Справа № 140/7344/25
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2026-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 рокуЛьвівСправа № 140/7344/25 пров. № А/857/43221/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді : Кузьмича С.М.,

суддів : Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами Луцької міської ради на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року (ухвалене головуючим суддею Лозовським О.А. у м.Луцьку) у справі №140/7344/25 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Казкова оселя» до Департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами Виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами Виконавчого комітету Луцької міської ради №A098949566 від 17.04.2024 про відмову у видачі містобудівних умов та обмежень (реєстраційний номер документу в ЄДЕССБ: MU01:1203-2751-0733-8176);

зобов`язати Департамент містобудування, земельних ресурсів та реклами Виконавчого комітету Луцької міської ради видати містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки :22:123:0069 на об`єкт будівництва «Нове будівництво багатоквартирних житлових будинків з підземними паркінгами, вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та знесенням будівлі трансформаторної підстанції (Б-1) в місті Луцьку, вулиця Метельницького архітектора» з наступними обмеженнями щодо забудови: гранична висота будівлі/споруди 63 м, відсоток забудови 30%, показник щільності населення до 860 людей на гектар, відстані від червоних ліній до будинку 3 м;

встановити судовий контроль за виконанням рішення суду у формі надання звіту про виконання рішення суду протягом 10 днів з моменту набрання ним законної сили.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що відповідачем протиправно відмовлено у видачі містобудівних умов та обмежень з підстав невідповідності намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні. Вказує, що згідно діючого Генерального плану м. Луцька земельна ділянка з кадастровим номером :22:123:0069 знаходиться у зоні «територія багатоквартирної житлової забудови», що відповідає територіям багатоквартирної житлової забудови з підземними паркінгами, вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення. Таке функціональне призначення є сумісним з намірами забудови. Цільове призначення земельної ділянки, визначене відповідно до витягу з Державного земельного кадастру «для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури» також відповідає положенням Генерального плану, положенням ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», а також ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення». Згідно з наміром забудови «Нове будівництво багатоквартирних житлових будинків з підземними паркінгами, вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та знесенням будівлі трансформаторнної підстанції (Б-1) в м. Луцьку, вул. Метельницького архітектора», гранична висота будівель - 63 метри, відсоток забудови земельної ділянки становить 30 %, показник щільності населення до 860 людей на гектар, а відстань від червоних ліній до житлового будинку 3 м. Відтак вважає, що наміри забудови «Нове будівництво багатоквартирних житлових будинків з підземними паркінгами, вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та знесенням будівлі трансформаторної підстанції (Б-1) в м. Луцьку, вул. Метельницького архітектора» відповідають наявній містобудівній документації на місцевому рівні, а також умовам використання земельної ділянки за цільовим призначенням. Позивач звертає увагу, що розміщення земельної ділянки в межах населеного пункту чи за його межами жодним чином не може бути підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень. Основним і вирішальним фактом для видачі містобудівних умов і обмежень є наявність містобудівної документації на місцевому рівні та відповідність намірів забудови містобудівній документації, що, на думку позивача, дотримано ТзОВ «Казкова оселя». Крім того, вказує, що Генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації населеного пункту на місцевому рівні. На його основі та відповідно до Генерального плану розробляються інші види містобудівної документації на місцевому рівні, зокрема, й детальний план території. Відтак, відповідність намірів забудови містобудівній документації на місцевому рівні, під час прийняття рішення про надання або відмову у наданні містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, уповноважений орган визначає, виходячи саме із Генерального плану. Таким чином, відсутність розробленого та затвердженого детального плану території, за наявності чинного Генерального плану, не є підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень чи їх скасування.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15.09.2025 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами Виконавчого комітету Луцької міської ради №A098949566 від 17.04.2024 про відмову у видачі містобудівних умов та обмежень (реєстраційний номер документу в ЄДЕССБ: MU01:1203-2751-0733-8176). Зобов`язано Департамент містобудування, земельних ресурсів та реклами Виконавчого комітету Луцької міської ради видати Товариству з обмеженою відповідальністю «Казкова оселя» містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки :22:123:0069 на об`єкт будівництва «Нове будівництво багатоквартирних житлових будинків з підземними паркінгами, вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та знесенням будівлі трансформаторної підстанції (Б-1) в місті Луцьку, вулиця Метельницького архітектора» з наступними обмеженнями щодо забудови: гранична висота будівлі/споруди 63 м, відсоток забудови 30%, показник щільності населення до 860 людей на гектар, відстані від червоних ліній до будинку 3 м.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що відсутність у ТзОВ «Казкова оселя» розробленого та затвердженого у встановленому порядку детального плану територій не може бути легітимною підставою для відмови позивачеві у видачі містобудівних умов та обмежень з мотивів, визначених пунктом третім частини четвертої статті 29 Закону №3038-VI, оскільки в такому рішенні обов`язково повинно бути зазначено конкретну невідповідність таких намірів забудови вимогам існуючого містобудівної документації на місцевому рівні. На переконання суду, відсутність розробленого та затвердженого детального плану території, за наявності чинного генерального плану, не є підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень чи їх скасування, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №803/1231/17, від 11.07.2019 у справі №369/9003/16-а. Крім того, суд зазначив, обраний Департаментом містобудування, земельних ресурсів та реклами Виконавчого комітету Луцької міської ради підхід до розгляду заяви позивача щодо видачі містобудівних умов та обмежень суперечить принципу належного урядування та в цілому верховенства права, однієї з чеснот якого є послідовність та прогнозованість. Суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність відмови позивачу у видачі містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, натомість останнім доведено суду її протиправність, а тому, суд вважав, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та в прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що попередня розробка детального плану території з метою подальшої видачі містобудівних умов та обмежень забудови земельних ділянок є виключно необхідною. Відповідно до детального плану м.Луцька вказана земельна ділянка знаходиться на існуючій території складів та баз з стратегічною перспективою для багатоквартирної житлової забудови. Апелянт звертає увагу на порушення вимог законодавства щодо експлуатації аеродромів та зазначає, що на території м.Луцька діє військовий аеродром, відстань від якого від земельної ділянки становить по прямій лінії 5654 м (5,65 км), що не заперечується Товариством. Довжина злітно-посадкової смуги вказаного аеродрому у м. Луцьку становить 2500 м. Військовий аеродром у м.Луцьку відноситься до аеродромів 1 класу, розмір приаеродромної території якого визначається прямокутником , більша сторона якого розташована паралельно осі льотної смуги, з центром у контрольній точці аеродрому (вертодрому), із сторонами 60 на 30 км. Враховуючи, що висота багатоквартирного будинку, будівництво якого заплановано Товариством становить 63 м, законодавством визначено обов`язок у погодженні зі сторони Міністерства оборони України та Державної авіаційної служби України на вказане будівництво.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого повністю погодився з мотивами суду першої інстанції. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав ТзОВ «Казкова оселя» є власником земельної ділянки площею 1,94 га (кадастровий номер :22:123:0069).

