Справа № 200/8070/25
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2026-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

за наслідками розгляду клопотання відповідача

щодо залишення позовної заяви без розгляду

05 лютого 2026 року Справа №200/8070/25

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Голошивець І.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження клопотання відповідача про залишення без розгляду позовної заяви зазначеної у його відзиві за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27.10.2025 року відкрито провадження у справі та ухвалено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Звільнено позивача від сплати судового збору. Встановлений відповідачу строк для надання на адресу суду: відзиву на позовну заяву; довідку про нараховане грошове забезпечення позивачу за останні 6 місяців що передували його звільненню; довідку з зазначенням дати, суми платежів, та призначення платежу позивачу виплаченими ІНФОРМАЦІЯ_2 після його звільнення на виконання рішення суду по справі 200/5453/24.

На виконання вищезазначеної ухвали відповідачем було надано відзив, в якому його представник зокрема зазначив наступне: - «Оскільки предметом адміністративного спору є нарахування та виплата середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, який не входить до структури заробітної плати, підстави для застосування частини третьої статті 233 КЗпП відсутні. При цьому Верховний Суд акцентував увагу на тому, що під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України як норми спеціального процесуального закону. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд і в постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 815/2681/17, від 23 грудня 2020 року у справі № 560/4006/19, від 23 грудня 2020 року у справі № 360/4485/19 та від 01 лютого 2021 року у справі № 560/1282/19. За правилами частини першої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. З аналізу зазначених положень процесуального закону слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 цього Кодексу). Отже, КАС України визначено місячний строк звернення до суду у справах щодо проходження публічної служби, а КЗпП України встановлено тримісячний строк.

[…].

Як з`ясовано з матеріалів справи, на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі 200/5453/24 остаточний розрахунок з позивачем проведено 04.07.2025 року, а отже перебіг строку звернення до суду розпочався саме з цієї дати та закінчився - 04.08.2022 року.

Проте до суду з цим позовом позивач звернувся лише 18 жовтня 2025 року.

Клопотання про визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду від Позивача не надходило.

Таким чином, позивачем пропущено місячний строк звернення до суду, визначений ч.5 ст.122 КАС України, а отже його позовна заява не підлягає розгляду, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.».

Суд зауважує, що у відповідності до приписів ч.1 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Позивач у своїй позовній заяві, зокрема, зазначив: - «Позивач проходив військову службу на посадах структурних підрозділів ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За час проходження військової служби перебував на грошовому забезпеченні у відповідача.

04.07.2025 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22.10.2024 року по справі №200/5453/24 на розрахунковий рахунок позивача була нарахована сума перерахованого грошового забезпечення у розмірі 64310.11 грн. Таким чином, повідомленням про надходження коштів підтверджено факт несвоєчасного остаточного розрахунку з позивачем при звільненні. Проте, відповідачем не виплачено позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. На адресу відповідача було направлено заяву на нарахування та виплату середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку. У вищезгаданій заяві позивач просив відповідача: Нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення, за весь час затримки розрахунку, з урахуванням перерахованого грошового забезпечення згідно рішення суду по справі №200/5453/24, за період з 08.12.2017 року по 04.07.2025 року, але не більш як за шість місяців, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. Про прийняте рішення прошу повідомити на електрону адресу: « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Станом на сьогоднішній день будь якої відповіді з боку командування ІНФОРМАЦІЯ_4 на мою заяву надано не було. Тобто відповідач чітко визначив свою позицію, в порушенні вимог чинного законодавства, щодо відмови в нарахуванні та виплаті середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку.».

Отже, для належної оцінки строку звернення позивача з даним позовом до суду слід встановити порядок його дій в хронологічному порядку:

- 04.07.2025 року позивач на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/5453/24 отримав від відповідача виплачені грошові кошти у сумі - 64 310,11 грн.;

- 10.08.2025 року позивач на електронну скриньку відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_5, надіслав лист (заяву), в якій його просив нарахувати та виплатити йому середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку на виконання рішення суду по справі №200/5453/24;

- 18.10.2025 року позивачем засобами зареєстрованого кабінету «Електронний суд» надіслав на адресу Донецького окружного адміністративного суду позовну заяву, яка стала предметом спірних правовідносин по справі №200/8070/25.

Додатковим слід зазначити, що представник відповідача, надаючи відзив на позовну заяву, зазначає електронну скриньку ІНФОРМАЦІЯ_1 , ту ж саму, що й позивач у своєму листі про нарахування та виплату йому середнього грошового забезпечення від 10.08.2025 року та доречним буде зазначити, що відповіді від відповідача позивач не отримав та доказів протилежного щодо надання відповіді на його звернення відповідачем до суду не надано, як і доказів не отримання даної заяви позивача взагалі.

Слід зауважити, що у відповідності до ст.20 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Отже суд висновує, що позивач надіславши своє звернення 10.08.2025 року та не отримавши його протягом одного місяця, тобто - 10.09.2025 року - 18.10.2025 року звернувся до суду з даним позовом.

В даному випадку суд вважає необхідним зазначити правові висновки, які викладені в постанові Верховного Суду по справі №320/8092/23 від 21.11.2024 року, зокрема: - «21. За правилами частин першої, другої статті 233 КЗпП України (в редакції, що діяла до 19 липня 2022 року) працівник міг звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

22. Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX запроваджено ряд змін у трудовому законодавстві, зокрема, положення частини другої статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

22.1. "Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

22.2. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

23. Закон України №2352-ІХ та, відповідно, і нова редакція статті 233 КЗпП України набрали чинності з 19 липня 2022 року.

24. Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

25. Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

26. Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

27. Повертаючись до обставин справи, що розглядається, Верховним Судом установлено, що залишаючи позов без розгляду, суди попередніх інстанцій застосували місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України, з чим колегія суддів не погоджується з огляду на таке.

28. За указаного вище нормативно-правового регулювання, Верховний Суд зауважує, що норми КАС України насамперед передбачають можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із строками, установленими статтею 122 цього Кодексу.

29. Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

30. Верховним Судом неодноразово досліджувалося питання застосування приписів статті 122 КАС України у співвідношенні до положень КЗпП України і практика Верховного Суду у подібних спорах сформована так, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство належить застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі (постанова ВС від 30 травня 2024 року у справі № 280/6009/23).

31. КАС України не містить норм, що б регулювали строки звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у спорах щодо стягнення середнього заробітку за невиконання рішення суду.

Тому умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю.

32. У постанові від 11 липня 2024 року № 990/156/23 Велика Палата Верховного Суду з-поміж іншого, указала, що вважає, що чіткою та передбачуваною є позиція щодо необхідності застосування приписів статті 233 КЗпП України під час визначення строків звернення до адміністративних судів для вирішення спорів, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, в тому числі і за позовами осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі (пункт 56).

У цій же справі № 990/156/23 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що для публічно-правових спорів, що вирішуються адміністративними судами, властивим є принцип легітимних очікувань, який у сукупності з принципами правової визначеності та належного урядування створює надійну основу для гарантування реалізації в Україні основної ідеї / мети системи адміністративних судів, а саме захист "малої людини" від "великої держави" в особі її численних суб`єктів владних повноважень, які наділені множинністю повноважень та низкою механізмів владного примусу. Наведене переконливо доводить, що кожна особа має бути впевненою у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте нею на законних підставах право, його зміст та обсяг буде нею реалізовано. Установивши невідповідність акта законодавства критерію "якість закону", суд, за загальним правилом, повинен тлумачити законодавство так, щоб результат цього тлумачення відповідав верховенству права з урахуванням усіх складових цього принципу, зокрема справедливості та розумності (пункт 61 постанови) .

Надалі Велика Палата Верховного Суду у справі № 990/156/23 презюмувала, що у взаєминах із державою в особі відповідних суб`єктів владних повноважень суд має застосовувати правило пріоритету правової норми за найбільш сприятливим тлумаченням для особи - суб`єкта приватного права. (див. висновки ВП ВС, наведені у пунктах 101-104 постанови від 27 червня 2024 року у справі № 990/305/23) (пункт 63 постанови).

33. Підсумовуючи викладене, Верховний Суд констатує, що у спірних правовідносинах необхідно було застосовувати приписи частини другої статті 233 КЗпП України, а не статтю 122 КАС України і таку правову позицію Верховний Суд вже висловлював у справах № № 420/10861/21, 280/6009/23 тощо.».

Верховний Суд у своїй постанові по справі №340/1291/25 від 21.01.2026 року зазначив наступне: - «32. Варто зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 листопада 2025 року у справі № 306/2708/23, розглядаючи питання щодо застосування приписів статей 116, 117 КЗпП України, виклала також й правову позицію щодо застосування трудового законодавства, яке містить певні обмеження щодо строків звернення працівників, у тому числі й колишніх, до суду.

Так, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що статтею 233 КЗпП України визначено три випадки обчислення початку перебігу строку звернення до суду. Перебіг строку звернення до суду починається у разі: вирішення трудового спору - з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду).

Строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору обчислюється за правилами, визначеними нормами статті 233 КЗпП України. Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом ex officio, незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішенні судом спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі.

Крім того, правовий висновок про необхідність застосування тримісячного строку для звернення колишнього працівника до суду викладено також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц (провадження № 14-429цс19) та від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21). Верховний Суд України свого часу також дотримувався цього принципу, про що зазначав у постановах від 26 грудня 2011 року у справі № 6-77цс11, від 24 червня 2015 року у справі № 6-116цс15, від 06 квітня 2016 року у справі № 6-409цс16, від 11 жовтня 2017 року у справі № 311/136/16, від 08 листопада 2017 року у справі № 202/4914/16-ц.

33. У постанові від 12 листопада 2025 року у справі № 306/2708/23 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що остаточний розрахунок при звільненні із позивачем проведено 25 липня 2023 року. Отже, відповідно до наведених вище положень статті 233 КЗпП України позивач мав звернутися до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у тримісячний строк, тобто до 26 жовтня 2023 року. Проте позов ним було подано безпосередньо до суду першої інстанції лише 02 листопада 2023 року о 15 год 07 хв, про що на першій сторінці позовної заяви міститься відповідна відмітка суду.

34. Верховний Суд також неодноразово висловлював правову позицію, відповідно до якої для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період (постанови від 08.09.2020 у справі № 810/2837/18, від 21.02.2023 у справі № 380/10648/21).».

Суд має зазначити, що приписами п.17 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Тобто позивач як військовослужбовець перебував на публічній службі, в свою чергу з урахуванням висновку Верховного Суду зазначеного вище, суд має застосовувати приписи частини другої статті 233 КЗпП України, а не статтю 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

В свою чергу, на дату виплати відповідачем позивачу грошових коштів на виконання рішення суду, діяла наступна редакція ч.2 ст.233 КЗпП України, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже в даному випадку, суд вважає рахувати строк звернення до суду позивача з 10.09.2025 року коли він не отримав відповідь від відповідача та в даному випадку, позивачем було дотримано тримісячний строк звернення до суду за захистом своїх прав.

З урахуванням наведеного, клопотання відповідача зазначене у його відзиві про залишення без розгляду даної позовної заяви задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 121, 122, 123, 240, 242, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання відповідача про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається, за сторінкою на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет (веб-адреса сторінки://court.gov.ua/).

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя І.О. Голошивець