Справа № 340/2817/25
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2026-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 січня 2026 року м. Дніпросправа № 340/2817/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.,

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

секретар Перетятько К.С.

за участі представника позивача Тарана О.В. (в режимі відеоконференцзв`язку),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтасвіт» на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року (суддя Пасічник Ю.П., повне судове рішення складено 15 вересня 2025 року) в справі № 340/2817/25 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтасвіт» до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтасвіт» звернулось до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області (далі - ГУ ПФУ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10 січня 2025 року:

№2 про застосування штрафних санкцій в сумі 319500 грн;

№2 про застосування штрафних санкцій в сумі 14200,00 грн;

№4 про застосування штрафних санкцій в сумі 88197,10 грн.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення, ухваливши нове про задоволення позову.

Доводи апелянта наступні:

1) відсутність належних підстав для проведення фактичної перевірки, адже у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази наявності такої інформації у контролюючого органу;

2) порушення порядку підписання та вручення акта перевірки, адже акт перевірки не був вручений позивачу або його представнику у порядку, визначеному статтею 86 ПК України, що позбавило його права на подання заперечень;

3) відсутність будь-якої вини ТОВ «Нафтасвіт» у порушенні вимог п. 32 Закону України №3817-ІХ, що є обов`язковою умовою притягнення платника податків до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення;

4) недоведеність факту реалізації необлікованого пального, порушення порядку встановлення залишків нафтопродуктів, встановлених Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, та, як наслідок, відсутність належних та допустимих доказів факту реалізації позивачем необлікованого пального;

5) відсутність вини позивача у здійсненні роздрібної торгівлі пальним за відсутності ліцензії; неврахування судом першої інстанції установлення різної відповідальності за це порушення законами №3817-IX та №481/95-ВР, а також виконання позивачем вимог закону з метою отримання ліцензії.

У відзиві відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, у зв`язку з чим суд визнав за можливе здійснити апеляційний перегляд справи за відсутності представника відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що наказом ГУ ДПС у Кіровоградській області від 03.12.2024 №937-п "Про проведення фактичних перевірок суб`єктів господарювання та торгових об`єктів" на підставі ст.19-1, п.п.20.1.2, 20.1.4, 20.1.6., 20.1.8-20.1.13., 20.1.17 п. 20.1 ст.20, п.п.75.1.3 п.75 ст.75, пп.80.2.2, пп.80.2.5 п.80.2 ст. 80 ПК України зобов`язано провести протягом грудня 2024 року фактичні перевірки суб`єктів господарювання (перелік додається) тривалістю не більше 10 діб. Перевірку провести з метою здійснення контролю за дотриманням платником податків законодавства в частині ліцензування, виробництва, обліку, обігу, придбання, зберігання та транспортування підакцизних товарів. Згідно з додатком 2 до вказаного наказу до переліку суб`єктів господарювання включено позивача по справі, адреса місцезнаходження Кіровоградська обл., м. Світловодськ, смт Власівка, вул. Молодіжна, 46, АЗС.

На підставі наказу на перевірку виписано направлення на перевірку №№4146, 4147 від 03.12.2024.

Наказ та направлення перед початком проведення перевірки були вручені оператору АЗС Лопарьовій Наталії Василівні, що підтверджується особистим підписом на примірниках направлень.

Перед початком фактичної перевірки на АЗС було проведено контрольно-розрахункову операцію, а саме було придбано:

- бензин А-95 в кількості 3,76 л за ціною 53,20 грн./л., загальна вартість придбаного пального склала 200,0 грн., при цьому видано фіскальний чек від 05.12.2024 № 186942;

- одну пляшку коньяку AZNAURI 5 зірок, ємкість 0,5 л, вміст спирту 40 % об. (марка акцизного податку наклеєна на пляшку - AHIX021941) за ціною 215,0 грн., при цьому видано фіскальний чек від 05.12.2024 № 186949.

В ході перевірки надано запит про надання документів від 05.12.2024 року №б/н.

В ході перевірки здійснено зняття фактичних залишків пального на АЗС, встановлено відмінність залишків скрапленого газу згідно Х-звіту та фактичними залишками пального. З урахуванням відносної похибки вимірювання 0,8% для дизельного пального, бензину та 0,5% для скрапленого газу, встановлено перевищення залишків пального згідно фактичних залишків над залишками пального згідно Х-звіту на 1854,73 літрів на загальну вартість 88197,10 грн. (інформація щодо розбіжностей наведена в розділі 2 акту в таблиці).

За результатами фактичної перевірки складено акт про результати фактичної перевірки з питань дотримання суб`єктами господарювання вимог законодавства України у сфері обігу пального від 16.12.2024 року № 17610/11-28-09-02/40134807.

Для підписання акту представник позивача не з`явився, про що 16.12.2024 складено акт, а тому акт перевірки було направлено за податковою адресою позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення від 17.12.2024 №204 та вручений 21.12.2024 року.

Суд першої інстанції відхилив доводи позивача щодо порушення вимог ст. 86 ПКУ в частині відсутності доказів повідомлення представника позивача про дату складання акту, зважаючи на те, що ст. 86 ПКУ не містить обов`язкових вимог щодо форми повідомлення представника суб`єкта господарювання про дату та час підписання акту перевірки, в даному випадку під час проведення фактичної перевірки була присутня особа, яка здійснювала розрахункові операції, а тому була обізнана про факт проведення перевірки та необхідність повідомити уповноваженого представника ТОВ НАФТАСВІТ про наслідки проведеної перевірки.

Актом перевірки встановлено порушення:

- ч. 2 ст. 29 закону України від 18 червня 2024 року № 3817-IX „Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального (із змінами та доповненнями), в частині роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним;

- постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 №957 Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв (зі змінами та доповненнями), п.32 розділу ХІІІ. Перехідні положення закону України від 18 червня 2024 року № 3817-IX „Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального (із змінами та доповненнями), в частині роздрібної торгівлі алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої;

- п. 12 ст.3 Закону України „Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг від 06.07.1995 року №265-95 (зі змінами та доповненнями), а саме: не ведеться в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів за місцем їх реалізації (АЗС), в кількості пального 1854,73 літрів на загальну вартість 88197,10 грн.

За результатами перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 10.01.2025:

- № 2 про застосування штрафу в сумі 319500,0 грн., згідно част. 2 ст. 29 закону України від 18 червня 2024 року № 3817-IX „Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального (із змінами та доповненнями), в частині роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним;

- № 2 про застосування штрафу в сумі 14200,0 грн., згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 №957 Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв (зі змінами та доповненнями), п.32 розділу ХІІІ. Перехідні положення закону України від 18 червня 2024 року № 3817-IX „Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального (із змінами та доповненнями), в частині роздрібної торгівлі алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої;

- № 4 про застосування штрафу в сумі 88 197,10 грн., згідно п. 12 ст.3 Закону України „Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг від 06.07.1995 року №265-95 (зі змінами та доповненнями), а саме: не ведеться в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів за місцем їх реалізації (АЗС), в кількості пального 1854,73 літрів на загальну вартість 88197,10 грн.

Врахувавши факт отримання відповідачем листа ДПС України від 25.11.2024 №3542/8 з інформацією щодо здійснення суб`єктами господарювання роздрібного продажу пального за відсутності діючої ліцензії, а також використано інформацію з СОД РРО щодо розрахунків позивача за період з 01.11.2024 по 13.12.2024 року, що підтверджено роздруківкою з СОД РРО, суд першої інстанції вважав, що вказана інформація є достатньою підставою для проведення фактичної перевірки позивача, тому дійшов висновку про правомірність призначення фактичної перевірки позивача.

Також суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність застосування до позивача штрафних санкцій ППР №2 від 10.01.2025, вказавши, що починаючи з дати набрання чинності Законом від 10 жовтня 2024 року № 4015-ІХ (01.12.2024), суб`єкти господарювання, які здійснюють діяльність з роздрібної торгівлі алкогольними напоями, були зобов`язані застосовувати мінімальні роздрібні ціни, визначені п. 32 розділу XIII "Перехідні положення" Закону №3817, адже в силу п.2 розділу ХІІ Прикінцеві положення Закону №3817, Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" №482/95-ВР від 19.12.1995 застосовується в частині, що не суперечить Закону №3817.

Щодо ППР №2 від 10.01.2025, яким до позивача застосовано відповідальність, передбачену п. 22 ч. 2 ст. 73 Закону №3817 за порушення вимог ч. 2 ст. 29 Закону №3817, суд першої зазначив, що 05.07.2019 позивач отримав ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним, реєстраційний номер 1900167, термін дії з 05.07.2019 до 05.07.2024, адреса місяця торгівлі: Кіровоградська обл., м. Світловодськ, смт Власівка, вул. Молодіжна, 46, АЗС, тобто ліцензія на право роздрібної торгівлі пальним позивача № 1900167 діяла до 01.11.2024 року.

Згідно з інформацією з СОД РРО щодо реалізації пального на АЗС ТОВ "Нафтасвіт" за адресою: Кіровоградська обл., м. Світловодськ, смт Власівка, вул. Молодіжна, 46 за період з 01.11.2024 по 13.12 2024 (включно) позивачем здійснювалась реалізація пального, крім того, до початку фактичної перевірки посадовими особами відповідача 05.12.2024 здійснено контрольну розрахункову операцію та придбано бензин А-95 в кількості 3,76 л на загальну суму 200 грн.

Суд першої інстанції зауважив, що позивач, здійснюючи реалізацію пального, починаючи з періоду закінчення терміну дії ліцензії, мав усвідомлювати, що така діяльність здійснюється всупереч вимогам ч. 2 ст. 29 Закону №3817 і при цьому норми вказаного Закону не містять будь-яких виключень із загальних правил щодо можливості здійснювати діяльність без наявності ліцензії, тому дійшов висновку про правомірність ППР №2 від 10.01.2025.

Щодо ППР № 4 від 10.01.2025, яким до позивача застосовано штраф в сумі 88 197,10 грн. за порушення п. 12 ст.3 Закону України „Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг від 06.07.1995 року №265-95, у зв`язку з не веденням в порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів за місцем їх реалізації (АЗС) в кількості пального 1854,73 літрів на загальну вартість 88197,10 грн., суд першої інстанції вказав, що в ході здійснення зняття фактичних залишків пального на АЗС встановлено відмінність залишків скрапленого газу згідно з Х-звітом та фактичними залишками пального на 1854,73 літрів на загальну вартість 88197,10 грн, факт реалізації необлікованих ПММ підтверджується інформацією з СОД РРО щодо реалізації пального на АЗС ТОВ "Нафтасвіт" за адресою: Кіровоградська обл., м. Світловодськ, смт Власівка, вул. Молодіжна, 46 за період з 01.11.2024 по 13.12 2024 (включно), тому вважав це податкове повідомлення-рішення правомірним.

Суд визнає висновки суду першої інстанції не в повній мірі обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що наказом ГУ ДПС від 03 грудня 2024 року №937-п на підставі підпунктів 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України (доповідна записка від 01.11.2024 №888/11-28-09-01-09) наказано провести протягом грудня 2024 року фактичні перевірки суб`єктів господарювання (перелік додається) тривалістю не більше 10 діб (а.с. 18 т.1).

У додатку 2 до цього наказу, який є переліком суб`єктів господарювання для проведення фактичних перевірок на підставі підпункту 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, міститься ТОВ «Нафтасвіт», адреса здійснення діяльності: Кіровоградська обл., м. Світловодськ, смт Власівка, вул. Молодіжна, 46, АЗС, мета проведення перевірки здійснення функцій, визначених законодавством у сфері ліцензування, виробництва, придбання, зберігання, реалізації, транспортування та обліку підакцизних товарів (а.с. 18зв т.1).

Направлення на перевірку пред`явлені особі, яка здійснює розрахункові операції, ОСОБА_1 , про свідчить її підпис у направленнях (а.с. 91-92 т.1), який також вручено копію наказу.

В ході перевірки надано запит про надання документів від 05 грудня 2024 року №б/н (а.с. 88 т.1).

За результатами проведення фактичної перевірки складено акт від 16 грудня 2024 року № 17610/11-28-09-02/40134807 (а.с. 19-22 т.1), у якому зафіксовані наступні порушення:

частини другої статті 29 Закону України від 18 червня 2024 року № 3817-IX «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» в частині роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним;

постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року №957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв», пункту 32 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України від 18 червня 2024 року № 3817-IX «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» в частині роздрібної торгівлі алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої;

пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06 липня 1995 року №265-95 в частині не ведення в порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів за місцем їх реалізації (АЗС), в кількості пального 1854,73 літрів на загальну вартість 88197,10 грн.

В акті фактичної перевірки також вказано, що перед початком фактичної перевірки на АЗС проведено контрольно-розрахункову операцію, придбано бензин А-95 в кількості 3,76 л за ціною 53,20 грн./л, загальна вартість придбаного пального склала 200,0 грн, видано фіскальний чек від 05 грудня 2024 року № 186942; одну пляшку коньяку «AZNAURI» 5 зірок, ємкість 0,5 л, вміст спирту 40% об. (марка акцизного податку наклеєна на пляшку AHIX021941) за ціною 215,0 грн, видано фіскальний чек від 05 грудня 2024 року № 186949.

Крім того, в ході перевірки здійснено зняття фактичних залишків пального на АЗС, встановлено відмінність залишків скрапленого газу згідно з Х-звітом фактичним залишкам пального. З урахуванням відносної похибки вимірювання 0,8% для дизельного пального, бензину та 0,5% для скрапленого газу встановлено перевищення залишків пального згідно з фактичними залишками над залишками пального за Х-звітом на 1854,73 літрів на загальну суму 88197,10 грн.

На підставі акту перевірки 10 січня 2025 року ГУ ДПС прийняті рішення про застосування до позивача фінансових санкцій (а.с. 22зв-25 т.1):

- № 2 про застосування штрафу за порушення частини другої статті 29 Закону України від 18 червня 2024 року № 3817-IX?«Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» в частині роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним у розмірі 319500,0 грн;

- № 2 про застосування штрафу за порушення постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року №957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв», пункту 32 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України від 18 червня 2024 року № 3817-IX? «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» в частині роздрібної торгівлі алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої, в розмірі 14 200,00 грн;

- № 4 про застосування штрафу за порушення пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахунків операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06 липня 1995 року №265-95 за не ведення в порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів за місцем їх реалізації (АЗС) в кількості пального 1854,73 літрів на загальну вартість 88197,10 грн в сумі 88197,10 грн.