28.02.2025 ТзОВ «Казкова оселя» звернулось до Департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами Виконавчого комітету Луцької міської ради із заявою щодо видачі містобудівних умов та обмежень на об`єкт «Нове будівництво багатоквартирних житлових будинків з підземними паркінгами, вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та знесенням будівлі трансформаторної підстанції (Б-1) в м. Луцьку, вул. Метельницького архітектора».

Рішенням Департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами виконавчого комітету Луцької міської ради №А908104454 від 12.03.2025 відповідно до частини 4 статті 29 закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» позивачу відмовлено у видачі містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки :22:123:0069 на об`єкт будівництва «Нове будівництво багатоквартирних житлових будинків з підземними паркінгами, вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та знесенням будівлі трансформаторної підстанції (Б-1) в м. Луцьку, вул. Метельницького архітектора» з підстав невідповідності намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

08.04.2025 позивач повторно звернувся до Департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами Виконавчого комітету Луцької міської ради із заявою щодо видачі містобудівних умов та обмежень на об`єкт «Нове будівництво багатоквартирних житлових будинків з підземними паркінгами, вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та знесенням будівлі трансформаторної підстанції (Б-1) в м. Луцьку, вул. Метельницького архітектора».

Рішенням Департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами Виконавчого комітету Луцької міської ради №A098949566 від 17.04.2025 ТзОВ «Казкова оселя» повторно відмовлено у видачі містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки :22:123:0069 відповідно до частини 4 статті 29 закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» з підстав невідповідності намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні. В примітці оскаржуваного рішення вказано: «Відповідно до Генерального плану міста Луцька (зі змінами), затвердженого рішенням міської ради від 23.02.2022 №26/49, вказана земельна ділянка знаходиться на існуючій території складів та баз з стратегічною перспективою для багатоквартирної житлової забудови (за умови розроблення та затвердження детального плану території) Згідно з рішенням міської ради «Про розроблення проектів детальних планів території Луцької міської територіальної громади» від 22.07.2020 №88/2 містобудівні умови та обмеження надаються на багатоквартирні житлові будинки (три і більше поверхів) та будівлі громадського та комерційного призначення площею більше 1000 м. кв. на основі проектів детальних планів території. Тому відповідно до рішення Луцької міської ради «Про надання дозволу на коригування проекту детального плану території в межах вулиць Дубнівської, Глушець та Архітектора Метельницького у місті Луцьку» від 05.06.2018 №42/85 містобудівні умови та обмеження нададуться після затвердженого вищезазначеного детального плану території».

Позивач не погоджуючись із вищевказаним рішенням та звернувся до суду із цим позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності визначає Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-VI від 17.02.2011 (далі - Закон №3038-VI).

Частинами першою-другою статті 25 Закону №3038-VI встановлено, що режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється містобудівною документацією на місцевому рівні.

Режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, обов`язковий для врахування під час розроблення землевпорядної документації.

Частиною другою статті 26 Закону №3038-VI передбачено, що суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів.

Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації частина четверта статті 26 Закону №3038-VІ).

Отримання замовником або проектувальником вихідних даних є першим етапом проектування та будівництво об`єктів (пункт 1 частини п`ятої статті 26 Закону №3038-VІ).

Основними складовими вихідних даних є, крім іншого, містобудівні умови та обмеження (пункт 1 частини першої статті 29 Закону №3038-VІ).

У розумінні пункту 8 статті 1 Закону №3038-V містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Частиною другою статті 29 Закону №3038-VІ установлено, що фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.

Містобудівні умови, обмеження та технічні умови для проектування об`єктів будівництва в рамках здійснення державно-приватного партнерства або реалізації проекту, що здійснюється на умовах концесії, можуть надаватися приватному партнеру, концесіонеру на підставі документа, що засвідчує право користування земельною ділянкою, виданого підприємству, установі, організації, що є балансоутримувачем майна, що передається у концесію, за умови, що така земельна ділянка (або її частина) відповідно до положень договору необхідна для здійснення державно-приватного партнерства або реалізації проекту, що здійснюється на умовах концесії.

Відповідно до частини третьої статті 29 Закону №3038-VІ містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника (із зазначенням кадастрового номера земельної ділянки), до якої додаються документи за зазначеним переліком.

Підстави для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень визначені частиною четвертою статті 29 Закону №3038-VІ, якими є:

1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень;

2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці;

3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Відтак, невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні є підставою відмови в наданні містобудівних умов та обмежень.

При цьому невідповідність намірів забудови означає, що запланований для будівництва об`єкт не відповідає вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, тобто затвердженим текстовим та графічним матеріалам з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій конкретного населеного пункту.

Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 803/1231/17 та від 14.08.2018 у справі № 823/5265/15.

Надаючи оцінку підставам, за якими відповідачем відмовлено у наданні позивачу містобудівних умов та обмежень, (невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні) колегія суддів виходить з наступного.

Частиною першою статті 16 Закону №3038-VI установлено, що планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження комплексних планів просторового розвитку територій територіальних громад, генеральних планів населених пунктів і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням відомостей Державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі у цифровій формі в державній системі координат у формі електронних документів, що містять базові і тематичні геопросторові дані.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону №3038-VI генеральний план населеного пункту є одночасно видом містобудівної документації на місцевому рівні та документацією із землеустрою і призначений для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Абзацом четвертим частини другої статті 17 Закону №3038-VI установлено, що обов`язковою складовою генерального плану населеного пункту є план зонування території цього населеного пункту.

Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів (абзац перший частини третьої статті 17 Закону №3038-VI).

Генеральні плани населених пунктів можуть поєднуватися з детальними планами всієї території населених пунктів або її частин (абзац третій частини третьої статті 17 Закону №3038-VI).

Строк дії генерального плану населеного пункту не обмежується (частина дев`ята статті 17 Закону №3038-VI).

