Справа № 260/1103/25
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2026-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 рокуЛьвівСправа № 260/1103/25 пров. № А/857/51235/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р.В.
Носа С.П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на окрему ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року у справі № 260/1103/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

місце ухвалення судового рішення м. Ужгород
Розгляд справи здійснено за правиламиписьмового провадження
суддя у І інстанціїДору Ю.Ю.
дата складання повного тексту рішенняне зазначено

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

06 жовтня 2025 року позивач подав заяву в порядку статті 383 КАС України у якій просив:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо невиконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25.04.2025 року у справі № 260/1103/25;

зобов`язати Пенсійний фонду України вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25.04.2025 року у справі № 260/1103/25.

05 листопада 2025 року Закарпатський окружний адміністративний суд прийняв ухвалу, якою:

Визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області щодо неналежного виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року у справі № 260/1103/25.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області вжити заходи направлені на усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судового рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25.04.2025 року по справі № 260/1103/25.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати окрему ухвалу суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні заяви, яка подана в порядку статті 383 КАС України.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25.04.2025 року по справі № 260/1103/25 виконав в добровільному порядку, зокрема: 09.10.2025 року здійснив перерахунок пенсії позивача з 01.01.2024 року без обмеження максимального розміру пенсії; 09.10.2025 року здійснив перерахунок пенсії позивача з 01 грудня 2024 року у розмірі 80% грошового забезпечення; 09.10.2025 року здійснив перерахунок пенсії позивача з 01 січня 2025 року в розмірі 80% грошового забезпечення без застосування понижуючих коефіцієнтів визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 3 січня 2025 року № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану». Додатково відповідач зазначив, що рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25.04.2025 року по справі № 260/1103/25 в частині виплати пенсії без обмеження максимальним розміром з 01.12.2024 року буде виконано після введення в експлуатацію відповідного програмного забезпечення. Вказані дії відповідача свідчать про те, що відповідач добросовісно ставився до виконання судового рішення та не допускав протиправних дій чи без діяльності у процесі його виконання.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскарженій ухвалі.

Про розгляд апеляційної скарги сторони повідомлені шляхом надіслання ухвали про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

У разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів (п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України).

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Приймаючи окрему ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в ході виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25.04.2025 року по справі № 260/1103/25 допустив протиправні дії, зокрема, обмежив розмір пенсії позивача максимальним розміром з 01.12.2024 року, незважаючи на те, що вказаним рішенням суду, зобов`язано відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача та виплачувати таку з 01.01.2024 року без обмеження максимальним розміром пенсії.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 25.04.2025 року у справі № 260/1103/25:

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області () щодо зменшення з 01.12.2024 року основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 80 процентів до 70 процентів основного розміру грошового забезпечення.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити з 01.12.2024 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 виходячи з основного розміру пенсії 80 процентів від суми грошового забезпечення з урахуванням виплачених сум.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо обмеження з 01.01.2024 року пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити з 01.01.2024 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром з урахуванням виплачених сум.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо застосування понижуючих коефіцієнтів визначених постановою Кабінету Міністрів України від 3 січня 2025 р. № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2025 року без застосування понижуючих коефіцієнтів визначених постановою Кабінету Міністрів України від 3 січня 2025 р. № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану.

На виконання вищевказаного рішення суду відповідач 09.10.2025 року здійснив перерахунок пенсії позивача з 01.01.2024 року, згідно з яким підсумок пенсії позивача склав 36624,96 грн та з урахуванням максимального розміру пенсії 36624,96 грн.

09 жовтня 2025 року відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача з 01 грудня 2024 року відповідно до якого основний розмір пенсії позивача (заявника) визначив у розмірі 80% грошового забезпечення та підсумок пенсії склав 43712,55 грн, з урахуванням максимального розміру пенсії 36624,96 грн.

09 жовтня 2025 року відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача з 01 листопада 2025 року у розмірі 80% грошового забезпечення та підсумок пенсії склав 45587,55 грн з урахуванням максимального розміру пенсії 36624,96 грн.

10 жовтня 2025 року відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача з 01 січня 2025 року у розмірі 80% грошового забезпечення. Підсумок пенсії склав 43712,55 грн, з урахуванням максимального розміру 36624,96 грн.

Разом з тим, відповідач обмежив пенсію максимальним розміром, при перерахунках з 01.12.2024 року, з 01.01.2025 року, з 01.11.2025 року.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів встановила таке.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Зазначене положення Конституції України кореспондується з норами статей 14, 370 КАС України, відповідно до яких судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, судове рішення повинно виконуватися безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших додаткових судових рішень.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Як неодноразово підкреслював Суд, органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення. Так, у рішенні по справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, Суд зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін.

У справі «Савіцький проти України» Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) у рішенні від 26.07.2012 зазначив, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (див. рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), в. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (див. рішення у справі ««Immobiliare Saffi» проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції (див. рішення у справі «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia), заява № 59498/00, ECHR 2002-III). Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Козачек проти України» (Kozachek v. Ukraine), заява №29508/04). Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню (див. рішення у справах «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), заява №29439/02, від 26 квітня 2005 року, та «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), заява №1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Таким чином, своєчасне та належне виконання рішення суду гарантує захист прав та свобод особи і є одним із показників утвердження принципу верховенства права у державі.

Згідно із частиною шостою статті 383 КАС України, за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

За приписами частин першої, четвертої сьомої статі 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення. З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання. Окрему ухвалу може бути винесено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанцій. Окрема ухвала може бути оскаржена особами, яких вона стосується. Окрема ухвала Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Апеляційний суд встановив, що у рішенні Закарпатського окружного адміністративного суду від 25.04.2025 року у справі № 260/1103/25, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити з 01.01.2024 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром з урахуванням виплачених сум.

Разом з тим, відповідач обмежив пенсію позивача максимальним розміром, при перерахунках з 01.12.2024 року, з 01.01.2025 року, з 01.11.2025 року.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні Закарпатського окружного адміністративного суду від 25.04.2025 року у справі № 260/1103/25 суд зазначив, що обмеження пенсії позивача максимальним розміром є протиправним зважаючи на визнання неконституційним положень частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які містили правові норми про обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб.

Суд звертає увагу на те, що положення про те, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, - в цілому визнано неконституційним відповідно до рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016.

Згідно з п.2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016, зокрема, частина 7 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до Законів України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VIII та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VIII у частині 7 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» вносились лише зміни до другого речення.

Однак, буквальне розуміння змін внесених Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VIII та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VIII з урахуванням змісту рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 дозволяє стверджувати, що у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб «відсутня частина 7 статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими.

При цьому, після прийняття Конституційним Судом України описаного вище рішення від 20.12.2016 року зміни до першого речення ч. 7 ст.43 Закону аналогічного змісту новими законами не вносились. Це означає, що починаючи з 2017 року стаття 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

Зважаючи на наведене, відповідач не мав підстав обмежувати пенсію позивача максимальним розміром.

Тому, суд першої інстанції правильно визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області щодо неналежного виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року у справі № 260/1103/25.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат у даній справі - відсутні.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення.

Окрему ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року у справі № 260/1103/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення. Порядок, строки та підстави подання касаційної скарги на рішення суду апеляційної інстанції визначено ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос