Справа № 754/19375/25
Суддя: Коваленко І. І.
Дата ухвалення: 2026-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/85/26
РІШЕННЯ

Іменем України

29 січня 2026 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Коваленко І.І.

за участю секретаря судового засідання Гуцул Д.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Суть спору

13 листопада 2025 року адвокатка Гулько Ж.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 оскаржила до Суду постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі - ТЦК, Відповідач) № 3800 від 10 жовтня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, якою на Позивача було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 25 500,00 грн за правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі - КУпАП), оскільки Позивач 06 жовтня 2025 року о 12:20 не мав при собі військово-облікового документа та не пред`явив його за вимогою ст. ДОП Деснянського УП ГУНП у м. Києві капітану поліції Шильнікову Є.Г., чим порушив вимоги частини шостої статті 22 Закону України 21 жовтня 1993 року № 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (надалі - Закон № 3543-XII).

Позивач вважає оскаржувану постанову незаконною, не обґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки:

- Позивач мав при собі військово-облікові документи та пред`явив їх на вимогу працівників ТЦК;

- Позивача не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи, у зв`язку з чим порушено право на захист;

- оскаржувана постанова винесена без належного з`ясування всіх обставин справи та без наявності достатніх і допустимих доказів вчинення правопорушення

Позиція Відповідача

Представник відповідача у судове засідання 29 січня 2026 року не з`явився, своїм правом на подання відзиву не скористався, не подав Суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

У справах, зокрема, з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки до електронного кабінету, а за його відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (стаття 268 КАС України).

Відповідач повідомлявся про розгляд справи належним чином.

Зокрема, ухвала про відкриття провадження від 31 грудня 2025 року у справі була оприлюднена судом https://reyestr.court.gov.ua/Review/133058739. 01 січня 2026 року року копія ухвали про відкриття провадження та судова повістка - повідомлення були доставлені до електронного кабінету представника Відповідача, Нестерешина Я.С.

Також Відповідач повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення тексту повістки, ухвали про відкриття провадження у справі на відому Суду електронну пошту , що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 01 січня 2026 року.

Суд звертає увагу, що справа відноситься до термінових, розглядається протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі, тому неприбуття у судове засідання Відповідача, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи.

Обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та їх оцінка

Позивач є громадянином України, ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до військово - облікового документу, сформованого 14 жовтня 2025 року у застосунку "Резерв+", Позивач є військовозобов`язаним, з 31 травня 2011 року перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчасно уточнив дані, а саме 21 травня 2024 року.

10 жовтня 2025 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 прийняв постанову № 3800, відповідно до якої на Позивача було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 25 500,00 грн, оскільки Позивач 06 жовтня 2025 року о 12:20 не мав при собі військово-облікового документа та не пред`явив його за вимогою ст. ДОП Деснянського УП ГУНП у м. Києві капітану поліції Шильнікову Є.Г., чим порушив вимоги частини шостої статті 22 Закону України 21 жовтня 1993 року № 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (надалі - Закон № 3543-XII).

Згідно з частиною шостою статті 22 Закону № 3543-XII у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Під час перевірки документів уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, а також може використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до пункту 50 та 51 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 право на перевірку військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі) у резервістів та військовозобов`язаних під час мобілізації надається представникам територіального центру комплектування та соціальної підтримки, уповноваженим вручати повістки (далі - уповноважені представники).

Перевірка військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі) у громадян чоловічої статі віком від 18 до 60 років може здійснюватися: за місцем проживання, роботи, навчання, у громадських місцях, громадських будинках та спорудах, місцях масового скупчення людей, на пунктах пропуску (блок-постах) - уповноваженими представниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або поліцейськими.

Відповідно до Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів (надалі - Порядок), що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 559, військово-обліковий документ є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку, який оформляється (створюється) та видається громадянину України, який є призовником, військовозобов`язаним або резервістом, у тому числі, якщо він був виключений з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідно до пунктів 3 і 4 частини шостої статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та не отримував такий документ до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 559 "Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа", а також громадянам України, звільненим з військової служби в СБУ, розвідувальних органах у відставку, які визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби та не досягли граничного віку перебування в запасі (у разі, коли раніше військово-обліковий документ не видавався).

Військово-обліковий документ оформляється (створюється) та видається (замінюється):

в електронній формі - засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста та/або Державного веб-порталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони та/або Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія), зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія) (у разі технічної реалізації);

у паперовій формі - на бланку, форма якого затверджується постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року N 559.

Особа може мати на бланку лише один військово-обліковий документ (пункти 1 та 2).

Військово-обліковий документ в електронній формі (у тому числі роздрукований) та військово-обліковий документ у паперовій формі мають однакову юридичну силу (пункт 9 Порядку).

Позивач стверджує, що пред`явив військово-облікові документи.

Надана Позивачем копія військово-облікового документа свідчить про те, що на момент інкримінованого правопорушення він мав сформований військово-обліковий документ у застосунку "Резерв+", що спростовує обставини, викладені в оскаржуваній постанові.

Відповідач не надав жодних доказів, які б підтвердили відсутність у Позивача зазначеного документа або факт його відмови у пред`явленні.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Для кваліфікації діяння як адміністративного правопорушення необхідна сукупність чотирьох елементів його складу: об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідач не довів обставин, що в діях Позивача наявний склад адміністративного правопорушення, не виконав свій обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення і не надав всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

За обставин цієї справи неподання Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, відзиву на позов без поважних причин кваліфіковано Судом як визнання позову, що передбачено у частині четвертій статті 159 КАС України.

Орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:

1)залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення;

2)скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;

3)скасовує постанову і закриває справу;

4)змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено (частина перша статті 239 КУпАП).

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення (пункт 3 частини третьої статті 286 КАС України).

З огляду на те, що Суд встановив відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, оскаржувану постанову слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Розподіл судових витрат

Відповідно до пункту 10 частини третьої статті 2 КАС України, однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства визначено принцип відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Згідно з статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року становить 3028,00 грн. За подання позовної заяви про скасування постанови про адміністративне правопорушення у 2025 році належить сплачувати судовий збір у 605,60 грн (0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб). У зв`язку з чим Позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 605,60 грн за правилами частини першої статті 139 КАС України.

Відповідно до частин першої, другої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, - в розмірі переплаченої суми. Такого клопотання у справі не заявлено.

Щодо стягнення адвокатських витрат

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно із частиною першою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною другою статті 134 КАС України обумовлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина третя статті 134 КАС України).

Частиною четвертою статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини п`ятої статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).

Аналіз вимог частин п`ятої, шостої та сьомої статті 134 КАС України дозволяє зробити висновок, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України лише за наявності клопотання іншої сторони. При цьому сторона, яка заперечує зазначений іншою стороною розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язана навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження своїх доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат, із застосуванням критеріїв, закріплених у статті 139 КАС України (пункти 29-33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 у справі № 9901/459/21 (№ в ЄДРСР 116512569)).

У справі, що розглядається, Відповідач не просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу із обґрунтуванням неспівмірності цих витрат.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Представниця Позивача надала суду на підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги договір про надання правничої допомоги № 13/1 від 05.11.2025, перелік наданої правничої допомоги у справі від 13.11.2025 та прибутковий касовий ордер № 13 від 05.11.2025 на суму 10 000,00 грн . Згідно з цих документів були надані такі послуги: консультація - 1 500,00 грн (2 год); складання процесуальних документів 7 000,00 грн; представництво / участь позивача в судових засіданнях у справі - 1 5000,00 грн.

Суд зауважує, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Стягнення витрат на правничу допомогу, до складу якої включено витрати на участь адвоката у судовому засіданні, Велика Палата Верховного Суду визнає виправданим, оскільки участь у судовому засіданні не є формальною присутністю в ньому, а супроводжується підготовкою адвоката до цього засідання, витрачанням часу на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікуванням та безпосередню участю в судовому засіданні. Обов`язок адвоката щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді передбачає не лише відповідальність за якусь одну дію, наприклад, написання процесуального документа чи виступ у суді, а зобов`язує адвоката вчинити комплекс дій, метою яких є забезпечення реалізації та захисту прав і обов`язків клієнта. Такі стадії представництва інтересів у суді, як прибуття на судове засідання та очікування цього засідання є невідворотними та не залежать від волі чи бажання адвоката (постанова від 18.01.2024 у справі № 9901/459/21).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.01.2024 у справі № 9901/459/21 також звертає увагу, що відповідно до приписів частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У справі, що розглядається, Суд, керуючись критерієм реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних робіт (наданих послуг), обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для Позивача, а також враховуючи кваліфікацію адвоката та час необхідний для виконання адвокатом відповідних робіт (надання послуг), його участі у судовому засіданні, дійшов висновку, що заявлені Позивачем витрати були фактично понесені і необхідними.

Керуючись статтями 134, 139, 246, 255, 268, 286 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, задовольнити повністю.

Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 3800 від 10 жовтня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 605,60 грн, а також витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У зв`язку з неявкою всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (частини четверта та п`ята статті 250 КАС України).

Позивач (Стягувач) ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач (Боржник) ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Суддя Інна КОВАЛЕНКО