Як встановлено абзацом першим частини першої статті 18 Закону №3038-VI, план зонування території розробляється у складі комплексного плану, генерального плану населеного пункту з метою визначення умов та обмежень використання території у межах визначених функціональних зон. До затвердження генерального плану населеного пункту в межах території територіальної громади, щодо якої затверджено комплексний план (якщо обов`язковість розроблення генерального плану населеного пункту визначена рішенням про затвердження комплексного плану), межі функціональних зон та функціональне призначення територій у такому населеному пункті визначаються комплексним планом.

План зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації (частина друга статті 18 Закону №3038-VI).

Відповідно до частини третьої статті 18 Закону №3038-VI зонування території здійснюється з дотриманням таких вимог:

1) урахування попередніх рішень щодо планування і забудови території;

2) виділення зон обмеженої містобудівної діяльності;

3) відображення існуючої забудови територій, інженерно-транспортної інфраструктури, а також основних елементів планувальної структури територій;

4) урахування місцевих умов під час визначення функціональних зон;

5) установлення для кожної зони дозволених і допустимих видів використання територій для містобудівних потреб, умов та обмежень щодо їх забудови;

6) узгодження меж зон з межами територій природних комплексів, смугами санітарно-захисних, санітарних, охоронних та інших зон обмеженого використання земель, червоними лініями;

7) відображення меж прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об`єктів;

8) відображення обмежень (у тому числі меж) використання приаеродромної території, встановлених відповідно до Повітряного кодексу України.

Параметри використання території та будівель, запропонованих для розташування у межах декількох земельних ділянок або окремої земельної ділянки, зокрема функціональне призначення, граничні поверховість та площа забудови, можливе розміщення на ділянці, є обов`язковими для врахування під час зонування відповідної території (частина четверта статті 18 Закону №3038-VI).

Згідно з частиною п`ятою статті 18 Закону №3038-VI внесення змін до плану зонування території допускається за умови їх відповідності іншим положенням генерального плану населеного пункту, комплексного плану (за наявності).

Такі зміни розробляються, узгоджуються та затверджуються в порядку, визначеному цим Законом для розроблення, узгодження та затвердження комплексного плану, генерального плану населеного пункту.

Частиною першою статті 19 Закону №3038-VI установлено, що детальний план території деталізує положення генерального плану населеного пункту або комплексного плану та визначає планувальну організацію і розвиток частини території населеного пункту або території за його межами без зміни функціонального призначення цієї території. Детальний план території розробляється з урахуванням обмежень у використанні земель, у тому числі обмежень використання приаеродромної території, встановлених відповідно до Повітряного кодексу України.

Детальний план території розробляється за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради з метою визначення планувальної організації, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території, призначених для комплексної забудови чи реконструкції, та підлягає стратегічній екологічній оцінці.

Детальні плани територій одночасно з їх затвердженням стають невід`ємними складовими генерального плану населеного пункту та/або комплексного плану.

Відповідно до частини четвертої статті 19 Закону №3038-VI детальний план території визначає:

1) принципи планувально-просторової організації забудови;

2) червоні лінії та лінії регулювання забудови;

3) у межах визначеного комплексним планом, генеральним планом населеного пункту функціонального призначення режим та параметри забудови території, розподіл територій згідно з будівельними нормами;

4) містобудівні умови та обмеження (у разі відсутності плану зонування території) або уточнення містобудівних умов та обмежень згідно із планом зонування території;

5) потребу в підприємствах і закладах обслуговування населення, місце їх розташування;

6) доцільність, обсяги, послідовність реконструкції забудови;

7) черговість та обсяги інженерної підготовки території;

8) систему інженерних мереж;

9) порядок організації транспортного і пішохідного руху;

10) порядок комплексного благоустрою та озеленення, потребу у формуванні екомережі;

11) межі прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об`єктів (у разі відсутності плану зонування території).

Детальний план території складається із графічних і текстових матеріалів (частина п`ята статті і19 Закону №3038-VI).

Згідно з частиною другою статті 24 №3038-VI зміна функціонального призначення територій не тягне за собою припинення обмежень у використанні земель, а також припинення права власності або права користування земельними ділянками, які були передані (надані) у власність чи користування до встановлення нового функціонального призначення територій, а також не тягне за собою обов`язковості зміни виду цільового призначення земельної ділянки незалежно від того, чи належить цей вид до переліку видів цільового призначення, встановлення яких є можливим у межах такої зони.

Забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Як вказано вище, підставою для відмови позивачу у видачі містобудівних умов і обмежень є невідповідність намірів забудови земельної ділянки з кадастровим номером :22:123:0069, оскільки вказана земельна ділянка знаходиться на існуючій території складів та баз з стратегічною перспективою для багатоквартирної житлової забудови (за умови розроблення та затвердження детального плану території).

За позицією позивача відповідність намірів забудови містобудівній документації на місцевому рівні, під час прийняття рішення про надання або відмову у наданні містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, уповноважений орган визначає, виходячи саме із Генерального плану, а тому відсутність розробленого та затвердженого детального плану території, за наявності чинного генерального плану, не є підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень чи їх скасування.

Колегія суддів погоджується з такою позицією та наголошує, що виходячи з вищенаведених правових приписів основним видом містобудівної документації на місцевому рівні є Генеральний план населеного пункту, а тому відповідність намірів забудови містобудівній документації на місцевому рівні під час прийняття рішення про надання або відмову в наданні містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки уповноважений орган визначає, виходячи із містобудівної документації на місцевому рівні - Генерального плану та Плану зонування території, якщо такий розроблено.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 22.08.2024 у справі № 380/7958/21.

Колегія суддів звертає увагу й на норми статті 20 Земельного кодексу України які встановлюють, що:

категорія земель та вид цільового призначення земельної ділянки визначаються в межах відповідного виду функціонального призначення території, передбаченого затвердженим комплексним планом просторового розвитку території територіальної громади або генеральним планом населеного пункту.

зміна цільового призначення земельної ділянки допускається виключно за умови дотримання правил співвідношення між новим видом цільового призначення земельної ділянки та видом функціонального призначення території, визначеного відповідною містобудівною документацією на місцевому рівні, крім випадків, визначених частиною третьою статті 20 Земельного кодексу України (таких випадків у спірних правовідносинах не настало);

У постанові Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 640/11650/20, сформовано правову позицію про те, що режим забудови територій визначається в Генеральних планах населених пунктів, зокрема, у планах зонування та детальних планах територій, які є основними видами містобудівної документації на місцевому рівні. На підставі вказаних містобудівних документів визначається цільове призначення земельної ділянки в межах якого може здійснюватися забудова земельної ділянки.

Отже цільове призначення земельної ділянки на вул. Архітектора Метельницького в м. Луцьку з кадастровим номером :22:123:0069, площею 1,94 га повинно відповідати чинному на момент його встановлення Генеральному плану міста Луцька, змін до якого у подальшому не вносилось.

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка з кадастровим номером :22:123:0069 має цільове призначення 02.10. для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури.

Згідно діючого Генерального плану міста Луцька земельна ділянка кадастровий номер :22:123:0069 знаходиться у зоні «територія багатоквартирної житлової забудови», що відповідає територіям багатоквартирної житлової забудови з підземними паркінгами, вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення.

Цільове призначення земельної ділянки, визначене відповідно до витягу з Державного земельного кадастру «для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури» також відповідає положенням Генерального плану, положенням ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», а також ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення».

Тобто, цільове призначення земельної ділянки відповідає класу будівлі «багатоквартирні житлові будинки з підземними паркінгами, вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення» та положенням Генерального плану, положенням ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення».

Згідно з наміром забудови «Нове будівництво багатоквартирних житлових будинків з підземними паркінгами, вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та знесенням будівлі трансформаторнної підстанції (Б-1) в м. Луцьку, вул. Метельницького архітектора», гранична висота будівель - 63 метри, відсоток забудови земельної ділянки становить 30 %, показник щільності населення до 860 людей на гектар, а відстань від червоних ліній до житлового будинку 3 м.

Виходячи з вищевказаних вимог Генерального плану міста Луцька у співвідношенні з визначеним у землевпорядній документації цільовим призначенням земельної ділянки, то така відповідає положенням Генерального плану, положенням ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення».

З огляду на установлені судовим розглядом цієї справи обставини, визначену нормами матеріального права регламентацію спірних правовідносин та висновки Верховного Суду щодо їх застосування, колегія суддів констатує, що заявлений позивачем намір забудови вищевказаної земельної ділянки повністю відповідає вимогам містобудівної документації на місцевому рівні - Генеральному плану населеного пункту, у зв`язку з чим Департамент містобудування, земельних ресурсів та реклами Виконавчого комітету Луцької міської ради не мав юридичних та фактичних підстав для відмови Товариству у видачі містобудівних умов та обмежень для проєктування саме того будівництва, яке запланував замовник.

Така ж позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 01.02.2025 у справі № 380/5886/22.

При цьому, як слушно зауважив суд першої інстанції, відсутність у ТзОВ «Казкова оселя» розробленого та затвердженого у встановленому порядку детального плану територій не може бути легітимною підставою для відмови позивачеві у видачі містобудівних умов та обмежень з мотивів, визначених пунктом третім частини четвертої статті 29 Закону №3038-VI, оскільки в такому рішенні обов`язково повинно бути зазначено конкретну невідповідність таких намірів забудови вимогам існуючого містобудівної документації на місцевому рівні.

Також, оскаржуване рішення не містить вказівок на невідповідність намірів забудови вимогам існуючої містобудівної документації на місцевому рівні у формі інших документів, які могли би бути доповнені та деталізовані детальним планом території, який на разі, відсутній.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що не видача містобудівних умов та обмежень забудови цієї земельної ділянки за заявою позивача і є саме такими обмеженнями, які перешкоджають позивачу реалізувати право на будівництво.

З приводу порушення вимог законодавства щодо експлуатації аеродромів на що звертає увагу скаржник у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Постановою КМУ №1427 від 23.12.2021 затверджено Порядок визначення у містобудівних умовах та обмеженнях граничної висоти та планувальних обмежень забудови земельних ділянок на приаеродромній території та інформаційної взаємодії з цією метою (далі - Порядок), який встановлює процедуру визначення у містобудівних умовах та обмеженнях граничної висоти і планувальних обмежень забудови земельних ділянок на приаеродромній території та механізм взаємодії з цією метою між відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури та експлуатантом аеродрому (вертодрому), Державіаслужбою та/або Міноборони, отримання відомостей про перевищення аеродрому (перевищення найвищої точки посадкової площі над рівнем моря) та застосовується до затвердження містобудівної документації з урахуванням обмежень використання відповідної приаеродромної території, встановлених згідно з Повітряним кодексом України.

За правилами п.3 Порядку дія цього Порядку поширюється на відповідний уповноважений орган містобудування та архітектури, Державіаслужбу, Міноборони, провайдерів аеронавігаційного обслуговування, уповноважений орган з питань забезпечення аеронавігаційною інформацією суб`єктів авіаційної діяльності державної авіації та експлуатантів аеродромів (вертодромів).

Пунктом 5 Порядку передбачено, що у разі надходження до відповідного уповноваженого органу містобудування та архітектури заяви особи, що має намір збудувати об`єкт заввишки 45 метрів і більше відносно перевищення аеродрому (вертодрому) (перевищення найвищої точки посадкової площі над рівнем моря) відповідного аеродрому (вертодрому), для отримання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки в межах приаеродромної території відповідний уповноважений орган містобудування та архітектури надсилає за допомогою програмних засобів Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (далі - електронна система) не пізніше ніж протягом наступного робочого дня Державіаслужбі та/або Міноборони відповідно відомості, наведені в заяві особи, із зазначенням: назви об`єкта будівництва; абсолютної відмітки поверхні землі на ділянці будівництва в балтійській системі висот; абсолютної відмітки найвищої точки запланованого об`єкта будівництва в балтійській системі висот; географічних координат об`єкта будівництва у всесвітній геодезичній системі 1984 року WGS-84 (широта - ___°___ '___, довгота - ___°___'___).

Матеріалами справи підтверджено, що позивач звернувся до відповідача із заявою про видачу містобудівних умов та обмежень щодо нового будівництво багатоквартирних житлових будинків з підземними паркінгами, вбудовано прибудованими приміщеннями громадського призначення та знесенням будівлі трансформаторнної підстанції (Б-1) в м. Луцьку, вул. Метельницького архітектора.

Відповідно до поданої заяви видно, що абсолютна відмітка поверхні землі на ділянці будівництва в балтійській системі висот становить 194 м, абсолютна відмітка найвищої точки запланованого об`єкта будівництва в балтійській системі висот - 253 м.

Таким чином, висота запланованого об`єкта будівництва в балтійській системі висот становить 59 м (253 - 194).

Як вже зазначалось судом раніше, отримання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки в межах приаеродромної території для будівництва об`єкта заввишки 45 метрів і більше відносно перевищення аеродрому (вертодрому) (перевищення найвищої точки посадкової площі над рівнем моря) такі відомості підлягають надсиланню Державіаслужбі та/або Міноборони для надання оцінки впливу запланованого об`єкта будівництва на критерії першої групи.

