Справа № 460/224/26
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2026-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

04 лютого 2026 року м. Рівне№460/224/26

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Комшелюк Т.О. за участю секретаря судового засідання Рубіна Н.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Тодор С.В.. Шаховський, третьої особи на стороні позивача: ОСОБА_1 ,

відповідача: представник Дяденчук А.І., третьої особи на стороні відповідача - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "АВ-АГРОПЛЮС" третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_1
доПриватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Капустіної Дарії Анатоліївни третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АВ-АГРОПЛЮС» (далі - позивач) звернулося до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Капустіної Дарії Анатоліївни (далі - відповідач), третіх осіб без самостійних вимого щодо предмету спору ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (далі третя особа 1, 2), в якому просить суд: 1) визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Капустіної Дарії Анатоліївни по прийняттю постанови про арешт майна боржника у виконавчому провадженні ВП № 79867860 від 24.12.2025; 2) визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Капустіної Дарії Анатоліївни про арешт майна боржника у виконавчому провадженні ВП № 79867860 від 24.12.2025. Позов обґрунтовано тим, що позивач не є боржником у виконавчому провадженні ВП № 79867860 та не може ним бути або автоматично стати, оскільки борг належить фізичній особі ОСОБА_1 . Накладення арешту на корпоративні права юридичної особи без наявності судового рішення, яке стосується самої юридичної особи, є порушенням закону, зважаючи на те, що у даному виконавчому провадженні, не будучи його стороною, ТОВ «АВ-АГРОПЛЮС» по суті стало об`єктом санкцій ресурсного характеру. Таким чином накладення вищезазначеного арешту на частку учасника у ТОВ «АВ-АГРОПЛЮС» перетворило останнього на боржника провадження у згаданому виконавчому провадженні, що є порушенням прав позивача на підприємницьку діяльність і загрожує його майновим правам, позаяк за законом Товариство не несе відповідальності за зобов`язаннями своїх учасників. Просить позов задовольнити.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву відповідно до змісту якого заперечує проти задоволення позову. Зазначає, що постанова про накладення арешту на корпоративні права боржника, є лише початковим етапом можливого звернення стягнення на ці права. Вважає, що накладення арешту на корпоративні права боржника здійснено приватним виконавцем у межах та спосіб, передбаченим законом, з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим просить залишити позов без задоволення.

Треті особи пояснень на позов не подали.

Позовна заява надійшла до суду 06.01.2026.

Одночасно із позовом подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 07.01.2026 заяву про забезпечення позову залишено без задоволення.

Ухвалою суду від 07.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін на 26.01.2026 об 09:00год.

В судовому засіданні позивач, його представник та третя особа позивача позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача підтримав позицію, викладену у відзиві на позов з аналогічних доводів та аргументів.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Про причини неприбуття суд не повідомила.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Враховуючи приписи наведеного положення права, суд здійснює розгляд справи в судовому засіданні за відсутності такої третьої особи.

Заслухавши учасників справи, розглянувши заяви по суті, з`ясувавши обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Капустіною Дарією Анатоліївною від 22.12.2025 відкрито виконавче провадження № 79867860 щодо виконання виконавчого листа № 559/759/24, від 23.10.2025, виданого Дубенським міськрайонним судом Рівненської області про стягнення солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти за Договором позики у розмірі 1201608грн (один мільйон двісті одна тисяча шістсот вісім гривень, 30коп), що еквівалентно 29095,90 доларів США станом на 11.11.2024.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Капустіною Дарією Анатоліївною від 24.12.2025 накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику: ОСОБА_1 у межах суми стягнення 1316336,55грн.

Відповідно до пояснень боржника від 24.12.2025 у ВП № 79867860, останній повідомляє відповідача про відсутність у нього коштів та майна для погашення боргу, а також відсутність майна у його дружини.

Згідно із декларацією про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність за 2025 рік, у ОСОБА_1 заробітна плата за 2025 рік складає 24000грн., майно відсутнє.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Капустіною Дарією Анатоліївною від 24.12.2025 накладено арешт на майнові (корпоративні) права, а саме: частку учасника в статутному капіталі ТОВ "АВ-АГРОПЛЮС", яка належить боржнику ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Цією ж постановою заборонено відчужувати та вчиняти будь-які дії пов`язані із зміною засновника (учасника) або зміни розміру статутного капіталу ТОВ "АВ-АГРОПЛЮС", що може призвести до зменшення частки (розміру внеску) статутного капіталу боржника ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Також вказаною постановою повідомлено ТОВ "АВ-АГРОПЛЮС" про намір звернути стягнення на частку учасника товариства (боржника).

