Справа № 520/26551/24
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2026-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 р.Справа № 520/26551/24

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

за участю секретаря судового засідання Кіт Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Кухар М.Д.) від 03.11.2025 року (повний текст складено 03.11.25 року) по справі № 520/26551/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області які полягають в обмеженні розміру пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром з 01.02.2023 року, з 01.03.2023 року, з 01.03.2024 року та з 01.06.2024 року;

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у припиненні нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000,00 гривень згідно постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року № 713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб з 01.02.2023 року, після проведення перерахунку основного розміру його пенсії на виконання рішень Харківського окружного адміністративного суду від 27.01.2023 по справі № 520/1831/22 та від 20.03.2024 по справі № 520/4098/24;

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області які полягають у припиненні нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації пенсії з 01.02.2023 року, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 року № 118 Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році;

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області які полягають у припиненні нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації пенсії з 01.03.2023 року, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році;

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області які полягають в обмеженні індексації пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2024 року, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 року № 185 Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році максимальним розміром 1500,00 грн.;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати, нараховувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію у розмірі 80% грошового забезпечення та без обмеження максимальним розміром:

з 01.022023 року з урахуванням щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000,00 гривень згідно постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб та з урахуванням індексації пенсії, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 року № 118 Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році;

з 01.03.2023 року додатково з урахуванням індексації пенсії, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році у повному розмірі без обмеження індексації пенсії максимальним розміром 1500,00 грн.;

з 01.03.2024 року додатково з урахуванням індексації пенсії, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 185 Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році у повному розмірі без обмеження індексації пенсії максимальним розміром 1500,00 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2025 року по справі № 520/26551/24 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області які полягають в обмеженні розміру пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром з 01.02.2023 року, з 01.03.2023 року, з 01.03.2024 року та з 01.06.2024 року.

Зобов`язана Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати, нараховувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію у розмірі без обмеження максимальним розміром з 01.02.2023 року, з 01.03.2023 рок у, з 01.03.2024 року та з 01.06.2024 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення набрало законної сили.

Позивач звернувся до суду із заявою, в якій просив суд:

визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягає у не перерахунку, не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 пенсії у розмірі без обмеження максимальним розміром з 01.02.2023 року, з 01.03.2023 року, з 01.03.2024 року та з 01.06.2024 року, на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2025 но справі № 520/26551/24;

постановити окрему ухвалу, якою зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону - виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2025 по справі № 520/26551/24 в частині щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати, нараховувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію у розмірі без обмеження максимальним розміром з 01.02.2023 року, з 01.03.2023 року, з 01.03.2024 року та з 01.06.2024 року.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.11.2025 року по справі № 520/26551/24 заяву представника позивача в порядку ст. 383 КАС України про визнання протиправною бездіяльності, вчиненої суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду у справі № 520/26551/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без задоволення.

Позивач не погодився з ухвалою суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 03.11.2025 по справі № 520/26551/24 про залишення без задоволення заяви представника позивача в порядку ст. 383 КАС України про визнання протиправною бездіяльності, вчиненої суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду у справі № 520/26551/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що правомірності власних дій вчинених на виконання рішення суду по справі № 520/26551/24 щодо не здійснення виплати позивачу пенсії відповідач не довів, матеріали справи доказів правомірності вчинення зазначених дій відповідачем не містить.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в обґрунтування поданої заяви позивач (в інтересах якого діє адвокат Острицький А.О.) посилався на те, що звернувся до ГУ ПФУ в Харківській області із заявою від 18.08.2025 щодо виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2025 по справі № 520/27989/24 в добровільному порядку, проте відповідач зазначене рішення суду не виконав.

Також зазначив, що на особистому прийомі відповідач повідомив, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2025 но справі № 520/26551/24 - знаходиться на опрацюванні та буде виконано відповідно до Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці) призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 14.07.2025 № 821. Крім того ГУПФУ в Харківській області повідомив, що зазначене рішення суду не виконано, оскільки ще не готово програмне забезпечення, яке мало би запрацювати до 01 вересня 2025 року згідно постанови Кабінету міністрів України від 14.07.2025 № 821.

Для виконання зазначеного рішення суду Харківський окружний адміністративний суд 06.08.2025 року видав виконавчий лист, який позивачем разом із заявою про примусове виконання рішення суду від 19.09.2025 року пред`явлено до виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Старшим Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження № 79174503 від 23.09.2025 року про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2025 по справі № 520/26551/24 в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати, нараховувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію у розмірі без обмеження максимальним розміром з 01.02.2023 року, з 01.03.2023 року, з 01.03.2024 року та з 01.06.2024 року, про що прийнято відповідну постанову про відкриття виконавчого провадження № 79174503 від 23.09.2025 року.

Зазначеною постановою Державним виконавцем відведено 10 робочих днів для боржника для виконання зазначеного рішення суду в добровільному порядку.

Зазначений строк сплив 07.10.2025 року, проте рішення суду боржником так і не було виконано.

Згідно відомостей отриманих з АСВП та інформації про хід виконавчого провадження № 79174503, боржником не надсилалось жодних доказів, які б свідчили про виконання зазначеного рішення суду.