Апелянт зазначає, що на території міста Луцька діє військовий аеродром, відстань до якого від вказаної земельної ділянки по прямій лінії становить 5654 м, а довжина злітно-посадкової смуги якого становить 2500 м.

На підтвердження вказаних обставин апелянт покликається на інформацію, що є у вільному доступі з відкритих джерел.

Натомість в матеріалах справи відсутні будь які докази про відмітку найвищої точки посадкової площі над рівнем моря військового аеродрому на території м. Луцька.

За вказаних обставин неможливо встановити чи вказаний об`єкт будівництва перевищує 45 метрів відносно найвищої точки посадкової площі над рівнем моря відповідного аеродрому.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що Постановою КМУ №1427 від 23.12.2021 також затверджено Порядок встановлення обмежень використання приаеродромної території, який визначає механізм розроблення, погодження та затвердження обмежень використання приаеродромної території та вимоги до них.

Вказаним Порядком (п.п. 24 - 26) передбачено, що обмеження використання приаеродромної території розробляються експлуатантами аеродрому (вертодрому) в паперовій та електронній формі для кожного аеродрому (вертодрому) окремо.

Розроблені відповідно до вимог цього Порядку обмеження використання приаеродромної території надсилаються експлуатантом аеродрому (вертодрому) на погодження органам місцевого самоврядування, в межах адміністративно-територіальних одиниць яких розташовується приаеродромна територія аеродрому (вертодрому).

Обмеження використання приаеродромної території розглядаються та погоджуються органами місцевого самоврядування у місячний строк з дня їх отримання.

Погодження обмеження використання приаеродромної території, створеного у паперовій формі, оформляється шляхом проставлення на ньому грифа погодження, який включає в себе слово «ПОГОДЖЕНО», найменування посади особи та органу місцевого самоврядування, особистий підпис посадової особи, скріплений гербовою печаткою, власне ім`я, по батькові (за наявності), прізвище і дату, назву документа, що підтверджує погодження, його дату і номер.

Погодження обмеження використання приаеродромної території, створеного в електронній формі, засвідчується електронним підписом уповноваженої посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування.

У разі неприйняття органами місцевого самоврядування рішення щодо погодження обмежень використання приаеродромної території у місячний строк з дня їх отримання вони вважаються погодженими за вмовчанням.

Таким чином, у відповідача, як суб`єкта погодження, повинна бути наявна інформація щодо обмежень використання приаеродромної території.

Натомість, обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт покликається лише на інформацію отриману з відкритих джерел (мережі інтернет), що не може бути належним та допустимим доказом при розгляді даної справи.

Також суд апеляційної інстанції вважає безпідставними покликання апелянта про те, що об`єкт заввишки 45 метрів і більше не погоджено з Державіаслужбою та/або Міноборони, оскільки відповідно до п.5 Порядку таке погодження здійснюється саме уповноваженим органом містобудування та архітектури.

Не можна залишити поза увагою той факт, що позивачу відмовлено у видачі містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки :22:123:0069 на об`єкт будівництва «Нове будівництво багатоквартирних житлових будинків з підземними паркінгами, вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та знесенням будівлі трансформаторної підстанції (Б-1) в м. Луцьку, вул. Метельницького архітектора» саме з підстав невідповідності намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач, як уповноважений орган, звертався до Державіаслужби та/або Міноборони для надання оцінки впливу запланованого об`єкта будівництва, як це прямо передбачено Постановою КМУ №1427 від 23.12.2021 у разі перевищення об`єкта 45 метрів і більше відносно найвищої точки посадкової площі над рівнем моря.

У постанові Верховного Суду від 19.01.2023 у справі № 640/9995/20 сформований висновок і про те, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Суд апеляційної інстанції враховує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

За таких обставин, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку за необхідне зобов`язати відповідача видати ТзОВ «Казкова оселя» містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки :22:123:0069 на об`єкт будівництва «Нове будівництво багатоквартирних житлових будинків з підземними паркінгами, вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та знесенням будівлі трансформаторної підстанції (Б-1) в місті Луцьку, вулиця Метельницького архітектора» з наступними обмеженнями щодо забудови: гранична висота будівлі/споруди 63 м, відсоток забудови 30%, показник щільності населення до 860 людей на гектар, відстані від червоних ліній до будинку 3 м.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами Луцької міської ради залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року у справі № 140/7344/25 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула