Справа № 460/638/24
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2026-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 рокуЛьвівСправа № 460/638/24 пров. № А/857/9162/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Заверухи О.М., Матковської З.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2025 року (суддя Дудар О.М., м. Рівне) у справі № 460/638/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач-2), в якому просив: визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 19.10.2023 №42 про відмову в призначенні пенсії; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити пенсію із зменшенням пенсійного віку на підставі ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 23.10.2023.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2025 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову у призначенні пенсії від 19.10.2023 №42. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 23 жовтня 2023 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 23 жовтня 2023 року.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, якеіз покликанням на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року позивач проживав менше 3 років (лише 1 рік 4 місяці 6 днів), що є недостатнім для набуття права на призначення пенсії за віком в порядку визначеному статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в с.Омит Вараського (Зарічненського) району Рівненської області, що підтверджується паспортом громадянина України НОМЕР_1 , виданим 03.06.1997 Зарічненським РВ УМВС України в Рівненській області.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 30.05.1994 Рівненською обласною державною адміністрацією, ОСОБА_1 є потерпілим від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

10.10.2023 ОСОБА_1 звернувся до органу пенсійного фонду України із заявою про призначення йому пенсії за віком згідно із ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зазначену заяву було розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 19.10.2023 №42 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії, оскільки недостатньо строку проживання в зоні гарантованого добровільного відселення.

Згідно із зазначеним рішенням: страховий стаж ОСОБА_1 становить 29 років 10 місяців 09 днів; період проживання на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 01 рік 04 місяці 06 днів.

Вважаючи, що відмова у призначенні пенсії є протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Апеляційний суд не погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-XII).

Відповідно до статті 9 зазначеного Закону особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є:

1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;

2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт;

4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

До потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років (пункт 4 частини 1 статті 11 Закону №796-XII).

Відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з пунктом 2 статі 55 Закону № 796-ХІІ особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

При цьому початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до частини третьої статті 55 Закону № 796-XII призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що умовами для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 4 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII є:

1) наявність відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 20 років страхового стажу;

2) факт проживання та (або) праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом чотирьох років до 01.01.1993;

3) досягнення необхідного віку для призначення пенсії, зменшеного на відповідну кількість років відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.

На виконання положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV) постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22-1).

Абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку. Для потерпілих від Чорнобильської катастрофи такими документами є:

документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, підставою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні радіаційного забруднення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 29.01.2020 у справі № 572/245/17 та від 17.06.2020 у справі № 572/456/17.

Окрім того, у постановах від 19.09.2019 у справі № 556/1172/17, від 11.03.2024 у справі № 500/2422/23, від 19.09.2024 у справі № 460/23707/22, від 02.10.2024 у справі № 500/551/23 Верховний Суд також зазначив про те, що виникнення права на зменшення пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зменшення пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

На підставі викладеного апеляційний суд, враховуючи наведені висновки та встановлений абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 перелік документів, що подається особою для призначення їй пенсії зі зменшенням пенсійного віку, зауважує, що наявність посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень статті 55 Закону № 796-XII.

Вказаний висновок застосовано у постанові Верховного Суду від 11.11.2024 у справі №460/19947/23 та від 16.12.2025 у справі №460/6098/24.

Як слідує з матеріалів справи, пенсійний орган відмовив ОСОБА_1 в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII з тих підстав, що станом на 01.01.1993 він не прожив (відпрацював) в зоні гарантованого добровільного відселення 3 роки.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачка станом на 01.01.1993 прожила у зоні посиленого радіологічного контролю 01 рік 04 місяці 06 днів.

Згідно із довідкою Локницької сільської ради Вараського району Рівненської області від 04.07.2023 №290, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживав та був зареєстрований по АДРЕСА_1 у період з 26.04.1986 по вересень 1987, та з липня 1993 по 26.12.1997.