На підставі цього вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду не виконується Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, що й стало підставою для звернення до суду зі вищевказаною заявою.

Відмовляючи в задоволенні заяви, яка подана в порядку ст. 383 КАС України, суд першої інстанції зазначив, що враховуючи вчинені відповідачем дії в межах законодавчо встановленої компетенції, спрямовані на фактичне виконання рішення суду від 24.06.2025 по справі № 520/26551/24, суд дійшов висновку про відсутність протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача в межах даної справи.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Приписами ч.ч. 2, 3 ст. 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з вимогами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013, у рішенні від 26.06.2013 зазначив, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 за № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 за № 11-рп/2012).

Виконання судового рішення, як завершальна стадія судового провадження, є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі Горнсбі проти Греції суд наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (див. рішення у справі "Філіс проти Греції" (Philis v. Greece) (№ 1) від 27 серпня 1991 року, серія А, № 209, с. 20, п. 59). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень (п. 40).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

У разі невиконання судового рішення позивачка має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених нормами КАС України.

Статтею 372 КАС України визначений порядок виконання судових рішень в адміністративних справах.

Відповідно до частин 2, 4 вказаної статті судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Частина 1 ст. 373 КАС України визначає, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Аналіз наведеного вказує, що рішення суду в адміністративних справах може бути виконане добровільно, з моменту набрання рішенням законної сили, та примусово, після відкриття відповідного виконавчого провадження. Разом з цим виконання судового рішення, у якому порядку воно б не відбувалось, є невід`ємною складовою права на судовий захист.

Процесуальним засобом забезпечення належного та своєчасного виконання судового рішення є судовий контроль, підстави та порядок здійснення якого визначені зокрема статтею 383 КАС України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Частиною 2 статті 383 КАС України встановлено вимоги до поданої заяви. Зокрема, зазначено, що у такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

Згідно з ч. 6 ст. 383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

З системного аналізу зазначених норм права випливає, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований, у тому числі, і приписами статті 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.

Отже, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів статті 383 КАС України вбачається за можливе у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Отже, інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований, у тому числі, і приписами статті 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача та застосування приписів статті 383 КАСУ можливе у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем. Бездіяльністю визнається пасивна форма поведінки особи, що полягає у невчиненні нею конкретної дії (дій), які вона повинна була і могла вчинити в даних конкретних умовах.

Аналіз викладених вище положень КАС України вказує, що окрема ухвала суду є одним із інструментів механізму стримувань і противаг, превенції вчинення порушень закону, які адміністративний суд не може самостійно усунути шляхом вжиття належних заходів. Окрема ухвала виноситься судом у зв`язку з виявленням під час судового розгляду справи по суті порушення законності, які не охоплюються предметом спору та не можуть бути усунені шляхом розв`язання спору по суті. При цьому такі порушення мають негативно впливати на стан суб`єктивних прав та обов`язків особи у публічно-правових відносинах. Водночас інститут постановлення окремої ухвали є крайньою мірою і може застосовуватися лише у випадках, коли є очевидним порушення закону та з метою вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли такому порушенню.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 27.01.2020 № П/811/236/16 (К/9901/13367/18), який ураховується судом відповідно до положень ч. 5 ст. 242 КАС України.

Колегія суддів зазначає, що окрема ухвала є формою реагування суду на порушення норм права, причини та умови, що спричинили (зумовили) ці порушення, з метою їх усунення та запобігання таким порушенням у майбутньому. Необхідність їх винесення зумовлена завданнями адміністративного судочинства захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень органів державної влади, місцевого самоврядування, їхніх посадових, службових осіб у процесі здійснення ними управлінських функцій.

Як було встановлено судом першої інстанції, на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2025 по справі № 520/26551/24 головним управлінням, проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , без обмеження максимальним розміром з 01.02.2023, 01.03.2023, 01.03.2024 та 01.06.2024 року.

За результатом перерахунку нараховано різницю в пенсії за період з 01.02.2023 по 31.10.2025 у розмірі 66004,31 грн., яку внесено до Реєстру судових рішень.

Відповідно до ст. 8 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 року № 2262-Х11 виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з п. 20 та п. 29 ч. 1 ст. 116 Бюджетного кодексу України взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Виплата нарахованих коштів на виконання рішення суду підлягає виплаті в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями судів за рахунок коштів Державного бюджету України.

Органи Пенсійного фонду України фінансують виплату пенсій за рахунок коштів Державного бюджету, реалізуючи бюджетну програму КПКВК 2506020 "Дотація Пенсійному фонду України па виплату пенсій, надбавок та підвищень до пенсії за різними пенсійними програмами" у межах виділених асигнувань.

При цьому, Головним розпорядником коштів за цією програмою є Міністерство соціальної політики України, розпорядником нижчого рівня - Пенсійний фонд України.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2026 витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області:

- інформацію про хід виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2025 у справі № 520/26551/24; інформацію (та відповідні докази) про те, які дії з боку ГУ ПФУ в Харківській області вживалися для виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2025 у справі № 520/26551/24;

- докази відсутності грошових коштів у Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області для виконання рішення суду у справі № 520/26551/24.

