Справа № 320/40848/23
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2026-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у якому просила суд:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, які полягають у відмові в призначенні пенсії за віком, відповідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 , що викладена в листі Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві через неврахування до трудового стажу періодів роботи по трудовій книжці НОМЕР_1 , а саме: з 01 лютого 1982 року по 11 лютого 1995 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві врахувати всі періоди роботи, згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1 , у тому числі: з 01 лютого 1982 року по 11 лютого 1995 року, та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 з 14 лютого 2022 року.

В обґрунтування позову позивач вказала на протиправності дій пенсійного органу щодо не врахування згідно трудової книжки до її трудового стажу спірного періоду з 01 лютого 1982 року по 11 лютого 1995 року через те, що печатка в трудовій книжці при звільненні не відповідає назві підприємства. Позивач вказала на те, що ТОВ «Українська архівна компанія - Архів» своїм листом від 01.06.2023 підтверджує знищення архівосховища в селі Блискавиця внаслідок дій окупаційних військ про що відкрито кримінальне провадження від 20.04.2022 №0001292, у зв`язку з чим, підтвердити печатку підприємства не має можливості. Всі необхідні документи при звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком позивачем були надані, записи в трудовій книжці підтверджують здобутий нею трудовий стаж, є достатніми та підлягають врахуванню для призначення пенсії. Позивач наголошує на тому, що для призначення їй пенсії за віком вона має необхідні 15 років стажу. Дії пенсійного органу щодо не призначення пенсії за віком порушують право позивача на отримання пенсії, відповідач не дослідив належним чином обставини та порушив її конвенційні права на очікування призначення спірної пенсії.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 20.02.2023 № 72.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві по не врахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 період роботи з 01.02.1982 по 11.02.1995 згідно дублікату трудової книжки, виданої 16.03.1999 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.02.2023 за вх. №2171, з урахуванням висновків суду зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 період роботи, з 01.02.1982 по 11.02.1995 згідно дублікату трудової книжки, виданої 16.03.1999 року та прийняти відповідне рішення.

В решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, при цьому, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження на 28.01.2026.

Розгляд апеляційної скарги 28.01.2026 не здійснювався, у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою від 14.02.2023, зареєстрована за вх. №2171, про призначення їй пенсії за віком за ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та додала до неї наступні документи: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру НОМЕР_2 ; паспорт серії НОМЕР_3 ; свідоцтва про народження дітей НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 ; трудову книжку НОМЕР_1 .

Рішенням від 20.02.2023 № 72, ОСОБА_1 відмовлено у призначення пенсії за віком за ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до поданої нею заяви та документів від 14.02.2023 № 2171.

Підставою для відмови у призначення спірної пенсії зазначено те, що відповідно до наданих документів про стаж (ідентифікаційний номер, трудова книжка, свідоцтва про народження дітей) загальний страховий стаж позивача становить 15 років 7 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. Необхідний страховий стаж при досягненні 60 років з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року складає 29 років. Не враховано до стажу період роботи з 01.02.1982 по 11.02.1995 згідно дублікату трудової книжки, виданої 16.03.1999 року, оскільки печатка, якою завірений запис про звільнення, не відповідає назві підприємства.

Таким чином, відповідачем вказаним рішенням відмовлено позивачу ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, що складає 29 років, а також не зараховано до страхового стажу вказаний спірний період.

Листом від 22.02.2023 № 2600-0211-8/31062, ГУ ПФУ в м. Києві повідомило ОСОБА_1 про прийняте рішення щодо відмови у призначенні пенсії за віком за вказаних вище підстав.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулась до суду з позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця. Відповідачем не забезпечено належну перевірку поданих позивачем документів до заяви про призначення пенсії, не надано можливості подати додаткові документи на підтвердження спірного страхового стажу.

Натомість, відповідач вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк судом першої інстанції не було враховано того, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. До страхового стажу не враховано період роботи згідно дублікату трудової книжки, виданої 16.03.1999 року, з 01.02.1982 по 11.02.1995, оскільки печатка при звільненні не відповідає назві підприємства.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 46 Конституції України, встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг, врегульовано Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Згідно абзацу 1 частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом абз. 1 ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з абзацом 1 частини третьої статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Згідно норм ч. 2 ст. 26 Закону № 1058-IV, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.

Відповідно до норм ч. 3 ст. 26 Закону № 1058-IV, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 15 до 16 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 15 до 17 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 15 до 18 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 15 до 19 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.

Згідно приписів ч. 4 ст. 26 Закону № 1058-IV, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що ОСОБА_1 на дату звернення до пенсійного органу щодо призначення їй спірної пенсії досягла віку - 60 років, що не заперечувалось відповідачем, водночас, спірним є достатність страхового стажу, який окрім досягненого особою необхідного віку є складовою у призначенні спірної пенсії, що на переконання позивача для неї складає 15 років та за доводами відповідача має бути не менше 29 років.

Відповідачем в рішенні та листі зазначено про встановлений згідно трудової книжки та даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування страховий стаж ОСОБА_1 15 років 7 днів. Та до страхового стажу не враховано згідно записів в трудовій книжці період роботи з 01.02.1982 по 11.02.1995, у зв`язку із тим, що печатка на даті звільнення не відповідає назві підприємства. Вказано також про те, що необхідний страховий стаж з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року складає 29 років.

Так, спірним є період з 01.02.1982 по 11.02.1995 в частині зарахування до страхового стажу та правильність визначення необхідного страхового стажу за періодами роботи на дату досягнення особою пенсійного віку.

Згідно спірних записів дублікату трудової книжки ОСОБА_1 , виданої 16.03.1999, НОМЕР_1 , у період з 01.02.1982 по 11.02.1995 позивач працювала у Київському мотоциклетному заводі.

Зокрема, згідно Розпорядження №8 від 27.01.1982 зарахована комірницею складу №68 відділу розвитку, запис від 01.02.1982; згідно Розпорядження №136 від 13.12.1984 переведена у цех №12 комірницею, запис від 13.12.1984 (виправлено з 1982); згідно Розпорядження №112 від 01.08.1089 переведена у цех №5 комплектувальницею виробів та інструменту 4 розряду, запис від 01.08.1989; Розпорядженням №7 від 03.03.1995 звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, запис від 11.02.1995.

На записі про звільнення проставлена печатка ПАТ «Київського мотоциклетного заводу».

Позивачем до позову долучено лист ТОВ «Українська архівна компанія-Архів» від 01.06.2023 за вих. №01062023, в якому зазначено про те, що документи, які були на зберіганні, у тому числі документи ПАТ «Київський мотоциклетний завод» в с. Блиставиця наприкінці березня 2022 року були знищенні разом із архівосховищем у період військової окупації російськими військами внаслідок вибуху та пожежі, про що відкрито кримінальне провадження від 20.04.2022 №0001292.

Вказаний лист наданий архівною компанією для пред`явлення до Пенсійного фонду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що за змістом ст. 62 Закон України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абз. 1 п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 637, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Водночас, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця. У разі якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Відповідач зазначає про те, що при перевірці поданих позивачем документів, а саме трудової книжки було встановлено, що на даті звільнення позивача (11.02.1995) печатка не відповідає назві підприємства, у зв`язку із чим, позивач мала надати уточнюючу довідку підприємства про спірний період роботи.

За матеріалами справи наданої відповідачем до суду вбачається, що уповноваженою особою складено розписку - повідомлення в якій зазначено перелік поданих, отриманих документів від позивача, анкету-опитування та пам`ятку пенсіонера.

Відповідно, наявності розписки складеної уповноваженою особою відповідача в якій зазначено про відсутність необхідних документів, судом не встановлено. Як і не встановлено надання позивачу часу та можливості подати протягом трьох місяців додаткові документи на підтвердження спірного періоду для зарахування його до страхового стажу.

Таким чином, за даною справою судом не було встановлено дотримання відповідачем положень Порядку №22-1, не забезпечено належну перевірку поданих позивачем документів до заяви від 14.02.2023 за вх. №2171 про призначення пенсії, не надано можливості подати додаткові документи на підтвердження спірного страхового стажу.

До того ж, колегія суддів враховує й те, що певні недоліки заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії та позбавляти особу на отримання пенсії за її трудове діяльність протягом життя.

Тож, відповідач повідомляючи позивачу про відмову в призначенні пенсії, діяв необґрунтовано, протиправно прийняв рішення від 20.02.2023 №72 про відмову у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з чим, вказане рішення як акт індивідуальної дії, наявність якого встановлено судом, підлягає скасуванню, на чому цілком обґрунтовано наголосив і суд першої інстанціїї.

Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко