Справа № 300/6962/25
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2026-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2026 р. справа № 300/6962/25

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Микитин Н.М.,

при секретарі судового засідання Маковійчук С.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Тиніва І.Д.,

представника відповідач Державної міграційної служби України (в режимі відеоконференції) Вахатової І.О.,

представника відповідача управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області - Цахнюк Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі по тексту також позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Тинів Ігор Дмитрович (надалі по тексту також представник позивача, адвокат), 29.09.2025 звернувся в суд з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України (надалі по тексту також відповідач-1, ДМС України) про визнання протиправним (незаконним) та скасування наказу від 01.09.2025 № 240-к Про звільнення ОСОБА_1 , зобов`язання поновити на роботі з дня звільнення на рівнозначній посаді та стягнути середній заробіток за увесь час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що наказом Голови Державної міграційної служби України Наталії Науменко від 01.09.2025 № 240-к Про звільнення ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Управління ДМСУ в Івано-Франківській області ОСОБА_1 у зв`язку з ліквідацією як юридичної особи публічного права Управління ДМСУ в Івано-Франківській області, відповідно до пункту 11 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу" на підставі попередження про наступне звільнення ОСОБА_1 від 26.12.2024 № 10-12852/1-24, погодження Міністра внутрішніх справ України Ігоря Клименка від 07.08.2025 № 28831/01/222025, подання Голови комісії з ліквідації Управління ДМС в Івано-Франківській області від 22.07.2025 № 2601.11-3613/26012-25.

За доводами представника позивача, враховуючи те, що Управління ДМС в Івано-Франківській області не ліквідовувалося з повною відмовою від здійснення владних управлінських функцій у сфері, віднесеній до його відання, натомість укрупнився до Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби, відтак фактично відбулася реорганізація. У свою чергу, через невиконання вимог абзацу 2 частини 3 статті 87 Закону України "Про державну службу" за №889-VІІІ від 10.12.2025 (надалі по тексту також Закон №889-VІІІ), ОСОБА_1 не було запропоновано іншої рівнозначної посади державної служби або, як виняток, нижчої посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.10.2025 у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на "30" жовтня 2025 о 10:15 год. Також судом витребувано у відповідача письмові докази, необхідні для розгляду даної адміністративної справи (а.с.28).

Державна міграційна служба України в Івано-Франківській області скористалася правом подання відзиву на позовну заяву через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи від 23.10.2025 (а.с.46-53) із долученням до такого копій витребуваних письмових доказів, надалі скеровано до суду паперовий примірник додатків до відзиву на позовну заяву супровідним листом (а.с.60-121), реєстрація яких проведена 29.10.2025. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами і доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування помилковості тверджень позивача про фактичну реорганізацію, а не ліквідацію юридичну особу публічного права управління державної міграційної служби в Івано-Франківській області, зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про утворення міжрегіонального територіального органу та ліквідацію територіальних органів Державної міграційної служби" від 11.10.2024 за №1160 (надалі по тексту також Постанова № 1160) було прийнято рішення про утворення як юридичної особи публічного права територіальний орган Державної міграційної служби Західне міжрегіональне управління Державної міграційної служби та постановлено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної міграційної служби Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області та Головне управління Державної міграційної служби у Львівській області. До Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 10.12.2024 внесено відомості про припинення юридичної особи УДМС в Івано-Франківській області в результаті її ліквідації, та 03.04.2025 здійснено державну реєстрацію юридичної особи Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби.

Пунктом 3 Постанови №1160 установлено, що Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області та Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області, які ліквідуються, продовжують здійснювати покладені на них функції та повноваження до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби. Так, 01.07.2025 Західне міжрегіональне управління Державної міграційної служби розпочало роботу, відповідно до Постанови № 1160, що додатково підтверджується пунктом 1 наказу Державної міграційної служби України "Про діяльність Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби" за №157 від 27.06.2025. Більше того, докази протиправності чи визнання нечинними як Постанови №1160, так й інших нормативно-правових актів щодо прийняття рішень про ліквідацію як юридичних осіб публічного права територіального органу ДМС Івано-Франківській області, відсутні, відтак у спірному випадку мала місце саме ліквідація УДМС в Івано-Франківській області.

На виконання Постанови № 1160, ДМС видано наказ від 05.12.2024 № 318 «Про ліквідацію УДМС в Івано-Франківській області». Відповідно до пунктів 1, 2 наказу ДМС від 05.12.2024 № 318 наказано утворити комісію з ліквідації УДМС в Івано-Франківській області та затверджено Голову комісії з ліквідації УДМС в Івано- Франківській області Якуб`яка Андрія Петровича, першого заступника начальника УДМС в Івано-Франківській області.

