Справа № 160/20691/24
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2026-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

02 лютого 2026 року

м. Київ

справа №160/20691/24

адміністративне провадження №К/990/1928/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Соколова В. М., суддів: Єресько Л. О., Загороднюка А. Г., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року та ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2025 року у справі № 160/20691/24 за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_2, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови, стягнення моральної та матеріальної шкоди,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив:

- визнати незаконною та скасувати постанову про арешт коштів НОМЕР_1 від 24 липня 2024 року;

- притягти до відповідальності за незаконні дії приватного виконавця ОСОБА_2;

- притягти до відповідальності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3;

- направити ухвалу до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату з приводу позбавлення ліцензії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за грубі порушення;

- за неправомірні дії, нанесення моральних та матеріальних збитків стягнути на його користь з приватного виконавця ОСОБА_2 кошти в розмірі 364270,42 грн;

- за неправомірні дії, нанесення моральних та матеріальних збитків стягнути на його користь з приватного нотаріуса ОСОБА_3 кошти в розмірі 364270,42 грн;

- за неправомірні дії, нанесення моральних та матеріальних збитків, незаконне блокування пенсійного рахунку та списання з нього коштів стягнути на його користь з АО "Державний ощадний банк України" кошти в розмірі 364270,42 грн.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 закрито.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року у справі № 160/20691/24 повернуто скаржнику.

13 січня 2026 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій скаржник просить:

« 1. Сплату судового збору прошу покласти на відповідачів по справі.

2. Задовольнити мій позов в повному обсязі.

3. Скасувати рішення судді Луніної О.С. Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 160/20691/24.

4. Скасувати рішення судді Добродняк І.Ю. Третього адміністративного апеляційного суду м. Дніпро по справі № 160/20691/24.

5. Визнати не законною та скасувати постанову про арешт коштів ВП НОМЕР_2 від 24.07.2024.

6. Притягти до відповідальності за не законні дії приватного виконавця ОСОБА_2

7. Притягти до відповідальності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3.

8. Направити ухвалу до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату з приводу позбавлення ліцензії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за грубі порушення.

9. За неправомірні дії, нанесення мені моральних та матеріальних збитків стягнути на мою користь з приватного виконавця ОСОБА_2 кошти в розмірі 364 270 грн.42 коп.

10. За неправомірні дії, нанесення мені моральних та матеріальних збитків стягнути на мою користь з приватного нотаріуса ОСОБА_3 кошти в розмірі 364 270 грн.42 коп.

11. За неправомірні дії, нанесення мені моральних та матеріальних збитків, незаконне блокування пенсійного рахунку та списання з нього коштів стягнути на мою користь з АО «Державний ощадний банк України» кошти в розмірі 364 270 грн.42 коп.

12. Витребувати у приватного виконавця ОСОБА_2 оригінал документу про направлення мені, ОСОБА_1 , рекомендованим поштовим відправленням постанову про стягнення основної винагороди та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження за моїм підписом про отримання та направити їх мені разом з рішенням суду.

13. Копію рішення направити мені укрпоштою на адресу: АДРЕСА_1 .

14. Прошу Вас встановити судовий контроль за даним рішенням.».

Аналізом змісту касаційної скарги встановлено, що предметом касаційного оскарження є ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року про закриття провадження у справі № 160/20691/24 та ухвала Третього апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2025 року про повернення апеляційної скарги.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 та додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху з наступних підстав.

Судом установлено, що позивач уже звертався до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року у справі № 160/20691/24.

Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2025 року (провадження № К/990/52362/25) відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року у справі № 160/20691/24, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Водночас, оскільки при виготовленні повного тексту зазначеної ухвали було допущено технічну описку в даті оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, ухвалою Верховного Суду від 02 лютого 2026 року внесено відповідні виправлення в ухвалу від 23 грудня 2025 року.

Разом із тим, у касаційній скарзі, яка надійшла до Суду 13 січня 2026 року, позивач повторно ставить питання про скасування ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року у справі № 160/20691/24.

У зв`язку із цим, Верховний Суд повторно звертає увагу скаржника на наступне.

Відповідно до частини другої статті 328 КАС України встановлено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Так, у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені в пункті 3 (повернення заяви позивачеві (заявникові), 4 (відмови у відкритті провадження у справі), 12 (залишення позову (заяви) без розгляду), 13 (закриття провадження у справі), 17 (відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, відмови в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами), 20 (заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження) частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Однак, ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року про закриття провадження у справі не переглядалася в апеляційному порядку судом апеляційної інстанції.

З огляду на це та враховуючи приписи пункту 1 частини першої статті 333 КАС України, у відкритті касаційного провадження на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року слід відмовити.

Щодо касаційного оскарження позивачем ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2025 року варто врахувати таке.

Перша касаційна скарга на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2025 року надійшла до Верховного Суду 12 вересня 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2025 року залишено без руху з наданням скаржнику строку у десять днів для усунення недоліків скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 22 жовтня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2025 року повернуто, оскільки скаржник у повному обсязі не усунув недоліків, зазначені в ухвалі про залишення касаційної скарги без руху, а саме: не надав документ про сплату судового збору, не вказав підстави касаційного оскарження (у чому полягає порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції або яку норму права неправильно застосовано судом), не уточнив вимоги касаційної скарги та дату оскаржуваних судових рішень.

Друга касаційна скарга на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2025 року надійшла до Верховного Суду 17 листопада 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 04 грудня 2025 року другу касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2025 року також залишено без руху з наданням скаржнику строку у десять днів для усунення недоліків скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2025 року повернуто з підстав неусунення її недоліків у повному обсязі, а саме: не надано документ про сплату судового збору, не уточнено вимоги касаційної скарги та чітко не вказано оскаржувані судові рішення та дату їх прийняття.

При цьому, в указаній ухвалі про повернення касаційної скарги Суд наголосив на тому, що вже надавав пояснення щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги в частині викладення підстави касаційного оскарження судових рішень, однак скаржник так і не врахував зауваження, викладені в ухвалі від 04 грудня 2025 року.

Разом з тим, 13 січня 2026 року до суду касаційної інстанції втретє надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2025 року.

Перевіркою поданої касаційної скарги Судом установлено, що за викладеними у ній доводами ця скарга є аналогічною тим скаргам ОСОБА_1 , які вже поверталися йому ухвалами Верховного Суду від 22 жовтня і 23 грудня 2025 року.

Суд відмічає, що позивач оскаржує у касаційному порядку ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду про повернення апеляційної скарги, яка постановлена 18 березня 2025 року.

У зв`язку з цим Суд уважає за необхідне зазначити наступне.

Частинами першою-третьою статті 329 КАС України унормовано, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

З матеріалів касаційної скарги слідує, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції постановлена 18 березня 2025 року, а касаційну скаргу передано до відділення поштового зв`язку 06 січня 2026 року, тобто з пропуском передбаченого статтею 329 КАС України тридцятиденного строку на касаційне оскарження.

Відповідно до частини третьої статті 332 КАС України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Одночасно з касаційною скаргою скаржник подав заяву про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, у якій фактично висловлює незгоду з попередніми ухвалами Верховного Суду, постановленими у справі № 160/20691/24 за його касаційними скаргами на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2025 року.

Зі змісту вказаної заяви неможливо зрозуміти, якими причинами (обставинами) позивач обґрунтовує пропуск строку на касаційне оскарження ухвали суду апеляційної інстанції від 18 березня 2025 року. Скаржник цитує норми процесуальних законів, витяги з постанов Верховного Суду безвідносно до фактичних обставин, які спричинили пропуск строку на звернення з даною касаційною скаргою.

Вирішуючи заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, колегія суддів виходить з наступного.

Частина друга статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Тобто особа, яка зацікавлена у поданні касаційної скарги, мусить вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, цілком використовувати наявні засоби та можливості, передбачені законодавством. Отже, учасники процесу мають діяти вчасно та в належний спосіб, вони не мають допускати затримки та невиправданого зволікання під час виконання своїх процесуальних обов`язків.

Також згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Наведеними положеннями КАС України чітко окреслений характер процесуальної поведінки учасників справи, відповідно до якого особа, яка зацікавлена у поданні касаційної скарги, мусить діяти сумлінно, тобто виявляти добросовісне ставлення до наявних у неї прав і здійснювати їхню реалізацію в такий спосіб, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без невиправданих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, передусім щодо дотримання строку на касаційне оскарження. Для цього учасник справи повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати цілком наявні засоби та можливості, передбачені законодавством

Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії «права на суд», може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання касаційної скарги здійснюється судом касаційної інстанції у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на касаційне оскарження судового рішення.

Колегія суддів зауважує, що норми КАС України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводи ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з частиною першою статті 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Суд звертає увагу, що та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків, встановлених для цього, а у Суду - обов`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більше за відсутності поважних причин.

Беручи до уваги положення частин першої та другої статті 329 КАС України, а також враховуючи незазначення скаржником належних та обґрунтованих доводів щодо поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження і ненадання доказів на підтвердження наявності таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для визнання поважними причини пропуску скаржником строку на касаційне оскарження та його поновлення.

За таких обставин, Суд уважає за необхідне запропонувати скаржнику подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження з відповідними обґрунтуваннями і доказами.

Окрім того, аналіз матеріалів касаційної скарги свідчить про її невідповідність вимогам статті 330 КАС України.

Так, відповідно до частини четвертої статті 330 КАС України до касаційної скарги додається документ про сплату судового збору.

У касаційній скарзі скаржник зауважує на тому, що він як учасник бойових дій звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Пункт 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачає, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

У цьому контексті Суд зазначає, що зазначена норма має відсильний характер і не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону.

Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті Закону України "Про судовий збір" суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону № 3551-XII.

Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» викладено, з-поміж іншого, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі №9901/311/19, від 12 лютого 2020 року у справі №545/1149/17.

На основі цього Суд дійшов висновку, що хоча вказана норма не містить вичерпного переліку порушених прав, однак порушені права нерозривно пов`язані саме із статусом учасника бойових дій, який, як і права такої особи, визначається спеціальним законом, а не усіх прав людини і громадянина, які в свою чергу встановлені Конституцією України та іншими законами.

Тож ураховуючи предмет спору в цій справі, судовий збір за звернення з касаційною скаргою належить сплачувати на загальних засадах.

Однак, при поданні касаційної скарги скаржником не долучено документу на підтвердження сплати судового збору у розмірі, визначеному статтею 4 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу суду встановлена на рівні одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» станом на 1 січня 2026 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 3 328 грн.

Таким чином, розмір судового збору, що підлягає сплаті за звернення з цією касаційною скаргою, складає 3 328 грн.

Реквізити для сплати судового збору: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102; рахунок отримувача: UA0026007; ; код класифікації доходів бюджету: 22030102; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); найменування додатку, збору, платежу: 22030102 "Судовий збір (Верховний Суд, 055)"; призначення платежу: "*;101; _____ (код ЄДРПОУ/реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи або серія та номер паспорта громадянина України в установлених законом випадках); судовий збір, за позовом _____ (ПІБ/назва), Верховний Суд (Касаційний адміністративний суд)", номер справи, у якій сплачується судовий збір.

Також, згідно з пунктом 5 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються вимоги особи, що подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.

Аналізом співставлення прохальної частини касаційної скарги та повноважень суду касаційної інстанції, передбачених статтею 349 КАС України, встановлено, що вимоги скаржника до суду касаційної інстанції сформовані як до суду першої інстанції, що не узгоджується із завданнями та повноваженнями Верховного Суду на стадії касаційного перегляду процесуальної ухвали суду апеляційної інстанції.

Отже, скаржнику необхідно уточнити вимоги до суду касаційної інстанції у розрізі положень статті 349 КАС України.

На додаток до вищенаведеного Суд наголошує на необхідності дотримання вимог процесуального закону щодо форми та змісту касаційної скарги.

Таким чином відповідно до правил статей 169, 332 КАС України касаційна скарга підлягає залишенню без руху з установленням скаржнику строку для усунення її недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції: заяви із зазначенням інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження з відповідними обґрунтуваннями і доказами; уточненої касаційної скарги із зазначенням вимог до суду касаційної інстанції; документу про сплату судового збору в установленому законом розмірі.

Керуючись статтями 169, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року у справі № 160/20691/24 за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_2, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови, стягнення моральної та матеріальної шкоди.

Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку на касаційне оскарження ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2025 року у справі № 160/20691/24.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2025 року у справі № 160/20691/24 залишити без руху.

Надати скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали, а саме, шляхом:

- подання до суду заяви із зазначенням інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження з відповідними обґрунтуваннями і доказами;

- уточненої касаційної скарги із зазначенням вимог до суду касаційної інстанції;

- документу про сплату судового збору в установленому законом розмірі.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційна скарга буде повернута.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в частині виконання вимог частини третьої статті 332 КАС України у відкритті касаційної скарги буде відмовлено.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не оскаржується.

Суддя-доповідач В. М. Соколов

Судді Л. О. Єресько

А. Г. Загороднюк