При виконанні виконавчого листа № 559/759/24, від 23.10.2025 приватним виконавцем сформовано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, направлено запит до Міністерства внутрішніх справ України про зареєстровані за боржником транспортні засоби, запит до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які отримують пенсії, працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, запит до Державної податкової служби України про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями, та про джерела та суми доходів, сформовано Витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, а також запит з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Зі змісту Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна вбачається, що на майно ОСОБА_1 . Дубенським ВДВС накладений арешт на все нерухоме майно.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань судом встановлено, що боржник ОСОБА_4 є засновником та керівником ТОВ "АВ-АГРОПЛЮС". Відсоток частки статутного капіталу або відсоток права голосу: 100.

Відповідно до супровідного листа від 24.12.2025 № 54533 копія постанови від 24.12.2025 направлена боржнику, стягувачу, ТОВ "АВ-АГРОПЛЮС", та Дубенській районній державній адміністрації.

24.12.2025 приватним виконавцем сформовано вимогу, яку направлену ТОВ "АВ-АГРОПЛЮС" та ОСОБА_1 щодо надання інформації та документів згідно переліку.

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 02.02.2026 у справі № 559/759/24 розстрочено виконання рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17.09.2025 по справі № 559/759/24 на 11 місяців та затверджений графік погашення боргу.

Не погоджуючись із діями та постановою відповідача про накладення арешту на майнові (корпоративні) права, а саме: частку учасника в статутному капіталі ТОВ "АВ-АГРОПЛЮС", яка належить боржнику ОСОБА_1 , Товариство звернулося до суду із цим позовом.

Вирішуючи спір по суті та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положенням частини 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і надалі у редакції, чинній на час прийняття спірної постанови), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до пункту 1 статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Згідно із частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з пунктом 6 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (частина друга статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною першою статті 53-1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що особливості звернення стягнення на частку (частину частки) учасника товариства з обмеженою відповідальністю та учасника товариства з додатковою відповідальністю визначаються Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".

Згідно з частинами першою-другою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Наявність накладеного виконавцем у процесі виконавчого провадження арешту державного або комунального майна, крім арешту, накладеного у кримінальному провадженні, не перешкоджає продажу шляхом приватизації єдиного майнового комплексу. Наявність накладеного виконавцем у процесі виконавчого провадження арешту, крім арешту, накладеного за рішенням суду, майна державного підприємства, комунального підприємства, спільного комунального підприємства, приватного підприємства, іноземного підприємства, дочірнього підприємства, підприємства об`єднання громадян, підприємства споживчої кооперації, у тому числі закріпленого за боржником на праві господарського відання або на праві оперативного управління, не є перешкодою для внесення такого майна до статутного капіталу юридичної особи, створеної шляхом перетворення такого підприємства.

Підстави для зняття арешту з майна боржника визначені статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, частиною другою наведеної статті закону встановлено, що у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

Відповідно до частин третьої-п`ятої цієї ж статті закону, у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Частиною першою статті 96-1 Цивільного кодексу України передбачено, що права учасників юридичних осіб (корпоративні права) - це сукупність правомочностей, що належать особі як учаснику (засновнику, акціонеру, пайовику) юридичної особи відповідно до закону та установчих документів товариства.

За змістом частин першої-третьої статті 12 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» розмір статутного капіталу товариства складається з номінальної вартості часток його учасників, виражених у національній валюті України.

Розмір частки учасника товариства у статутному капіталі товариства може додатково визначатися у відсотках. Розмір частки учасника товариства у відсотках повинен відповідати співвідношенню номінальної вартості його частки та статутного капіталу товариства.

Статутом товариства можуть бути передбачені обмеження щодо зміни співвідношення часток учасників. Відповідні положення можуть бути внесені до статуту, змінені або виключені з нього одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства.

Відповідно до п. 2.2 Статуту ТОВ «АВ-АГРОПЛЮС», учасники Товариства мають право:

- брати участь в управлінні Товариством у порядку, визначеному Статутом, крім випадків, встановлених законом, у тому числі брати участь і голосувати на Загальних зборах учасників

Товариства особисто або через своїх представників та вносити пропозиції на розгляд Загальних зборів учасників відповідно до цього Статуту;

- обирати органи управління Товариством і бути обраними до них;

- брати участь в діяльності Товариства на підставі трудового договору (контракту) або за договором цивільно-правового характеру;

- брати участь у розподілі прибутку Товариства і отримувати частку прибутку пропорційно до частки кожного з учасників;

- отримувати інформацію про діяльність Товариства, стан його майна, розмір прибутку та збитків, знайомитися з даними бухгалтерського обліку та фінансової звітності. На письмову вимогу учасника Товариство зобов`язане надати йому для ознайомлення копії річних балансів, звітів Товариства, протоколів зборів;

- висувати на розгляд органів управління Товариства пропозиції з питань діяльності Товариства;

- вимагати розгляду поставленого питання на Загальних зборах учасників, якщо питання було поставлене не пізніше як за 25 днів до призначеного дня проведення Загальних зборів учасників;

- призначати представників для участі в загальних зборах учасників та відкликати їх. Повноваження представників мають бути підтверджені відповідно до вимог чинного законодавства України;

- здійснювати відчуження часток у статутному капіталі Товариства, що засвідчують участь у Товаристві, у порядку, встановленому законом;

- отримувати, у разі ліквідації товариства, частину майна, що залишилася після розрахунків з кредиторами, або його вартість;

- інші права, передбачені чинним законодавством.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що корпоративні права включають в себе як майнові права (право на отримання частки від прибутку тощо) та немайнові (управління господарською організацією тощо).

Приписами частин першої-третьої статті 22 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» встановлено, що звернення стягнення на частку учасника товариства здійснюється на виконання виконавчого документа про стягнення з учасника грошових коштів, на підставі виконавчого документа про звернення стягнення на частку боржника або майнового поручителя, яка передана у заставу в забезпечення власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи, або відповідно до способу позасудового звернення стягнення на частку учасника товариства, що передбачений договором застави частки у статутному капіталі товариства та відповідає позасудовим способам звернення стягнення, встановленим Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

У разі звернення стягнення на частку у статутному капіталі товариства на підставі виконавчого документа виконавець повідомляє товариство про намір звернути стягнення на частку учасника товариства (боржника) та надсилає постанову про накладення арешту на частку. Товариство повинне протягом 30 днів з дня одержання такого повідомлення надати відомості, необхідні для розрахунку вартості частки боржника відповідно до частини четвертої цієї статті.

З дня одержання повідомлення, передбаченого частиною другою цієї статті, товариство зобов`язане надавати виконавцю та боржнику доступ до документів фінансової звітності, інших документів, необхідних для визначення вартості частки боржника.

Проаналізувавши зазначені норми Закону України «Про виконавче провадження» суд зазначає, що приватний виконавець зобов`язаний вживати заходів щодо примусового виконання рішень, у тому числі накладати арешт на корпоративні права боржника у разі відсутності у боржника коштів на рахунках у банках та інших фінансових установах.

Як встановлено судом та наведено вище по тексту, оскаржуваною постановою накладено арешт на корпоративні права, що належать боржнику ОСОБА_1 та заборонено відчуження будь-якого майна (у тому числі корпоративних прав), яке належить боржнику ОСОБА_5 , тобто така постанова не покладає відповідальність на ТОВ «АВ-АГРОПЛЮС» за зобов`язання його члена та стосується виключно прав боржника ОСОБА_1 .

Суд звертає увагу, що в порядку виконання обов`язку, передбаченого частиною першою статті 77 КАС України, позивачем, як боржником за виконавчим провадження № 79867860, не надано суду доказів наявності у нього коштів на рахунках у банку або інших фінансових установах.

Зі змісту Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань судом встановлено, що ОСОБА_1 є єдиним засновником ТОВ «АВ-АГРОПЛЮС» із розміром внеску до статутного фонду - 1000,00грн, відсотком частки статутного капіталу: 100, а також є керівником цього господарства.

Суд вказує на те, що арешт накладається виключно на корпоративні права особи, частка якої у статутному капіталі господарської організації, надає такій особі отримання прибутку, передбаченого статутними документами.

Суд нагадує, що виконавче провадження № 79867860, в межах якого відповідачем прийнято постанову про арешт корпоративних прав боржника від 24.12.2025, відкрито на підставі виконавчого листа № 559/759/24, від 23.10.2025, виданого Дубенським міськрайонним судом Рівненської області про стягнення солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти за Договором позики у розмірі 1201608грн (один мільйон двісті одна тисяча шістсот вісім гривень, 30коп), що еквівалентно 29095,90 доларів США станом на 11.11.2024.

Таким чином, з огляду на наявність у боржника ОСОБА_1 корпоративних прав, приватним виконавцем правомірно застосовано такий захід процесуального впливу, як арешт його корпоративних прав, який є співмірним до обсягу вимог за виконавчим документом.

Суд наголошує, що накладення арешту на корпоративні права члена ТОВ «АВ-АГРОПЛЮС», обмежує виключно права такого члена щодо розпорядження своїми корпоративними правами та не є втручанням у господарську діяльність Товариства, не порушує його прав та інтересів, тому такі твердження позивача, є безпідставними та необґрунтованими.

Так, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в пункті 52 постанови від 23.02.2024 № 910/9426/23 зауважив наступне: «… що накладення арешту на частку в статутному капіталі ПП "Злагода-2000" та на належне підприємству нерухоме майно жодним чином не вплине на поточну господарську діяльність ПП "Злагода-2000", адже не впливає на можливість укладання договорів з контрагентами, здійснення поточної господарської діяльності. Існування таких заходів надасть реальну можливість поновлення порушених прав позивача за захистом яких він звернувся до суду у випадку задоволення його позову, адже метою такого позову є відновлення права власності на придбану частку в розмірі 100 % статутного капіталу ПП "Злагода-2000", майнова цінність якої і полягає в її активах, на базі яких останнє здійснює свою господарську діяльність і, відповідно, забезпечує можливість отримання прибутку його власнику…».

Щодо невчасного, на думку позивача, винесення спірної постанови про арешт майна, то суд повторює, що за змістом абзацу третього частини другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Оскільки приватним виконавцем на підставі наданих боржником пояснень від 24.12.2025 та декларації про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність за 20254 рік від 24.12.2025 встановлено відсутність майна та коштів 24.12.2025, то відповідачем, у строк визначений законом, винесена постанова про арешт майна.

Також суд зазначає, що норми статті 22 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», статті 53-1 та 56 Закону України «Про виконавче провадження» не містять вказівки, що одночасно з винесенням постанови про арешт корпоративних прав, приватний виконавець зобов`язаний визначати суму в межах якої накладається арешт.

При цьому, статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» врегульовано порядок визначення вартості майна боржника, на яке було накладено арешт.

Згідно з положеннями цієї статті визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

Частиною 2 цієї ж статті унормовано, що у разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

Наведені положення Законів про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю, а також про виконавче провадження повністю спростовують твердження позивача стосовно того, що накладений арешт не є співмірним з розміром суми стягнення у виконавчому провадженні № 79867860.

Так, Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 по справі № 925/819/17 дійшов висновку, що: «…36.1. Державним виконавцем прийнято постанову про арешт майна боржника (корпоративних прав) від 18.03.2021 у ВП № 64717206, а не про звернення стягнення на зазначене майно боржника, чим спростовується твердження ПрАТ "АЗОТ" про те, що шляхом накладення арешту на 100 % статутного капіталу ТОВ "ОМБРИДЖ" державний виконавець здійснив неспівмірні заходи щодо примусового виконання рішення. Накладення арешту на майно (кошти) боржника (для забезпечення реального виконання рішення) та звернення стягнення на майно боржника є різними виконавчими діями, тому такі дії мають різні правові наслідки…».

Враховуючи викладене, суд стверджує, що дії відповідача стосовно прийняття спірної постанови, якою накладено арешт на корпоративні права, що належать боржнику ОСОБА_1 , який є засновником ТОВ «АВ-АГРОПЛЮС», відповідають заходам примусового виконання рішень, передбачених частиною першою статті 10 Закону України «Про виконавче провадження», як наслідок, постанова приватного виконавця відповідає визначеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, а тому підстави для визнання її протиправною і скасування відсутні.

Суд при прийнятті рішення враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

З урахуванням зазначеного, суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вони не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то відповідно до ст.139 КАС України відсутні підстави для розподілу судових витрат понесених позивачем.

Керуючись статтями 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АВ-АГРОПЛЮС», третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Капустіної Дарії Анатоліївни, третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання дій приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Капустіної Дарії Анатоліївни по прийняттю постанови про арешт майна боржника у виконавчому провадженні ВП № 79867860 від 24.12.2025 та про визнання протиправною і скасування постанови про арешт майна боржника від 24.12.2025 у виконавчому провадженні № 79867860, залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 04 лютого 2026 року

Учасники справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "АВ-АГРОПЛЮС" (вул. Лісова, 10, с. Нова Носовиця, Дубенський р-н, Рівненська обл., 35698, ЄДРПОУ/РНОКПП 42325473)

Відповідач - Приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Капустіна Дарія Анатоліївна (вул. Соборна, 370-В, м. Рівне, Рівненський р-н, Рівненська обл., 33020, ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_1 Адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 Адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя Т.О. Комшелюк