Наказом ДМС від 25.12.2024 № 338 «Про попередження про заплановане вивільнення працівників УДМС в Івано-Франківській області» затверджено список працівників УДМС в Івано-Франківській області, призначення яких здійснюється Головою ДМС, посади яких підлягають вивільненню у зв`язку з ліквідацією УДМС в Івано- Франківській області.

ДМС 26.12.2024 начальника УДМС в Івано-Франківській області попереджено про наступне звільнення, згідно з пунктом 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», з яким останній 30.12.2024 ознайомився, про що свідчить особистий підпис на попередженні № 10-12852/1-24.

В подальшому, Головою комісії з ліквідації УДМС в Івано-Франківській області листом від 22.07.2025 № 2601.11-3613/2601.2-25 було направлене на ім`я голови ДМС подання про звільнення ОСОБА_1 . Також, листом Міністерства внутрішніх справ від 07.08.2025 № 28831/01/22-2025 погоджено звільнення ОСОБА_1 з посади начальника УДМС в Івано-Франківській області.

Оскаржуваним наказом ДМС від 01.09.2025 № 240-к позивача звільнено із займаної посади у зв`язку із ліквідацією як юридичної особи публічного права УДМС в Івано-Франківській області, відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону №889-VІІІ.

Таким чином, оскільки у спірних правовідносинах триває процедура ліквідації УДМС в Івано-Франківській області, то, за твердженнями відповідача-1, ОСОБА_1 підлягав звільненню із займаної посади з підстав ліквідації юридичної особи (пункт 11 частини 1 статті 87 Закону №889-VІІІ), а не реорганізації (пункт 1 частини першої статті 87 Закону №889-VІІІ).

Відтак, відповідач 1 вважає, що процедуру, визначену Законом України «Про державну службу» для звільнення у зв`язку із ліквідацією державного органу ДМС ним дотримано.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.10.2025 клопотання представника Державної міграційної служби України про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції від 22.10.2025 задоволено. Судові засідання, у тому числі призначене на "30" жовтня 2025 р. о 10:15 год, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі постановлено провести в режимі відеоконференції. Доручено Шостому апеляційному адміністративному суд (вул. Князів Острозьких, 8, корпус 30, Київ, 01010) забезпечити проведення відеоконференції судового засідання на "30" жовтня 2025 р. о 10:15 год, за участю представника Державної міграційної служби України (а.с. 39-40, 54).

Підготовче засідання призначене на 30.10.2025 не відбулося у зв`язку з поданням представником позивача клопотання про відкладення розгляду справи від 29.10.2025 та неявкою сторін, про що секретарем судового засідання складено довідку(а.с. 122-123, 125).

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.11.2025 клопотання представника Державної міграційної служби України про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції від 07.11.2025 - задоволено. Судові засідання, у тому числі призначене на "20" листопада 2025 р. о 10:00 год, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі постановлено провести в режимі відеоконференції. Доручено Шостому апеляційному адміністративному суд (вул. Князів Острозьких, 8, корпус 30, Київ, 01010) забезпечити проведення відеоконференції судового засідання на "20" листопада 2025 р. о 10:00 год, за участю представника Державної міграційної служби України(а.с. 132-133, 139).

Аналогічну ухвалу судом постановлено 24.11.2025 щодо підготовчого засідання 24.11.2025 (а.с.156).

У підготовчому судовому засіданні 25.11.2025 постановлено ухвалу, якою клопотання представника позивача заявлене в судовому засіданні про залучення до участі у справі співвідповідача - задоволено. Залучено до участі у справі №300/6962/25 як співвідповідача Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області (, вул. Гнатюка, 29, м. Івано-Франківськ, 76010). Розпочато розгляд справи №300/6962/25 спочатку. Направлено Управлінню Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області копію позовної заяви разом з долученими до неї документами (а.с. 166).

Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області (надалі по тексту також відповідач-2, УДМС України в Івано-Франківській області) скерувало до суду відзив на позовну заяву, що надійшло із приміткою "Документ сформований в системі "Електронний суд" 01.12.2025", з долученням до такого пакету документів, а також надалі долучило паперовий примірник додатків до відзиву супровідним листом вх. № 33730/25 від 22.12.2025(а.с.182-184, 207-217), за змістом якого висловлює аналогічні заперечення до тих, що вже були викладені у процесуальній заяві по суті справи відповідачем-1.

У підготовчому судовому засіданні 08.01.2026 вирішено питання, зазначені у частині другій статті 180 Кодексу адміністративного судочинства, то суд, з врахуванням згоди всіх учасників справи, закінчив підготовче судове засідання та розпочав розгляд справи по суті у той самий день.

У судовому засіданні 20.01.2026 позивач та його представник заявлені вимоги підтримали, просили позов задоволити.