Згідно з архівною довідкою Львівського національного університету природокористування від 26.09.2023 №01-25-20-1081, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчався у Львівському сільськогосподарському інституті:

- 01.09.1987 (наказ №250/3 від 20.08.1987) - зарахований студентом 1-го курсу денної форми навчання за напрямом підготовки "Механізація сільського господарства";

- 03.07.1988 (наказ №180/4 від 16.06.1988) - надавалась академічна відпустка у зв?язку із призивом на військову службу з виплатою двотижневої місячної стипендії;

- 28.09.1989 (наказ №315/4 від 28.09.1989) - поновлений студентом 2-го курсу денної форми навчання цієї ж спеціальності;

- з 06.08.1990 до 01.09.1990 (наказ №196/4 від 02.08.1990) - студента 2-го курсу направлено на виробничу технологічну практику в м.Херсон, на комбайновий завод з виплатою добових і проїзних до місця практики,

- 27.09.1990 (наказ №252/4 від 27.09.1990) - студента 2-го курсу переведено на 3-й курс цієї ж спеціальності;

- з 31.05.1991 до 03.08.1991, та з 02.09.1991 до 12.10.1991 (наказ №151/4 від 27.05.1991) - студента 3-го курсу денної форми навчання направлено на виробничу практику в р-п "Жовтневий", Зарічненський район. Рівненська область;

- 29.09.1992 (наказ №265/4 від 29.09.1992) - студента 3-го курсу переведено на 4-й курс цієї ж спеціальності;

- 25.03.1993 (наказ №82/4 від 25.03.1993 р.) - студента денної форми навчання направлено на переддипломну практику в р-п "Жовтневий" Зарічненський район. Рівненська область з 29.03.1993 до 10.04.1993;

- 29.06.1993 (наказ №133/3 від 07.07.1993) - відраховано з числа студентів у зв?язку із закінченням терміну навчання та присвоєно кваліфікацію інженер-механіка.

Видано диплом НОМЕР_3 від 29.06.1993, №213.

Відповідно до архівного витягу Зарічненського місцевого архіву Зарічненської селищної ради Вараського району Рівненської області від 01.08.2023 №605, наказом Радгоспу "Жовтневий" від 29.06.1987 №103 ОСОБА_1 з 26 червня 1987 року було зараховано робітником радгоспу.

Згідно із архівною довідкою Зарічненського місцевого архіву Зарічненської селищної ради Вараського району Рівненської області від 14.09.2023 №660, ОСОБА_1 з 1990 - 1991 років значиться в особових рахунках робітників радгоспу "Жовтневий» (серпень і вересень 1990 року та липень жовтень 1991 року).

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106, с.Омит та с.Сенчиці (радгосп «Жовтневий») Зарічненського (Вараського) району Рівненської області віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Колегія суддів не погоджується з судом першої інстанції, що періоди роботи, проходження практики, хоч і документально підтверджені, однак не доводять факт проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше трьох років та відповідно, право останнього на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-XII, підтверджено належними та допустимими доказами.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що навіть врахування періодів канікул у вказаному навчальному закладі, які позивач проводив в с.Сенчиці працюючи в радгоспі «Жовтневий» чи проходячи виробничу практику, недостатньо для висновку про проживання у відповідній зоні впродовж 3 років, про що вірно вказав скаржник.

Постійне місце роботи/навчання позивача нерозривно пов`язане з його постійним місцем проживання, відтак факт навчання в Львівському національному університеті природокористування заперечує факт проживання його у зоні гарантованого добровільного відселення в (с. Омни) в цей період.

Також, відповідно до військового квитка № НОМЕР_4 позивач з 03.07.1988 по 01.09.1989 рік проходив військову службу в лавах Радянської армії, що не можливо зарахувати до періоду постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки не можливо встановити належність до території радіоактивного забруднення.

Таким чином, слід погодитись з висновком суду першої інстанції про правомірність прийнятого пенсійним органом рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та відповідно безпідставність заявлених позовних вимог.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 19.09.2024 при розгляді справи №460/23707/22, від 02.10.2024 при розгляді справи № 500/551/23, від 11.11.2024 при розгляді справи № 460/19947/23 та від 16.12.2025 при розгляді справи № 460/6098/24, який в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення цього спору.

Суд першої інстанції на вищенаведені обставини уваги не звернув, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

За правилами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, при вирішенні цього публічно-правового спору суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та допустив невідповідність висновків, викладених у його судовому рішенні, таким обставинам. Відтак, апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Рівненській області слід задовольнити, скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області задоволити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2025 року у справі № 460/638/24 скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. Б. Заверуха
З. М. Матковська