Справа № 400/4436/24
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2026-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2026 р. № 400/4436/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомТовариство з обмеженою відповідальністю "САВІТАР", вул. Архітектора Старова, 14А, кв.21,м. Миколаїв,54002,

до відповідачаДержавна служба України з безпеки на транспорті, вул. Фізкультури, 9,м. Київ,03150, вул. Антоновича, 51,м. Київ,03150

провизнання протиправною та скасування постанови від 29.02.2024 №ПШ057775,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «САВІТАР» (далі позивач) звернулося до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (надалі відповідач) з урахуванням уточнених позовних вимог про скасування Постанов:

- №ПШ057775 від 29.02.2024р. про застосування до ТОВ «САВІТАР» адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000,00 грн. (далі Постанова №ПШ057775);

- №ПШ058043 від 16.05.2024р. про застосування до ТОВ «САВІТАР» адміністративно-господарського штрафу в розмірі 8500,00 грн. (далі Постанова №ПШ058043)

Ухвалою від 28.05.2024р. суд, у складі головуючого судді ОСОБА_1 , відкрив провадження у справі.

Відповідно до наказу голови Миколаївського окружного адміністративного суду від 08.07.2025 № 85-к суддю ОСОБА_1 відраховано зі штату Миколаївського окружного адміністративного суду у зв`язку зі звільненням його на підставі рішенням Вищої ради правосуддя від 08.07.2025 № 1419/15-25 у відставку.

Згідно з розпорядженням в.о. керівника апарату Миколаївського окружного адміністративного суду «Про призначення повторного автоматизованого розподілу справи № 400/4436/24» було здійснено повторний автоматизований розподіл цієї справи.

Ухвалою від 06.08.2025р. суд, у складі головуючого судді Мельника О.М., прийняв справу до свого провадження.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що за Постановою №ПШ057775 водій позивача під час рейдової перевірки належного йому транспортного засобу надав протокол перевірки та адаптації цифрового тахографа UA 169-000080M від 17.01.22р., що виключає в його діях склад порушення законодавства про автомобільний транспорт. За Постановою №ПШ057775 транспортний засіб позивача під час перевезення вантажу, і так був завантажений менше дозволеної норми, при цьому під час завантаження не можливо контролювати механізм завантаження кожної осі. Також позивач звернув увагу суду на те, що перевізник під час завантаження вантажу не відповідає за його кріплення, згідно діючих Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженим Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. за №363. Також на думку позивача відповідач не визначив у встановленому законом порядку, що в діях позивача був наявний склад господарського правопорушення, а значить підстав для притягнення до відповідальності у вигляді застосування адміністративно-господарського штрафу, згідно Постанови від 10.02.2022р. у нього не було. При цьому ані в Акті перевірки, ані в постанові про застосування адміністративно- господарського штрафу не вказані технічні прилади якими виявлені та зафіксовані порушення. Також позивач вказав, що за Постановою №ПШ058043 він не отримував запрошення відповідача на розгляд справи, який відбувся 16.05.2024р., що очевидно є порушенням відповідачем прав позивача на участь у розгляді справи та зумовлює скасування протиправної Постанови.

Відповідач позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. В обгрунтування своєї позиції, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив про те, що відсутність необхідних документів (в даному випадку - протоколу перевірки та адаптації тахографа), визначених положеннями Закону № 2344-ІІІ на момент проведення рейдової перевірки, знайшло своє відображення в акті від 05.02.2024 року № 044552, в зв`язку із чим постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу від 29 лютого 2024 року № ПШ 057775 є правомірною та такою, що відповідає вимогам законодавства України, а відтак не підлягає скасуванню. З приводу Постанови №ПШ058043, відповідач у відзиві на заяву про збільшення позовних вимог, зазначив наступне. Позивачем не було вжито всіх від нього залежних заходів для недопущення господарського правопорушення, а також не доведено обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення. При цьому відповідач завчасно направив запрошення на адресу позивача, що свідчить про виконання ним свого обов`язку щодо повідомлення про розгляд справи.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.

05.02.2024р. о 11:35 на а/д Н-14 Олександрівка-Кропивницький-Миколаїв 72 км працівниками відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті було проведено рейдову перевірку транспортного засобу позивача марки MAN д/н НОМЕР_1 з напівпричепом марки Benalu д/нВЕ1072ХМ, під керуванням водія ОСОБА_2 на предмет додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт. За результатами рейдової перевірки складено Акт №044552 від 05.02.2024р., яким зафіксовано порушення ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт» під час перевезень вантажів, а саме у водія під час перевірки був відсутній протокол перевірки та адаптації цифрового тахографу до транспортного засобу.

29.02.2024р. на підставі акту №044552 Відділом державного нагляду (контролю) у Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті здійснено розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та прийнято постанову №ПШ057775 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000, 00 грн. за вчинення правопорушення передбаченого абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" (далі - Закон), а саме: за перевезення вантажів за відсутності документів передбачених ст. 48 Закону.

19.04.2024р. о 12:08 на а/д Київ-Одеса 210 км + 450м працівниками відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті було проведено рейдову перевірку транспортного засобу позивача марки MAN д/н НОМЕР_2 з напівпричепом марки SCHWARZMUELLER д/нВЕ9146ХF, під керуванням водія ОСОБА_3 на предмет додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт. За результатами рейдової перевірки складено Акт №044492 від 19.04.2024р., яким зафіксовано порушення п.22.5 Правил дорожнього руху України під час перевезень вантажів, а саме встановлено перевищення встановлених законодавством вагових норм на строєну вісь транспортного засобу на 8 %.

16.05.2024р. на підставі акту №044552 Відділом державного нагляду (контролю) у Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті здійснено розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та прийнято постанову №ПШ058043 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу у розмірі 8500, 00 грн. за вчинення правопорушення передбаченого абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 відсотків, але не більше 20 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 р. № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи (п. 8 вказаного Положення). Відповідно до Розпорядження КМУ №1579-р від 02.12.2021р. утворено відповідні відділи державного нагляду (контролю) у областях України без статусу юридичної особи, в тому числі у Кіровоградській, Черкаській та Миколаївській областях.

Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений Постановою КМУ №1567 від 08.11.2006р. (далі Порядок 1567).

Відповідно до п.1 Порядку 1567, цей Порядок визначає процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України (П.2 Порядку 1567).

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку (П.4 Порядку 1567).

Рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка (П.12 Порядку 1567).

Під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених ст.39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом (абз.2 п.15 Порядку 1567).

Також під час проведення рейдової перевірки можливе здійснення габаритно-вагового контролю (абз.6 п.16 Порядку 1567)

Виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму (П.20 Порядку 1567).

У разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3 (П.21 Порядку 1567).

Справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення (П.25 Порядку 1567).

Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності) (П.26 Порядку 1567).

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5 (П.27 Порядку 1567).

Особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку визначені Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженим наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 року №340 (Положення №340), згідно пункту 1.3 якого вимоги Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Згідно з п.6.1 Положення №340 вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Відповідно до визначення наявного у п. 1.5 цього Положення, тахограф - обладнання, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їх водіїв.

Відповідно до п.6.3 Положення №340 водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія.

Графік змінності водіїв, відомість обліку робочого часу та відпочинку водіїв зберігаються у Перевізника. У разі тимчасової непрацездатності водія чи перебування його у відпустці, а також якщо водій не здійснював перевезення пасажирів чи/та вантажів, Перевізник може заповнювати бланк підтвердження діяльності (додаток 4). Водії зберігають бланк підтвердження діяльності протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення (п.6.4 Положення №340).

24.06.2010 року Міністерством транспорту та зв`язку України наказом №385 затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (далі - Інструкція № 385), відповідно до пунктів 1.1 - 1.3 розділу І якої, цю Інструкцію розроблено відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - ЄУТР), Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, а також Законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух».

Ця Інструкція визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів, а її норми поширюються на суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Відповідно до п.1.4 Інструкції №385 визначені у ній терміни вживаються у такому значенні:

- картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі;

- тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР

- контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.

Згідно з п. 3.3 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

П. 3.6 Інструкції №385 визначено, що перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку, зокрема, дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа.

Ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт» в свою чергу передбачає перелік документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів:

«для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством».

Суд звертає увагу, що ст. 48 Закону не визначає серед переліку документів, які водій повинен мати під час рейдової перевірки протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, але при цьому містить посилання на інші документи, передбачені законодавством, тобто ця норма має відсилочний характер до інших нормативних актів.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач під час складання Акту перевірки та винесення Постанови про застосування штрафу мав зазначити конкретну норму відповідного законодавчого акту, якою вимагається від водія мати при собі під час перевірки протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд в Постанові від 15.05.2019р. по справі №537/2088/17.

Проте, дослідивши зміст Акту перевірки №044552 від 05.02.2024р та мотивувальну частину Постанови №ПШ057775, суд не встановив такої норми, що є самостійною підставою для висновку про протиправність винесеної постанови.

При цьому суд враховує, що у водія під час рейдової перевірки був при собі протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу UA 169-000080M від 17.01.22р, термін дії якого сплив 17.01.2024р.

Отже мова йде не про відсутність документа на час проведення перевірки, що передбачено п.3.3 Інструкції №385, а про порушення вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа, що передбачено п.3.6 Інструкції №385.

В звя`зку із цим суд погоджується з доводами позивача про те, що відповідач, встановивши порушення періодичності перевірки тахографа, з боку перевізника, мав у відповідності до п.31 Порядку контролю застосувати до нього не штраф, а припис щодо усунення порушень законодавства про автомобільний транспорт, в якому зобов`язати останнього пройти перевірку та адаптацію тахографа, в якому визначити строк його виконання.

Щодо перевищення вагових параметрів транспортним засобом позивача за Постановою № ПШ058043, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини другої статті 29 Закону України від 30 червня 1993 року № 3353-ХІІ «Про дорожній рух» з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

За статтею 33 Закону України від 08 вересня 2005 року № 2862-IV «Про автомобільні дороги» (далі - Закон № 2862-IV) рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 «Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами», затверджених Постановою КМУ №30 від 18.01.2001р., ці Правила встановлюють єдині вимоги до проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів з вантажем або без нього автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами (далі Правила проїзду).

Транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (П.2 Правил проїзду).

Рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів (П.4 Правил проїзду).

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.01 р. № 1306 (далі - ПДР), визначено, що рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують:

в) навантаження на вісь:

На одинарну вісь для доріг державного значення 11,5т, для доріг місцевого значення 7т,

На здвоєні осі, якщо відстань між осями:

менш як 1 метр 11,5 т / 7 т,

від 1 до 1,3 метра 16 т / 10 т,

від 1,3 до 1,8 метра при неспарених колесах 18 т / 10,5 т,

від 1,3 до 1,8 метра при спарених колесах, за умови, що навантаження на кожну вісь не перевищує 9,5 тонни 19 т / 11,5 т,

від 1,3 до 1,8 метра чотирьохвісних автомобілів, ведучі вісі яких оснащені спареними колесами, за умови, що навантаження на кожну ведучу вісь не перевищує 11,5 тонни 23т /11,5 т,

від 1,8 до 2,5 метра для причепів та напівпричепів 20 т / 11,5 т,

На строєні осі, в тому числі транспортних засобів спеціалізованого призначення (контейнеровозів), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів, якщо відстань між осями:

1,3 метра або менше 21 т / 13 т,

понад 1,3 до 1,4 метра 24 т / 14 т.

Разом з цим, допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 ПДР на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування визначає Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 (далі - Порядок № 879).

У відповідності до пп.2,3 п.2 Порядку 879:

« 2) вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу;

6) вимірювальне і зважувальне обладнання - технічні засоби, які застосовуються під час визначення габаритно-вагових параметрів транспортних засобів і мають нормовані метрологічні характеристики;

9) пересувний пункт габаритно-вагового контролю (далі - пересувний пункт) - спеціалізований транспортний засіб, обладнаний вимірювальною і зважувальною технікою для здійснення контролю. Ділянка дороги на відстані 100 метрів до пересувного пункту, 50 метрів за пересувним пунктом та узбіччя дороги за напрямком руху, де розташовано пункт, вважаються його межами;

11) точний габаритно-ваговий контроль - визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному, автоматичному або пересувному пункті (з урахуванням похибки вимірювального обладнання)»

Габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції (п.3 Постанови 879).

Робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується Укртрансбезпекою, її територіальними органами, власниками (балансоутримувачами) зон габаритно-вагового контролю і підприємствами (п.4 Постанови 879).

Вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології (п.12 Постанови 879).

Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані (п.13 Постанови 879).

Відповідно до п. 18 Порядку 879, за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

У разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України (п. 21 Порядку № 879).

Відповідно до ч.1,2 ст. 238 Господарського кодексу України, за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків. Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб`єктів господарювання такі адміністративно-господарські санкції як адміністративно-господарський штраф (абз.3 ч.1 ст. 239 ГК України).

Згідно ч.1 ст. 241 ГК України, адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.

На момент здійснення рейдових перевірок належних позивачу транспортних засобів та винесення відповідачем оскаржуваних Постанов діяли Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року за №30.

Отже, на переконання суду, притягуючи позивача, як перевізника до відповідальності за перевищення встановлених закондавством без відповідного дозволу, відповідач в постанові про застосування адміністративно-господарського штрафу мав зазначити, яке саме положення правилпроїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами було порушено.

Натомість оскаржувана Постанова №ПШ058043 від 16.05.2024р. не містить такого посилання, що зумовлює її протиправність.

За такого суд, погоджується також з доводами позивача про те, що відповідач під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт не встановив в діях позивача склад правопорушення законодавства про автомобільний транспорт, як законодавчу підставу для притягнення останнього до відповідальності у вигляді адміністративно-господарського штрафу.

Також суд зважає на вид вантажу, що перевозився позивачем в спірних правовідносинах. Як вбачається з приєднаних до позову товарно-транспортних накладних вантажні автомобілі позивача у всіх випадках перевозили саме сипучий вантаж сільськогосподарську продукцію (пшеницю).

За такого суд погоджується з доводами позивача про те, що сипучий вантаж здатен змінювати розподіл навантажень на вісі транспортного засобу та відносити транспортний засіб до категорії великовагових вже після початку його руху, що виключає в його діях будь-яку вину як один із складових елементів правопорушення.

Адже як видно з матеріалів габаритно-вагового контролю фактична вага усіх транспортних засобів не перевищувала дозволених 42 тон (для контейнеровозів), що свідчить про дотримання перевізником вимог законодавства під час завантаження транспортних засобів.

Таким чином, достовірність зроблених відповідачем вимірювань стосовно сипучого вантажу, який перевозився вказаними автотранспортними засобами є сумнівною.

Також суд погоджується з доводами позивача про те, що діючими Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженим Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. за №363 (далі Правила 363), не визначено такого обов`язку перевізника щодо закріплення вантажу.

Вантаження, закріплення, укриття, ув`язка вантажу, а також розвантаження автомобіля, зняття кріплень і покриттів виконуються Замовником (п.8.6. Правил 363).

В свою чергу Замовником відповідно до абз.10. гл.1 Правил 363 є вантажовідправник або вантажоодержувач, який уклав з перевізником договір про перевезення вантажів.

При цьому не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що позивач зобов`язаний був закріпити так вантаж, що не допустити його переміщення по площі кузова транспортного засобу, оскільки сипучий вантаж не можна закріпити з огляду на його характеристики.

Зерно перевозять тарним або безтарним способом рухомим складом з бортовими, самоскидними та спеціальними кузовами (п.19.1.1 Правил 363).

Згідно із ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських правовідносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

При вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов`язань та встановлення в діях або бездіяльності перевізника складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій. Елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв`язку між самим порушенням та його наслідками.

Саме такого правового висновку дійшов Верховний Суд в Постанові від 7 лютого 2018 р. по справі № К/9901/3278/17.

Таким чином суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для притягнення позивача до відповідальності згідно абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону №2344, а тому оспорювана постанова відповідача є протиправною та підлягає скасуванню.

Також суд зважає на відсутність доказів отримання позивачем запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт 16.05.2024р.. Таким чином, відповідачем не було забезпечено своєчасного повідомлення позивача про розгляд справи у належний спосіб, передбачений п.26 вказаного Порядку №1567, що є порушенням його процесуальних прав бути присутнім при розгляді справи, надавати пояснення, докази тощо.

Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.03.2018р. у справі №813/5802/15, від 28 березня 2018 року у справі № 742/3757/16-а, від 31 січня 2019 року у справі № 760/10803/15-а, від 19 вересня 2019 року у справі №686/21230/16-а, від 30 вересня 2019 року у справі № 486/92/17/, від 14 листопада 2019 року у справі № 815/1570/16, від 06 грудня 2019 року у справі № 804/7725/17, від 24 грудня 2019 року у справі № 360/403/19. Зокрема в Постанові від 21.03.2018р. у справі №813/5802/15 Верховний Суд звернув увагу на те, що судами не досліджувались обставини, чи була повідомлена уповноважена особа суб`єкта господарювання про час і місце розгляду справи про порушення, чи мала можливість захистити належним чином свої права та надати докази на спростування висновків акту перевірки.

Суд зазначає, що розгляд вказаної справи без отримання відомостей про вручення вказаного запрошення належним чином, є таким, що суперечить принципу «належного урядування» (справа ЄСПЛ «Рисовський проти України»), за яким у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності.

Отже матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повідомлення позивача відповідно до закону про дату, час та місце розгляду справи, що позбавило останнього можливості реалізувати надані права, як і не містять доказів наявності у відповідача на момент розгляду справи про притягнення до відповідальності інформації щодо отримання ФГ «Меліхов» повідомлення про розгляд цієї справи, що на думку суду не може вважатися формою незначних процедурних порушень, а з огляду на закріплений в пункті 8 частини 2 статті 2 КАС України обов`язок адміністративного суду перевірити чи прийнято рішення суб`єкту владних повноважень пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), є беззаперечною підставою для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладені судом висновки, відповідач не довів правомірності оскаржуваних постанов, що є підставою для задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивач надав платіжне доручення про сплату судового збору в сумі 3028,00 грн, що й підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати Постанови Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті: №ПШ057775 від 29.02.2024р. про застосування до ТОВ «САВІТАР» адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000,00 грн.; №ПШ058043 від 16.05.2024р. про застосування до ТОВ «САВІТАР» адміністративно-господарського штрафу в розмірі 8500,00 грн.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Фізкультури, 9,м. Київ,03150 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "САВІТАР" (вул. Архітектора Старова, 14А, кв.21,м. Миколаїв,54002 ) судові витрати в розмірі 3028,00 грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Мельник