Представники відповідачів в судовому засіданні 20.01.2026 щодо задоволення позову заперечили з мотивів наведених у відзивах на позовну заяву. Просили в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши адміністративний позов, відзиви на позовну заяву, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

Наказом Управління ДМСУ в Івано-Франківській області від 31.05.2012 № 48-к оголошено наказ Державної міграційної служби України від 30 травня 2012 року № 328-к щодо призначення ОСОБА_1 на посаду завідувача Снятинського районного сектору Управління ДМС України в Івано-Франківській області, як такого, що пройшов конкурсний відбір (а.с. 120).

Наказом ДМС України № 400-к від 14.06.2012 ОСОБА_1 призначено на посаду начальника Управління ДМС у Івано-Франківській області у порядку переведення, як такий, що успішно пройшов стажування на цій посаді(а.с. 110).

Відповідно до наказу Державної міграційної служби України від 26.04.2019 № 110-кт «Про присвоєння чергового рангу державного службовця» ОСОБА_1 , начальнику Управління ДМС в Івано-Франківській області, присвоєно черговий 3 ранг державного службовця з 02.05.2019 року (а.с. 107).

Наказом Управління ДМС в Івано-Франківській області від 30.10.2023 за №26 введено в дію з 01.11.2023 структуру Управління ДМС в Івано-Франківській області (а.с.107-108), до якої віднесено посаду начальника Управління(а.с.208-210).

Пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про утворення міжрегіонального органу та ліквідацію територіальних органів Державної міграційної служби" від 11.10.2024 за №1160 (надалі по тексту також Постанова №1160) прийнято рішення про утворення як юридичної особи публічного права територіальний орган Державної міграційної служби Західне міжрегіональне управління Державної міграційної служби та постановлено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної міграційної служби Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області та Головне управління Державної міграційної служби у Львівській області.

На виконання Постанови № 1160, ДМС видано наказ від 05.12.2024 № 318 «Про ліквідацію УДМС в Івано-Франківській області». Відповідно до пунктів 1, 2 наказу ДМС від 05.12.2024 № 318 наказано утворити комісію з ліквідації УДМС в Івано- Франківській області та затверджено Голову комісії з ліквідації УДМС в Івано- Франківській області Якуб`яка Андрія Петровича, першого заступника начальника УДМС в Івано-Франківській області.

До Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 10.12.2024 внесено запис за №015008902 про припинення юридичної особи, з вказаного моменту юридична особа публічного права перебуває з відміткою "в стані припинення", що визнається сторонами та підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 191-192).

Як Наказом ДМС від 25.12.2024 № 338 «Про попередження про заплановане вивільнення працівників УДМС в Івано-Франківській області» затверджено список працівників УДМС в Івано-Франківській області, призначення яких здійснюється Головою ДМС, посади яких підлягають вивільненню у зв`язку з ліквідацією УДМС в Івано- Франківській області.

ДМС 26.12.2024 начальника УДМС в Івано-Франківській області попереджено про наступне звільнення, згідно з пунктом 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», за змістом якого позивач повідомляється, що у зв`язку із ліквідацією як юридичної особи публічного права Управління ДМСУ в Івано-Франківській області, відповідно до Постанови №1160 такий попереджається про наступне звільнення з посади начальника Управлінням ДМС в Івано-Франківській області на підставі підпункту 11 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу" з урахуванням абзацу 1 частини 3 статті 87 цього ж Закону(зв.бік а.с. 105).

На примірнику попередження міститься особистий підпис ОСОБА_1 про ознайомлення з його змістом 30.12.2024, вказана обставина сторонами не заперечується(а.с. 106).

Західне міжрегіональне управління Державної міграційної служби зареєстроване як юридична особа публічного права 04.03.2025, про що свідчить запис про державну реєстрацію №000062617 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Державною міграційною службою України видано наказ "Про діяльність Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби" від 27.06.2025 за №157, за пунктом 1 якого начальнику ЗМУ ДМС з 01.07.2025 наказано забезпечити виконання завдань і функцій, визначених у Положення про Західне міжрегіональне управління Державної міграційної служби, затвердженому наказом Державної міграційної служби України від 27.11.2024 за №311.

Головою комісії з ліквідації УДМС в Івано-Франківській області було направлено Подання про звільнення ОСОБА_1 листом від 22.07.2025 № 2601.11-3613/2601.2-25 на ім`я голови ДМС України(а.с. 104-105).

Міністерством внутрішніх справ погоджено звільнення ОСОБА_1 з посади начальника УДМС в Івано-Франківській області, що підтверджується листом від 07.08.2025 № 28831/01/22-2025 (а.с. 67).

Наказом ДМС від 01.09.2025 № 240-к ОСОБА_1 звільнено із посади начальника Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області з 02.09.2025 у зв`язку із ліквідацією як юридичної особи публічного права УДМС в Івано-Франківській області, відповідно до пункту 11 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу".

