку, що підтверджує вартість перевезення товару № 21702 від 16.06.2025; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг № 2325 від 09.06.2025; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг № 2422 від 16.06.2025; платіжна інструкція, що підтверджує факт оплати транспортно експедиційних послуг №2532 від 16.06.2025; платіжна інструкція, що підтверджує факт оплати транспортно експедиційних послуг №71624 від 09.06.2025; договір про перевезення № 19/04/24 від 19.04.2024; договір про перевезення № 37107244 від 13.06.2025; договір про перевезення № ТЕО38754647 від 09.01.2023; договір про перевезення № ТЕО44703904 від 28.10.2022.

Так, для доставки товару у контейнері за MRKU4996011 маршрутом FOB, Гуанчжоу, Китай Гданськ, Польща, п/ п Ягодин - Дніпро, декларантом ТОВ «Група Віа Дніпро» було укладено із перевізником ТОВ «КОНСОЛЬЛАЙН УКРАЇНА» договір № ТЕО38754647 транспортно експедиторського обслуговування від 09.01.2023, відповідно до умов якого експедитор зобов`язується за плату та за рахунок клієнта виконати або організувати виконання визначених умовами цього договору послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу, а також додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу. Згідно з п. 2.1.1. вказаного договору встановлено, що відповідно до цього договору експедитор зобов`язується за плату та за рахунок клієнта організувати перевезення його вантажів на умовах, узгоджених сторонами, а також надавати інші послуги клієнту за погодженням сторін. При необхідності для виконання своїх зобов`язань за договором, укладати від свого імені та за рахунок клієнта договори з транспортними організаціями, контейнерними лініями, автомобільними перевізниками, складами зберігання, терміналами, та іншими організаціями, уповноваженими надати відповідні послуги.

Експедитором ТОВ «КОНСОЛЬЛАЙН УКРАЇНА» для надання послуг декларанту з організації доставки вантажу було укладено договір № ТЕО44703904 транспортно експедиторського обслуговування від 28.10.2022 з ТОВ «КОНСОЛЬЛАЙН».

Вказаним експедитором було укладено договір №37107244 від 13.06.2025 на організацію перевезень автомобільним транспортом із ТОВ «ВДС ЕКСІМТРЕЙД».

В свою чергу, ТОВ «ВДС ЕКСІМТРЕЙД» укладено договір №19/04/24 від 19.04.2024 на організацію перевезення вантажів автомобільним транспортом з ФОП ОСОБА_1 .

Відповідно до договору №ТЕО38754647 транспортно-експедиторського обслуговування від 09.01.2023, Експедитор має право проводити розрахунки з портами, транспортними, експедиторськими та іншими організаціями виконання своїх зобов`язань за цим договором.

Також згідно договору №ТЕО38754647 транспортно-експедиторського обслуговування від 09.01.2023, сторона яка залучила третю особу до виконання своїх зобов`язань за договором, несе перед другою стороною відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань цією третьою стороною.

Отже, колегія суддів зазначає, що позивачем підтверджено належними та допустимими доказами вартість послуг транспортування товару, яку позивачем включено під час визначення митної вартості товару. Таким чином, аргументи скаржника щодо документів позивача стосовно витрат на транспортування товару апеляційний суд відхиляє.

Відхиляючи доводи скаржника щодо неподання позивачем перекладу митної декларації країни відправника, колегія суддів зазначає, що в силу приписів ст. 254 МК України у разі складення документа, що подається до митного оформлення, або офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, митний орган не вправі вимагати від декларанта перекладу такого документа українською мовою. Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що митна декларація країни відправлення не визначена ч.2 ст.53 МК України як документ, що підтверджує митну вартість, і тому відсутність декларації, не може бути підставою для витребування додаткових документів.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що митний орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, а надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Отже, апеляційний суд зазначає, що відповідачем не доведено правомірність відмови у визначенні митної вартості товару за ціною договору, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірні рішення по коригування митної вартості товару № UA100320/2025/000059/2 та картка відмови № UA100320/2025/000437 є протиправними та підлягають скасуванню.

Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.

Стосовно судових витрат позивача у зв`язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції.

Згідно ч.1 ст. 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 1 ст.132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на правничу допомогу (ч.3 ст. 132 КАС України).

Частинами 1 та 2 ст.16 КАС України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до вимог ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

У спірному випадку встановлено, що правнича допомога надавалася позивачу в межах укладеного договору №01-10-12/25. Також, позивачем з метою підтвердження витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції до матеріалів справи подано копії рахунку №151/25 від 10.12.2025, платіжної інструкції від 11.12.2025 №2817, акту прийому-передачі наданих послуг від 19.12.2025.

Заявлений позивачем до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу становить 40000,0грн.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що суд не має обов`язку присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі понесенні нею витрати на професійну правничу допомогу.

В постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.

Вказана позиція висловлена і Верховним Судом в постановах від 01 червня 2022 року по cправі № 910/1929/19, від 18 травня 2022 року по cправі № 911/1825/20, від 23 лютого 2022 року по cправі № 914/653/21, від 15 червня 2021 року по справі № 912/1025/20.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 26.06.2019 у справі №200/14113/18-а, від 31.03.2020 у справі №726/549/19, від 21.05.2020 у справі №240/3888/19.

Отже, той факт, що у спірному випадку сторонами договору про надання правової допомоги встановлено гонорар адвоката у розмірі 40000,0грн., жодним чином не свідчить про те, що саме такий розмір витрат має бути відшкодований на користь позивача.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Оцінюючи заявлені до відшкодування витрати на правничу допомогу, на предмет їх обґрунтованості та співмірності, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Так проаналізувавши акт прийому-передачі наданих послуг та вартість послуг, суд апеляційної інстанції враховує, що справа розглядалася в письмовому провадженні без виклику сторін, предмет спору у цій справі не вимагав значної кількості часу для підготовки відзиву на апеляційну скаргу (інших процесуальних заяв позивачем, під час перегляду справи судом апеляційної інстанції не подавалося), не потребував значного часу аналізу законодавства, оскільки по таким правовідносинам судами ухвалено значну кількість судових рішень.

З цих підстав суд апеляційної інстанції вважає, що заявлені до відшкодування витрати на правничу допомогу у розмірі 40000,0грн. є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг та не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.134 КАС України, суд дійшов висновку про зменшення заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу, внаслідок чого співмірною є сума витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00грн.

Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 319, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Київської митниці залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року у справі № 160/20956/25 - без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРУПА ВІА ДНІПРО" витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 5000,00 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст складено 02.02.2026

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя І.Ю. Добродняк

суддя А.В. Суховаров