На виконання ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2026 по справі № 520/26551/24 відповідач надав до суду письмові пояснення щодо виконання судового рішення у цій справі, де зазначає, що за результатом перерахунку нараховано різницю в пенсії за період з 01.02.2023 по 31.10.2025 у розмірі 66004,31 грн. та внесено до Реєстру судових рішень, на підтвердження чого ним надано копію розрахунку на доплату пенсії та витяг з Реєстру судових рішень.

Також вказує, що на виконання вищезазначеного рішення суду з датою набрання законної сили 25.07.2025 нараховано різницю в пенсії з 01.02.2023 по 31.10.2025 в розмірі 66004,31 грн. Розмір пенсії за листопад та грудень 2025 року, з урахуванням перерахунку становить 25115,14 грн., з якого до виплати - 23610,00 грн., а поточний борг, який обліковано в Реєстрі судових рішень за відповідний період - 3010 гривень 28 копійок.

Посилається на те, що з жовтня 2025 року на виконання постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень» від 14.07.2025 № 821 розпочато погашення заборгованості та виплачено 6360 гривень 43 копійки на підтвердження чого ним надано витяг з виплатної відомості.

Також зазначив, що Тимчасовим розписом доходів і видатків головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на 2026 рік, затвердженим наказом Пенсійного фонду України 31 грудня 2025 року, видатки за рахунок коштів загальнообов`язкового державного пенсійного страхування: на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), перерахованих на виконання рішень суду, передбачені у сумі 18643,5 тис. грн. (в т.ч. на І квартал 2026 року - 0,0 грн.); на погашення заборгованості з виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) на виконання ретроспективних судових рішень у сумі 22410,0 тис. грн. (в т.ч. на І квартал 2026 року - 0,0 грн.); за рахунок коштів Державного бюджету України: на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), перерахованих на виконання рішень суду, передбачені у сумі 43981,1 тис. грн. ( в т.ч. на 1 квартал 2026 року - 0,0 грн.); на погашення заборгованості з виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) на виконання ретроспективних судових рішень у сумі 24048,9 тис. грн. (в т.ч. на 1 квартал 2026 року - 0,0 грн.), на підтвердження чого ним надано копію тимчасового розпису доходів і видатків.

Зазначає, що для виконання рішення суду по зазначеній справі в повному обсязі, головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області 09.01.2026 за вих. № 2000-0510-5/4502 до Пенсійного фонду України зроблено запит щодо виділення коштів на виплату різниці в пенсії ОСОБА_1 за відповідний період у розмірі 62654 гривні 16 копійок, на підтвердження чого ним надано копію відповідного листа.

Вказує, що після фінансування пенсії за січень поточного року в розмірі 27876,83 грн., в Реєстрі судових рішень обліковано як поточний борг 416,30 грн., на виконання судового рішення по справі № 520/26551/24, виплату якого буде проведено відповідно до Порядку № 821.

Наведені вище обставини свідчать про те, що у цій справі судове рішення в порядку та у спосіб, які встановлені таким рішенням, залишається не виконаним відповідачем в повному обсязі з підстав, які відповідач пояснює саме відсутністю фінансування. При цьому, самим боржником вчиняються дії щодо виплати позивачу заборгованості для виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2025 у справі № 520/26551/24.

В свою чергу, як вказувалося вище, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів статей 383, 249 КАС України можливе лише у разі встановлення факту протиправного невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених саме рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Фактично, у повному обсязі виконання судового рішення можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету України, після отримання їх від головного розпорядника коштів Міністерства соціальної політики України, розпорядником нижчого рівня - Пенсійним фондом України. Виділення коштів із державного бюджету на фінансування відповідної бюджетної програми не залежить від волі окремого територіального органу Пенсійного фонду України.

Аналогічного висновку, а саме про те, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, дійшов Верховний Суд у постановах від 24.01.2018 у справі № 405/3663/13-а, від 13.06.2018 у справі № 757/29541/14-а, від 07.11.2019 у справі № 420/70/19, від 23.04.2020 у справі № 560/523/19.

Отже, колегія суддів вважає, що подальші заходи щодо виділення коштів із Державного бюджету па фінансування виконання вказаного судового рішення від діяльності головного управління не залежать.

Колегія суддів вважає, що невиконання рішення суду в частині здійснення виплати пов`язане з об`єктивними причинами, які не залежать від волі відповідача, оскільки виділення коштів відбувається за відповідними бюджетними асигнуваннями з Пенсійного фонду України.

Проаналізувавши доводи позивача щодо поданої заяви, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та порушення ним прав, свобод, інтересів позивача під час виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2025 у справі № 520/26551/24, а тому заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для застосування заходів судового контролю у порядку статті 383 КАС України у цій справі.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті судового рішення у цій справі, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи сторін отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 03.11.2025 року по справі № 520/26551/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко В.В. Катунов

Повний текст постанови складений 03.02.2026 року