Вважаючи наказ Державної міграційної служби України "Про звільнення ОСОБА_1 " від 01.09.2025 за №240-кт таким, що прийнятий не на підставі та не в межах чинного законодавства, ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізує програми професійно-технічного навчання, підготовки та перепідготовки кадрів відповідно до суспільних програм. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Частина 6 статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях врегульовані Законом України "Про державну службу" за №889-VІІІ від 10.12.2025 (надалі по тексту також Закон №889-VІІІ)

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону №889-VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Частинами 2, 3 статті 5 Закону №889-VIII передбачено, що відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

За змістом частини 5 статті 22 Закону №889-VІІІ у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

Пункт 4 частини 1 статті 83 Закону №889-VIII серед підстав для припинення державної служби виділяє її припинення за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Відповідно до частини 1 статті 87 Закону №889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; 11) ліквідація державного органу; 2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування; 3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності; 4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Так, предметом спору в цій справі є (не)правомірність звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області на підставі пункту 11 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу".

Суд зазначає, що наведена підстава звільнення позивача із займаної посади (пункт 11 частини 1 статті 87 Закону №889-VIII) передбачає таку обставину як ліквідація державного органу.

У своїй чисельній практиці Верховний Суд констатував, що ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передання іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім. У зв`язку з цим при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права, про ліквідацію яких було прийнято рішення, судам належить крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників з`ясовувати реальність такої ліквідації із врахуванням вищенаведеного. Оскільки юридичний акт, що став підставою для ліквідації, та наступне звільнення працівника з цієї підстави взаємопов`язані, перевірці підлягають законність як цього юридичного акта, так і процедури звільнення.

Також, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, враховуючи при розгляді справи №300/5208/22 у постанові від 03.04.2025 висновки Верховного Суду, сформовані за аналогічних обставин справи у постановах від 16.05.2024 у справі №300/5311/22, від 31.07.2024 року у справі №300/5313/22, висловив правову позицію, за якою ліквідація державного органу (як підстава для припинення державної служби) пов`язується не тільки з виданням відповідного розпорядчого акта про ліквідацію юридичної особи [публічного права], але також з тим, що держава відмовляється від виконання певних завдань і функцій або ж передає їх (чи залишає їх) іншому державному органу (приміром, для недопущення дублювання повноважень державних органів). Іншими словами, ліквідація юридичної особи публічного права - навіть якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є відповідний запис не тотожне за змістом і юридичним наслідками ліквідації державного органу, який, між тим, може мати статус юридичної особи, яка за порядком утворення належить до юридичних осіб публічного права.

Злиття кількох державних органів в один й наділення цього новоутвореного (в результаті такого способу реорганізації) державного органу по суті тими самими владними повноваженнями, які мали ті органи, які злилися в один, не означає, що припинені (шляхом злиття) державні органи ліквідовані інституційно. У такий спосіб вони набули нової "форми", але їх "сутність", яка виявляється у завданнях і функціях у визначеній сфері правовідносин, залишилися ті самі. Звідси й робиться висновок, що державний орган (зокрема й місцевого рівня, як-от у цій справі) не ліквідований, а реорганізований.

Таки чином, наведені вище міркування стосовно того, який зміст вкладається в "ліквідацію" державного органу та зміни, внесені до статті 87 Закону №889-VIII згідно із Законами №117-IX від 19.09.2019, №440-IX від 14.01.2020, №1285-IX від 23.02.2021, не заперечують існуючого підходу до розрізнення "ліквідації" державного органу від його "реорганізації", а з тим і юридичних процедур та наслідків, які мають застосовуватися щодо державних службовців.

Відтак, для правильного вирішення справ такої категорії передусім необхідно з`ясувати суть змін в організації функціонування територіальних органів Державної міграційної служби України, а відтак і їх юридичні наслідки.

Так, пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про утворення міжрегіонального органу та ліквідацію територіальних органів Державної міграційної служби" від 11.10.2024 за №1160 (надалі по тексту також Постанова №1160) прийнято рішення про утворення як юридичної особи публічного права територіальний орган Державної міграційної служби Західне міжрегіональне управління Державної міграційної служби та постановлено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної міграційної служби Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області та Головне управління Державної міграційної служби у Львівській області.

Державною міграційною службою України видано наказ "Про ліквідацію УДМС в Івано-Франківській області" від 05.12.2024 за №318, надалі наказом Управління ДМСУ в Івано-Франківській області від 09.12.2024 за №57 утворено комісію з ліквідації УДМС в Івано-Франківській області та затверджено її персональний склад.

До Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 10.12.2024 внесено запис за №015008902 про припинення юридичної особи, з вказаного моменту юридична особа публічного права перебуває з відміткою "в стані припинення".

У свою чергу, Західне міжрегіональне управління Державної міграційної служби зареєстроване як юридична особа публічного права 04.03.2025, про що свідчить запис про державну реєстрацію №000062617 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (за даними сайту Міністерства юстиції України).

Державною міграційною службою України видано наказ "Про діяльність Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби" від 27.06.2025 за №157, за пунктом 1 якого начальнику ЗМУ ДМС з 01.07.2025 наказано забезпечити виконання завдань і функцій, визначених у Положення про Західне міжрегіональне управління Державної міграційної служби, затвердженому наказом Державної міграційної служби України від 27.11.2024 за №311 (а.с.13-14).

Окремо суд вважає за необхідне виокремити наступне: за змістом пункту 3 "Положення про Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області" (затвердженого наказом ДМСУ від 16.07.2024 за №239) (а.с.84-95), до основних завдань УДМС віднесено реалізацію на території Івано-Франківської області державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб та інших визначених законодавством категорій мігрантів, крім біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

В той же час, до основних завдань ЗМУ ДМС, відповідно до пункту 3 "Положення про Західне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України" (затвердженого наказом ДМСУ від 27.11.2024 за №311) (а.с.70-83) належить реалізація на території Івано-Франківської та Львівської областей державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Відтак, зважаючи на вищенаведене, слід констатувати, що держава, яка в особі Кабінету Міністрів України ухвалила Постанову №1160, коли ліквідувала Управління ДМС в Івано-Франківській області та Головне управління ДМС у Львівській області, не відмовилася від завдань з реалізації державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції) та іншого на місцевому (локальному) рівні, а наділила ними новоутворений міжрегіональний територіальний орган Західне міжрегіональне управління Державної міграційної служби.

З огляду на означене, суд доходить висновку, що після формальної ліквідації територіальних органів Державної міграційної служби України (Управління ДМС в Івано-Франківській області та Головного управління ДМС у Львівській області) фактично відбулася їх реорганізація шляхом злиття у Західне міжрегіональне управління Державної міграційної служби, якому і були передані повноваження, завдання та функції названих державних територіальних органів ДМСУ, а не їх ліквідація.

06 березня 2021 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби" від 23.02.2021 за №1285-ІХ (надалі по тексту також Закон №1285-ІХ), яким законодавець змінив особливості процедури звільнення державних службовців на підставі пунктів 1 та 11 частини першої статті 87 Закону №889-VІІІ і виклав частину 3 Закону №889-VІІІ у такій редакції: "Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 11 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду".

Отже, після внесення Законом №1285-ІХ змін до частини 3 статті 87 Закону №889-VІІІ існування обставин, з якими законодавець пов`язує наявність підстав для звільнення державних службовців відповідно до пунктів 1 та 11 частини 1 цієї статті включає зобов`язання роботодавця (держави) в особі суб`єкта призначення або керівника державної служби щодо працевлаштування державних службовців, які попереджаються про наступне звільнення, а саме з моменту виникнення обставин, які зумовлюють їх можливе вивільнення.

Тобто, суб`єкт призначення або керівник державної служби зобов`язаний не лише попередити державного службовця про наступне звільнення, а й одночасно з цим запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому, враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №640/24023/21, від 23.02.2023 у справі №140/9066/21, від 11.05.2023 у справі №380/9574/21, від 27.06.2023 у справі №120/3712/21-а, від 14.09.2023 у справі №640/15737/22, від 12.09.2024 у справі №380/9055/22, від 10.07.2025 за №380/5244/22 та інших.

Варто зазначити, що за змістом статті 5 Закону №889-VІІІ дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом. Водночас у цьому випадку частиною 3 статті 87 Закону №889-VІІІ, який є спеціальним законодавчим актом у спірних правовідносинах, повністю унормовано порядок вивільнення державних службовців, зокрема у випадку реорганізації, а відтак норми трудового законодавства не підлягають застосуванню.

Як засвідчується матеріалами справи, вказана редакція частини третьої статті 87 Закону №889-VIII діяла як на момент попередження позивача про можливе наступне звільнення, так і на час видачі оскаржуваного наказу, а отже, у відповідача був наявний обов`язок щодо здійснення пропозиції іншої рівнозначної посади державної служби або, як виняток, нижчої посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

Суд вважає за необхідне послатись на правові висновки наведені у постанові від 30.11.2022 у справі №640/15797/21, де Верховний Суд сформулював правовий висновок щодо питання застосування частини 3 статті 87 Закону №889-VІІІ у редакції Закону №1285-IX у системному зв`язку з положеннями частини 5 статті 22 Закону №889-VІІІ.

Так, у цій постанові Верховний Суд виснував, що приписи частини 3 статті 87 Закону №889-VIIІ у редакції, чинній з 06.03.2021, вже не дозволяють суб`єкту призначення альтернативної поведінки в цій ситуації (пропонувати вакантні рівнозначні посади чи ні). Тобто положення частини третьої статті 87 Закону №889-VIII у системному зв`язку з іншими положеннями цього Закону (зокрема статті 22) треба розуміти так, що в разі реорганізації (державного органу), що є підставою для звільнення державного службовця (у значенні пункту 1 частини 1 статті 87 Закону №889-VIII), суб`єкт призначення/керівник державної служби повинен запропонувати державному службовцеві, попередженого про звільнення, усі вакантні посади (за умови, що такі є), на які можна було б його перевести. Водночас приписи частини 5 статті 22 Закону №889-VI дозволяють здійснити цю процедуру без обов`язкового проведення конкурсу.

У подальшому застосування такого підходу щодо тлумачення частини 3 статті 87 Закону №889-VIIІ у редакції Закону №1285-ІХ знайшло відображення у низці інших постанов Верховного Суду, приміром у постановах від 05.04.2023 у справі №640/12871/21, від 12.04.2023 у справі №340/1791/22, від 24.07.2023 в справі №140/7340/22 та інших.

Так, у постанові від 12.09.2024 у справі №380/9055/22 Верховний Суд дійшов таких висновків: "Твердження скаржника про те, що частина 3 статті 87 Закону №889-VIII у редакції Закону №1285-ІХ чітко передбачає обов`язок суб`єкта призначення/керівника державної служби запропонувати лише одну рівнозначну посаду державної служби є нічим іншим, аніж суб`єктивним сприйняттям і трактуванням цієї норми відповідачем та не ґрунтується на правильному тлумаченні. Так, словосполучення "іншу рівнозначну посаду державної служби" не означає "одну рівнозначну посаду державної служби". Під "іншою" слід розуміти будь-яку вакантну рівнозначну посаду державної служби, яку може обійняти державний службовець з урахуванням своєї кваліфікації. Відповідно, якщо таких посад декілька, то всі вони повинні бути запропоновані державному службовцю".

Надалі, вказана думка розвинута Верховним Судом у постанові від 10.07.2025 у справі №380/5244/22, де звернено увагу, що обов`язок з працевлаштування працівника, який покладається на роботодавця з моменту попередження про вивільнення і триває до дня звільнення, реалізується через надання всіх саме вакантних посад, які з`явилися в установі протягом цього періоду, а також тих, що існували на день звільнення. Зміст частини 3 статті 87 Закону №889-VIII передбачає, що роботодавець вважається таким, що виконав свій обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі можливі варіанти переведення, що відповідають його професійній кваліфікації.

З підстав наведеного суд касаційної інстанції погодився із тим, що в контексті спірних правовідносин відповідач [суб`єкт звільнення] не має обов`язку пропонувати абсолютно всі рівнозначні посади (окрім вакантних посад), оскільки в такому разі виникла б необхідність звільняти працівників, які їх займають на законних підставах.

Зважаючи на те, що Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області як державний орган припинилося внаслідок реорганізації, то позивач за такої ситуації міг би бути звільнений з державної служби на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону у разі, якщо не було можливості запропонувати йому відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду (абзац 3 частини 3 статті 87 Закону).

Суд звертає увагу, що 30.12.2024 ОСОБА_1 під особистий підпис попереджено про наступне звільнення з посади начальника Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області на підставі пункту 11 частини 1 статті 87 Закону №889-VIII (зворотній бік а.с.105-106).

При цьому, згідно змісту пункту 3 Постанови №1160, за яким Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області, які ліквідуються, продовжують здійснювати покладені на них функції та повноваження до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби.

Так, Західне міжрегіональне управління Державної міграційної служби розпочало роботу 01.07.2025 на підставі пункту 1 наказу ДМС України за №157 від 27.06.2025. У свою чергу, згідно підпункту 1 пункту 2 вказаного документу, головам комісій з ліквідації УДМС в Івано-Франківській області (Андрію Якуб`яку) наказано забезпечити дотримання порядку звільнення працівників, зокрема тих, що є членами комісій (до яких віднесено й позивача, як начальника відділу організаційно-аналітичного забезпечення УДМС в Івано-Франківської області).

Повертаючись до спірного питання, протягом розгляду справи відповідачами послідовно відстоювалася позиція, що мала місце саме ліквідація, а не реорганізація територіального органу Державної міграційної служби України.

Проте припинення державної служби на підставі пункту 11 частини 1 статті 87 Закону №889-VIII не передбачає виконання обов`язку, визначеного абзацом 2 частини 3 статті 87 Закону №889-VIII, адже ліквідація органу унеможливлює саме існування посад, які б можна було запропонувати.

Тож, за обсягом обставин цієї справи можна зрозуміти, що відповідач-1 не пропонував позивачеві інших посад державної служби для переведення, тому що заперечує саме існування такого обов`язку, позаяк, вважав, що відбулася ліквідація державного органу.

За викладених обставин та враховуючи аналіз вищенаведених приписів чинного спеціального законодавства у сфері проходження державної служби у їх сукупності, суд доходить висновку про порушення (недотримання) процедури звільнення позивача, встановленої частиною 3 статті 87 Закону №889-VIII (відсутня пропозиція іншої рівнозначної посади), зазначені порушення є істотними порушеннями припинення державної служби за ініціативою суб`єкта владних повноважень, які впливають на остаточний її результат.

Ураховуючи наведене, оспорюваний наказ Голови Державної міграційної служби України Наталії Науменко "Про звільнення ОСОБА_1 " від 01.09.2025 за №240-КТ підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

У частині позовних вимог про поновлення позивача на посаді, суд зазначає наступне.

У постанові від 11.02.2021 у справі №826/9815/18, Верховний Суд, вирішуючи питання поновлення осіб на посадах публічної служби після їх незаконного звільнення, звернув увагу, що за правилами частин 1 та 5 статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Окрім того, Суд, вирішуючи питання правонаступництва органів публічного управління, виходив із специфіки публічно-правових відносин, а саме: тієї обставини, що повноваження відповідних державних органів не є статичними і можуть передаватися від одного органу до іншого у випадку зміни законодавства. При цьому, такий перехід може не збігатися у часі з юридичним припиненням суб`єкта владних повноважень унаслідок реорганізації чи ліквідації.

У наведеній постанові Верховний Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого, якщо спір виник з приводу реалізації суб`єктом владних повноважень, що припиняється, його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту його вибуття з правовідносин, щодо яких виник спір, унаслідок, зокрема, передачі розпорядчим актом Кабінету Міністрів України його адміністративної компетенції іншому (іншим) суб`єктам владних повноважень.

Якщо спір виник у відносинах, що не пов`язані з реалізацією суб`єктом владних повноважень його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту припинення сторони суб`єкта владних повноважень (повне правонаступництво).

У випадку повного правонаступництва до правонаступника переходять права та обов`язки юридичної особи, які стосуються не лише майнових правовідносин, але і правовідносин з приводу проходження публічної служби, зокрема, в частині продовження дії трудового договору з працівниками.

Такий підхід ґрунтується на конституційних принципах безперервності процесу державного управління та відповідальності держави перед людиною за свою діяльність.

Крім цього, Верховний Суд неодноразово зазначав, що повноваження суду при вирішенні трудового спору про поновлення працівника на попередній роботі не слід ототожнювати із процедурою призначення на посаду, що належить до компетенції роботодавця.

Так, повноваження щодо призначення працівника в порядку переведення на відповідну посаду, згідно із затвердженим штатним розписом в новоствореній юридичній особі, яка є правонаступником роботодавця, є винятковою компетенцією роботодавця і суд, як орган, що розглядає трудовий спір, не повинен і не може втручатися у здійснення дискреційних повноважень державного органу.

Обов`язок по працевлаштуванню незаконно звільненого працівника покладений на роботодавця.

Аналогічну правову позицію неодноразово висловлював Верховний Суд, зокрема, у постановах від 26.05.2021 у справі №260/261/20, від 27.04.2021 в справі №826/8332/17, від 20.01.2021 у справі №640/18679/18, від 20.01.2021 у справі №804/958/16, від 11.02.2021 року у справі №640/21065/18, від 31.05.2021 у справі №0840/3202/18, від 06.07.2021 у справі №640/3456/20, від 06.07.2021 у справі №640/1627/20, від 21.10.2021 у справі №809/2894/13-а, від 10.08.2023 у справі №540/2917/21, від 02.11.2023 у справі №380/9055/22.

Повертаючись до обставин цієї справи, судом встановлено, що станом на дату ухвалення рішення в цій адміністративній справі, згідно з інформацією Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 37794486) перебуває в стані припинення (запис за №015008902 від 10.12.2024), проте реєстраційний запис про його припинення відсутній, тобто на час судового розгляду воно не є ліквідованим.

На переконання суду, належним способу захисту порушеного права є поновлення ОСОБА_1 на посаді, яку він обіймав до протиправного звільнення, а саме - начальника Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області.

Зважаючи на те, що згідно оспорюваного наказу ДМС України від 01.09.2025 № 240-кт, ОСОБА_1 звільнено з 02.09.2025, то цей день є останнім днем роботи на займаній посаді, а тому поновити позивача належить саме з 03.09.2025.

Відтак, вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

У частині позовних вимог про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Так, вимушений прогул це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудову функцію.

Вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника. Тому за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати.

У постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі №6-511цс16 вказано, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин. Цей висновок підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №826/808/16, яка не вбачала підстав для відступлення від правового висновку, викладеного у вищезгаданій постанові.

Так, вимушений прогул у зв`язку з незаконним звільненням ОСОБА_1 рахується судом з 03.09.2025 (наступний день за днем звільнення) по 20.01.2026 (день ухвалення судом цього рішення).

Відповідно до абзацу 4, 5 пункту 2 розділу ІІ Порядку №100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

За змістом пунктів 5 і 8 розділу IV вказаного Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Таким чином, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу обрахуванню підлягає сума заробітку за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку №100.

Згідно з довідкою Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області за №79 від 20.10.2025, складеної відповідно до Порядку №100, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 3037,42 гривень (а.с.62).

Позивач не заперечує розрахунок вказаної у довідці суми середньоденного заробітку.

В спірному випадку вимушений прогул ОСОБА_1 розпочався 03.09.2025 (наступний день після звільнення) та закінчився 20.01.2026 (день ухвалення судом рішення у цій справі).

Таким чином, загальна кількість робочих днів за період з 03.09.2025 по 20.01.2026 становить 99 днів із урахуванням частини 6 статті 6 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" від 15.03.2022 за №2136-ІХ. Отже, середній заробіток позивача за вказаний період складає 300 704,58 гривень (99 робочих днів помножити на 3037,42 гривень середньоденного заробітку).

Отже, з Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області належить стягнути на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 300 704,58 гривень.

Крім цього, суд звертає увагу, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь позивача як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні зменшується на суму податків і зборів.

Так, пунктом 3 Порядку №100, визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати враховуються у тому місяці, за який вони нараховані та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

При цьому, УДМС в Івано-Франківській області, із якого мало місце незаконне звільнення (роботодавця), є податковим агентом, котрий зобов`язаний сплачувати податок на доходи фізичних осіб та військовий збір за працівників, встановлене Податковим кодексом України.

Суд зауважує, що відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, зазначеній в постанові від 05.08.2020 в справі №817/893/17.

Отже, на користь позивача належить стягнути з Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 300 704,58 гривень, з вирахуванням з цієї суми роботодавцем податків та обов`язкових платежів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що ефективним способом відновлення порушених відповідачем-1 прав позивача буде:

- визнати протиправним та скасувати наказ Голови Державної міграційної служби України Наталії Науменко "Про звільнення ОСОБА_1 " від 01.09.2025 за №240-КТ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області з 03.09.2025;

- стягнути з Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 300 704,58 гривень (триста тисяч сімсот чотири гривні п`ятдесят вісім копійок) з утриманням з цієї суми податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у спірному випадку відповідач-1 не дів на підставі закону, із урахуванням усіх обставин, які мають значення для вірного вирішення порушеного позивачем питання, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають до задоволення.

Негайно, серед іншого, виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби (пункт 3 частини 1 статті 371 КАС України) та присудження виплати заробітної плати у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць (пункт 2 частини 1 статті 371 КАС України).

В силу вимог абзацу 3 пункту 8 Порядку №100, у разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим або другим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

З урахуванням наведеного в частині поновлення ОСОБА_1 на попередній посаді (роботі) та стягнення заробітної плати (середнього заробітку за час вимушеного прогулу) за один місяць в сумі 69 860, 66 гривень (3037,42 гривень х 23 (середньомісячне число робочих днів у грудні)) з утриманням з цієї суми податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Розподіляючи між сторонами судові витрати суд відзначає, що відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач звільнений від сплати судового збору за подання до суду даної позовної заяви на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Сторонами не подано будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Голови Державної міграційної служби України Наталії Науменко "Про звільнення ОСОБА_1 " від 01.09.2025 за №240-КТ.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області з 03.09.2025.

Стягнути з Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 37794486) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 300 704,58 гривень (триста тисяч сімсот чотири гривні п`ятдесят вісім копійок) з утриманням з цієї суми податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Звернути до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області.

Звернути до негайного виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати (середнього заробітку за час вимушеного прогулу) за один місяць в сумі 69 860, 66 гривень (шістдесят дев`ять тисяч вісімсот шістдесят гривень шістесят шість копійок) з утриманням з цієї суми податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) АДРЕСА_1 ;

представник позивача Тинів Ігор Дмитрович (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , ордер на надання правничої допомоги серії АТ за №1114706 від 29.09.2025), АДРЕСА_2 ;

відповідач-1 Державна міграційна служба (ідентифікаційний код юридичної особи 37508470) вул. Володимирс, буд. 11, м. Київ, 01001;

відповідач-2 Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 37794486), вул. Академіка Гнатюка, буд. 29, м.Івано-Франківськ, 76010)

Суддя Микитин Н.М.

Рішення складене в повному обсязі 05 лютого 2026 р.