Спірним в цій справі є питання дотримання контролюючим органом процедури призначення фактичної перевірки, а також доведеності встановлених в ході фактичної перевірки порушень.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Право на проведення перевірки, в тому числі фактичної перевірки, визначено положеннями пункту 75.1. статті 75 та підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (далі ПК України), при цьому така перевірка повинна проводитися в межах повноважень контролюючого органу виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (підпункт 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України).

Підстави призначення, обставини та порядок проведення перевірки визначено положеннями статті 80 ПК України.

Вимоги до змісту наказу керівника контролюючого органу про проведення фактичної перевірки встановлені абзацом 3 пункту 81.1 статті 81 ПК України, відповідно до якого в наказі про проведення перевірки зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Отже, ПК України закріплює таку обов`язкову вимогу щодо змісту наказу про проведення перевірки як найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, а також необхідність відображення підстави для її проведення, визначеної цим Кодексом.

Відтак, під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті зазначення платника податків, який має перевірятися, та чіткого визначення у наказі правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.

Наказ ГУ ДПС у Кіровоградській області від 03 грудня 2024 року №937-п прийнято на підставі підпунктів 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Відповідно до підпунктів 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема:

у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (підпункт 80.2.2);

у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального (підпункт 80.2.5).

Отже, передумовою проведення фактичної перевірки з підстав, передбачених підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявність та/або отримання контролюючим органом відповідної інформації, яка свідчить про можливі порушення з боку платника податку порушень вимог законодавства, тоді як передумовою проведення фактичної перевірки з підстав, передбачених підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявність та/або отримання контролюючим органом відповідної інформації, яка свідчить про можливі порушення з боку платника податку порушень вимог законодавства, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 26 березня 2024 року в справі № 420/9909/23 викладено наступний правовий висновок:

«У спорах цієї категорії перевірці підлягають як питання наявності обґрунтованих підстав для призначення перевірки, так і дотримання контролюючим органом вимог абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України під час оформлення рішення про призначення перевірки у формі наказу, їх узгодженість між собою. У випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. Покликання у наказі на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Тому такий наказ не можна вважати протиправним.

Отже, якщо правовою підставою для проведення перевірки є відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України, якій містить лише одну фактичну підставу для цього, то зазначення у наказі лише цього підпункту без розкриття його змісту та деталізації обставин не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним.».

Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 28 травня 2024 року в справі № 280/1431/23 викладено наступний правовий висновок:

«Судова палата наголошує, що оскільки підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України встановлює в одному підпункті статті дві самостійні (окремі) підстави для проведення перевірки, то у наказі про призначення перевірки контролюючий орган поряд з юридичною підставою у вигляді нумераційного позначення зобов`язаний відобразити конкретну з таких двох фактичних підстав, яка і зумовила прийняття рішення про проведення перевірки, або ж обидві, в обсязі, достатньому для ідентифікації однієї з двох (або обох в сукупності у разі їх наявності). Відображення такої фактичної підстави не обов`язково має бути сформульоване тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте, повинна бути чітко визначена та змістовно відповідати правовій нормі.

Тобто, у разі, якщо фактичною підставою для призначення фактичної перевірки стала наявність (отримання) певної інформації, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України повинен щонайменше зазначити про «наявність (отримання) інформації щодо можливого порушення» або ж зазначити реквізити документа, який слугував приводом для призначення перевірки і містить таку інформацію. Аналогічно, якщо фактичною підставою для призначення фактичної перевірки стало здійснення відповідних функцій, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України повинен саме про це зазначити. Відповідно, якщо підставою для призначення перевірки відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України стала сукупність фактичних підстав, передбачених цією нормою, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України має це відобразити у вищезазначений спосіб.

Саме такий обсяг інформації у наказі, прийнятому відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, можна вважати мінімально достатнім в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо зазначення у наказі підстави для проведення перевірки, оскільки надає платнику податків загальне розуміння про підставу її призначення та відповідний предмет перевірки. Таке інформування про фактичну обставину має бути наведено саме серед підстав для проведення перевірки, тобто перед резолютивною частиною наказу. У разі, якщо наказ відповідає вимогам щодо відображення у ньому мінімально достатнього обсягу інформації щодо підстави для проведення перевірки, такий наказ не може вважатися оформленим з істотним порушенням вимог чинного законодавства. Як наслідок, такий наказ не можна вважати протиправним, оскільки його недоліки в розумінні статті 81 ПК України не є настільки значущими, що ставлять під загрозу можливість реалізації платником податків своїх прав.

Судова палата не може не погодитися з тим, що розкриття змісту та деталізації фактичної обставини, яка стала приводом для прийняття рішення про проведення перевірки відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України (до прикладу, щодо якого саме факту отримана інформація або ж у якій сфері можливі порушення, їх характер і докази на підтвердження) відповідала б більш високим стандартам правової визначеності та більш повно б забезпечувала розуміння суб`єктом господарювання причин, що зумовили проведення перевірки, а також кола питань, які можуть бути її предметом, залежно від підстави проведення.

Водночас, як вже зазначалося, враховуючи висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 26 березня 2024 року у справі №420/9909/23, підставою для визнання наказів контролюючого органу або наслідків його реалізації протиправними є не будь-які недоліки, а лише ті, які є істотними і суттєво вплинули на реалізацію прав платника податків. Відсутність детальної конкретизації підстав перевірки не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним. Здійснюючи розгляд конкретної справи та оцінюючи обставини, підстави позову, суд не позбавлений можливості встановити та перевірити дійсну наявність або відсутність підстав для призначення фактичної перевірки згідно з наказом, у якому відображено мінімально допустимий обсяг інформації.».

У спірному випадку у наказі про проведення фактичної перевірки зазначена підстава для призначення перевірки отримання доповідної записки від 01.11.2024 року № 888/11-28-09-01-09, крім того у додатку №2 до наказу вказана мета проведення перевірки - здійснення функцій, визначених законодавством у сфері ліцензування, виробництва, придбання, зберігання, реалізації, транспортування та обліку підакцизних товарів.

Отже, у наказі про призначення фактичної перевірки зазначені як юридична підстава (підпункти 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України), та й фактична підстава (отримання доповідної записки, а також мета проведення перевірки - здійснення функцій, визначених законодавством у сфері ліцензування, виробництва, придбання, зберігання, реалізації, транспортування та обліку підакцизних товарів), які є достатніми для призначення фактичної перевірки у розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо зазначення у наказі підстави для проведення перевірки, оскільки надає платнику податків загальне розуміння про підставу її призначення та відповідний предмет перевірки.

Доводи апелянта стосовно відсутності належних та допустимих доказів наявності інформації у контролюючого органу, про яку зазначено в наказі, суд відхиляє як необґрунтовані.

Судом встановлено, що листом ДПС України від 25 листопада 2024 року №3542/8 (а.с. 89 т.1) доведено до ГУ ДПС інформацію щодо здійснення суб`єктами господарювання роздрібного продажу пального за відсутності діючої ліцензії.

Крім того, як підставу для призначення фактичної перевірки ГУ ДПС використано інформацію з СОД РРО щодо розрахунків позивача за період з 01 листопада 2024 року по 13 грудня 2024 року (а.с. 79, 80 т.1).

Отже, наведена інформація є достатньою підставою для проведення фактичної перевірки.

Крім того, суд зауважує, що наведені висновки Верховного Суду, які враховуються судом відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, дають суду підстави вважати, що зазначення у наказі про призначення фактичної перевірки підставу призначення перевірки - підпункти 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України є мінімально достатнім в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо зазначення у наказі підстави для проведення перевірки, оскільки надає платнику податків загальне розуміння про підставу її призначення та відповідний предмет перевірки.

Апелянт також вказує на порушення порядку підписання та вручення акта перевірки, адже акт перевірки не був вручений позивачу або його представнику у порядку, визначеному статтею 86 ПК України, що позбавило його права на подання заперечень.

Як вказано вище, за результатами фактичної перевірки контролюючим органом складено акт перевірки від 16 грудня 2024 року № 17610/11-28-09-02/40134807.

Відповідачем вказано, що оператору АЗС ОСОБА_1 повідомлено про дату складання акту.

У зв`язку з неявкою представника позивача для ознайомлення та підписання акту перевірки, що підтверджено актом від 16 грудня 2024 року № 1042/11-28-09-02/40134807, акт перевірки направлено за податковою адресою позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення та отримано позивачем 21 грудня 2024 року (а.с. 84 т.1).

Абзацами першим та другим пункту 86.1 статті 86 ПК України передбачено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.

За положеннями пункту 86.5 статті 86 ПК України акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.

У разі відмови платника податків, його законних представників або особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта (довідки), посадовими особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати перевірки не пізніше наступного робочого дня після його складення реєструється в журналі реєстрації актів контролюючого органу і не пізніше наступного дня після його реєстрації вручається або надсилається платнику податків, його законному представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції.

У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта (довідки) перевірки чи неможливості його вручення платнику податків або його законним представникам чи особі, яка здійснювала розрахункові операції з будь-яких причин, такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. У зазначених в цьому абзаці випадках контролюючим органом складається відповідний акт або робиться позначка в акті або довідці про результати перевірки.

Відмова платника податків або його законних представників чи особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта перевірки або отримання його примірника не звільняє платника податків від обов`язку сплатити визначені контролюючим органом за результатами перевірки грошові зобов`язання (пункт 86.6 статті 86 ПК України).

Відповідач стверджує, що оператору АЗС Лопарьовій Н.В. повідомлено про дату складання акту.

У зв`язку з неявкою представника позивача для ознайомлення та підписання акту перевірки, що підтверджено актом від 16 грудня 2024 року № 1042/11-28-09-02/40134807 (а.с. 74 т.1), акт перевірки направлено за податковою адресою позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення та отримано позивачем 21 грудня 2024 року (а.с. 84 т.1).

Відсутність доказів виклику позивача для ознайомлення з матеріалами перевірки, не є тими порушеннями, які тягнуть за собою недопустимість акту фактичної перевірки як доказу, ця обставина не спростовує фактів, установлених актом фактичної перевірки.

Стосовно суті встановлених в ході фактичної перевірки порушень суд зазначає наступне.

Як вказано вище, юридичною підставою для застосування до позивача штрафних санкцій стало порушення позивачем:

частини другої статті 29 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» в частині роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним;

постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року №957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв», пункту 32 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» в частині роздрібної торгівлі алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої;

пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послу» в частині не ведення в порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів за місцем їх реалізації (АЗС), в кількості пального 1854,73 літрів на загальну вартість 88197,10 грн.

Щодо питання здійснення господарської діяльності роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним суд зазначає таке.

Судом установлено, що ТОВ «Нафтасвіт» 05 липня 2019 року отримана ліцензія на право роздрібної торгівлі пальним, реєстраційний номер 1900167, із терміном дії з 05 липня 2019 року по 05 липня 2024 року, на адресу місяця торгівлі: Кіровоградська область, м. Світловодськ, смт. Власівка, вул. Молодіжна, 46, АЗС (а.с. 34).

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, ввезення на митну територію України, вивезення за межі митної території України, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, тютюновою сировиною, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, а також посилення боротьби з їх незаконним виробництвом та обігом на території України визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 18 червня 2024 року № 3817-IX (далі - Закон № 3817-ІХ, застосовується у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який набув чинності 27 липня 2024 року.

Частиною другою статті 29 Закону № 3817-IX установлено, що роздрібна торгівля пальним здійснюється суб`єктом господарювання за наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.

Пунктом 6 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону № 3817-ІХ передбачено, що суб`єкт господарювання, який починаючи з дня введення воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, до дня набрання чинності цим Законом здійснював господарську діяльність на підставі ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, строк дії якої закінчився у цей період, та який не отримав нової ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, зобов`язаний протягом трьох місяців, наступних за місяцем, в якому цей Закон набрав чинності:

подати заяву про отримання нової ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності у порядку, визначеному Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального";

сплатити не сплачені протягом зазначеного періоду чергові платежі за ліцензію на право провадження відповідного виду господарської діяльності, у тому числі за період з дня закінчення строку дії раніше виданої/наданої ліцензії до останнього дня третього місяця, наступного за місяцем, в якому набрав чинності цей Закон, або до дня отримання нової ліцензії.

(...)

У разі невиконання суб`єктом господарювання протягом визначеного цим пунктом періоду вимоги щодо сплати чергових платежів:

ліцензія, строк дії якої закінчився у період, визначений абзацом першим цього пункту, визнається недійсною з дати закінчення строку її дії, а господарська діяльність, яку провадив суб`єкт господарювання після закінчення строку дії ліцензії, визнається такою, що провадилася без наявності ліцензії, з відповідним застосуванням до суб`єкта господарювання фінансових санкцій, визначених Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального".

Як вказано вище, строк дії ліцензії ТОВ «Нафтасвіт» на право роздрібної торгівлі пальним, реєстраційний номер 1900167, закінчився 05 липня 2024 року.

Закон № 3817-ІХ набрав чинності 27 липня 2024 року.

Отже, виходячи з приписів пункту 6 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону № 3817-ІХ, для продовження здійснення цього виду діяльності ТОВ «Нафтасвіт» мало протягом трьох місяців, наступних за місяцем, в якому цей Закон набрав чинності, тобто до 01 листопада 2024 року, подати заяву про отримання нової ліцензії на право провадження цього виду діяльності (роздрібна торгівля пальним) та сплатити не сплачені протягом зазначеного періоду чергові платежі за ліцензію на право провадження відповідного виду господарської діяльності, у тому числі за період з дня закінчення строку дії раніше виданої/наданої ліцензії до останнього дня третього місяця, наступного за місяцем, в якому набрав чинності цей Закон, або до дня отримання нової ліцензії.

При цьому лише у разі невиконання суб`єктом господарювання протягом трьох місяців, наступних за місяцем, в якому цей Закон набрав чинності, (27 жовтня 2024 року) вимоги щодо сплати чергових платежів ліцензія, строк дії якої закінчився у період, до набрання чинності Законом № 3817-ІХ (01 листопада 2024 року) визнається недійсною з дати закінчення строку її дії, а господарська діяльність, яку провадив суб`єкт господарювання після закінчення строку дії ліцензії, визнається такою, що провадилася без наявності ліцензії, з відповідним застосуванням до суб`єкта господарювання фінансових санкцій, визначених Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального".

Судом встановлено, що ТОВ «Нафтасвіт» у визначений пунктом 6 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону №3817-IX строк (до 01 листопада 2024 року) подано заяву про отримання нової ліцензії (21 жовтня 2024 року) та внесено 19 вересня 2024 року плату в розмірі 2000,00 грн, 13 лютого 2025 року внесено річну плату за ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним у розмірі 800 грн.

Оскільки пункт 6 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону №3817-ІХ пов`язує недійсність раніше виданої ліцензії на провадження певного виду діяльності лише із невиконанням суб`єктом господарювання обов`язку зі сплати чергових платежів до 01 листопада 2024 року, а позивачем такі платежі у повному обсязі сплачені 13 лютого 2025 року, тобто позивачем не виконано умови пункту 6 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону №3817-ІХ, відповідно, суд доходить до висновку, що позивачем у грудні 2024 року здійснювалась діяльність з роздрібної торгівлі пальним без ліцензії.

Частиною першою статті 73 Закону №3817-ІХ установлено, що за порушення цього Закону щодо виробництва, обігу та зберігання спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального суб`єкти господарювання притягаються до відповідальності згідно із законом.

Для обрахунку штрафних санкцій, передбачених цією статтею, використовується розмір мінімальної заробітної плати, встановлений законом на 1 січня звітного (податкового) року, в якому виявлено порушення.

До суб`єктів господарювання за вчинені правопорушення застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу в таких розмірах: роздрібна торгівля пальним без наявності ліцензії - 45 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року (пункт 22 частини другої статті 73 Закону №3817-ІХ).

Доводи апелянта про відсутність вини позивача у здійсненні роздрібної торгівлі пальним за відсутності ліцензії; неврахування судом першої інстанції установлення різної відповідальності за це порушення законами №3817-IX та №481/95-ВР, суд відхиляє, адже внаслідок невиконання саме позивачем вимог закону з метою отримання ліцензії (внесення плати поза межами установленого законом строку) суд дійшов висновку про правомірність застосування до позивача штрафних санкцій.

Враховуючи установлені судом обставини та правове регулювання спірного питання, висновок суду першої інстанції про здійснення позивачем роздрібної торгівлі пальним без ліцензії та правомірність накладення на позивача штрафу податковим повідомленням-рішенням №2 від 10 січня 2025 року є правильним.

Стосовно порушення позивачем постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року №957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв», пункту 32 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України № 3817-IX в частині роздрібної торгівлі алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої суд зазначає таке.

Судом встановлено, що до початку фактичної перевірки посадовими особами контролюючого органу проведено контрольну розрахункову операцію, придбано одну пляшку коньяку «AZNAURI» 5 зірок, ємкість 0,5 л, вміст спирту 40% об. (марка акцизного податку наклеєна на пляшку AHIX021941) за ціною 215,0 грн.

Контролюючим органом в акті фактичної перевірки вказано, що ціна продажу цього алкогольного напою є нижчою від мінімальної роздрібної ціни (227,49 грн).

Пунктом 32 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону №3817-ІХ установлено, що:

у період починаючи з дати набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у період дії воєнного стану" для вин виноградних та іншої виноробної продукції застосовується розмір мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року № 957, збільшений на 50 відсотків. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, оприлюднює на своєму офіційному веб-сайті інформацію про розмір мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв з дати набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у період дії воєнного стану";

мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на окремі види алкогольних напоїв переглядаються Кабінетом Міністрів України відповідно до статті 68 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" від 18 червня 2024 року № 3817-IX з урахуванням 50-відсоткового збільшення, передбаченого цим пунктом.

Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у період дії воєнного стану» від 10 жовтня 2024 року № 4015-IX набрав чинності 01 грудня 2024 року.

На офіційному вебсайті Державної податкової служби України 30 листопада 2024 року оприлюднено інформацію про розмір мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв, починаючи з дати набрання чинності Законом України від 10 жовтня 2024 року № 4015-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у період дії воєнного стану» (https://tax.gov.ua/media-tsentr/novini/846663.html).

Відтак, починаючи з дати набрання чинності Законом № 4015-ІХ (01 грудня 2024 року) суб`єкти господарювання, які здійснюють діяльність з роздрібної торгівлі алкогольними напоями, зобов`язані застосовувати мінімальні роздрібні ціни відповідно до приписів пункту 32 розділу XIII «Перехідні положення» Закону №3817-ІХ.

За твердженням позивача пляшка коньяку, яка придбана в ході контрольно-розрахункової операції, придбана ТОВ «Нафтасвіт» 28 листопада 2024 року і вже наступного ж дня виставлена для продажу на АЗС ТОВ «Нафтасвіт» за ціною, яка перевищувала мінімальні оптово-відпускні і роздрібні ціни станом на 29.11.2024 року, а на момент виставлення в продаж вищевказаної пляшки коньяку положеннями Закону України №481/95-ВР Кабінету Міністрів України надавалося право встановлювати мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на алкогольні напої, а також визначено періодичність їх перегляду щороку до 25 грудня поточного календарного.

Суд визнає позицію позивача в цій частині помилковою з таких підстав.

Пунктом 2 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Закону №3817-ІХ, зокрема, установлено, що Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" (Відомості Верховної Ради України, 1995 р., № 46, ст. 345 із наступними змінами) (далі - Закон) і Постанова Верховної Ради України "Про порядок введення в дію Закону України "Про державне регулювання виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами" (Відомості Верховної Ради України, 1995 р., № 46, ст. 346) втрачають чинність з 1 січня 2025 року, крім статті 8 Закону, яка діє до дня набрання чинності та введення в дію статті 33 цього Закону;

положення Закону до дня втрати ним чинності застосовуються в частині, що не суперечить положенням цього Закону.

Отже, не зважаючи на те, що положення Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР (далі - Закон №481/95-ВР) були чинними на час проведення фактичної перевірки, проте положення Закону №481/95-ВР мали застосовуватися тільки в частині, що не суперечать положенням Закону №3817-ІХ.

Відповідно, до спірних правовідносин мали застосовуватися положення Закону № 3817-ІХ щодо застосування мінімальних роздрібних цін, збільшених на 50 відсотків, а не положення Закону № 481/95-ВР та відповідних постанов Уряду щодо встановлення мінімальних оптово-відпускних та роздрібних цін на алкогольні напої.

Таким чином, суд погоджує висновок суду першої інстанції про правомірність застосування до позивача штрафу податковим повідомленням-рішенням №2 від 10 січня 2025 року.

Наступним є порушення позивачем пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в частині?не ведення в порядку, установленому законодавством, обліку товарних запасів за місцем їх реалізації (АЗС), в кількості пального 1854,73 літрів на загальну вартість 88197,10 грн.

Контролюючий орган вказує, що під час проведення фактичної перевірки представниками підприємства в присутності працівників ГУ ДПС у Кіровоградській області було проведено зняття фактичних залишків пального на АЗС згідно із встановленими рівномірами-лічильниками, які мають оцінку відповідності згідно із сертифікатом відповідності ДП «Харківстандартметрології» від 02 жовтня 2020 року.

Показники рівнемірів - лічильників на акцизному складі на момент зняття залишків:

- резервуар 1 (дизельне пальне) 11273,0 л;

- резервуар 2 (дизельне пальне) 4870,0 л;

- резервуар 3 (бензин А95) - 5852,0 л;

- резервуар 4 (дизельне пальне) 4149,0 л;

- резервуари 5, 6 (скраплений газ) - 19093,0 л.

В ході здійснення зняття фактичних залишків пального на АЗС встановлено відмінність залишків скрапленого газу згідно із Х-звітом та фактичними залишками пального.

З урахуванням відносної похибки вимірювання 0,8% для дизельного пального, бензину та 0,5% для скрапленого газу встановлено перевищення залишків пального згідно з фактичними залишками над залишками пального згідно із Х-звітами на 1854,73 літрів на загальну вартість 88197,10 грн.

Позиція позивача з цього питання полягає у тому, що контролюючим органом під час фактичної перевірки взагалі не здійснювалось зняття фактичних залишків пального на АЗС, оператор АЗС ОСОБА_1 , яка була присутня в ході фактичної перевірки, не мала жодного відношення до зняття фактичних залишків пального на АЗС, єдиним джерелом інформації про фактичні залишки пального став роздрукований знімок екрану з вебсторінкою, на якій відображені певні показники.

Оператором АЗС ОСОБА_1 підписана роздруківка про залишки пального станом на 05 грудня 2024 року на 11 годину 04 хвилини на АЗС (а.с. 87 т.1).

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР (далі Закон № 265/95-ВР).

Статтею 3 Закону № 265/95-ВР встановлені обов`язки суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу, до яких, зокрема, належить обов`язок вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті) (пункт 12).

Відповідно до статті 20 Закону № 265/95-ВР до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі Закон № 996-XIV), бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; облікова політика - сукупність принципів, методів і процедур, що використовуються підприємством для складання та подання фінансової звітності.

Відповідно до приписів статті 8 Закону № 996-XIV бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно: визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства, обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних.

За правилами статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Отже, документами, що є підставою для внесення записів до бухгалтерського обліку, є накладні, витратні накладні, товарно-транспортні накладні, тощо.

Суд зауважує, що законодавством не передбачено, що за місцем знаходження господарської одиниці суб`єкта господарювання повинні зберігатись оригінали первинних документів на придбання товарно-матеріальних цінностей, які є підставою для бухгалтерського обліку, ведення якого відповідно до статті 8 Закону № 996-ХIV покладено на уповноважену особу.

Сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не є підставою для застосування до юридичної особи фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі №810/3247/16, від 07 серпня 2018 року у справі № 825/10/17.

У спірному випадку актом перевірки не встановлено жодних порушень ТОВ «Нафтосвіт» вимог Закону № 996-ХIV та/або стандартів бухгалтерського обліку товарів.

Єдиним можливим способом перевірки наявності необлікованих нафтопродуктів є співставлення даних обліку звітів АЗС за формою №16-НП та №17-НП та даних РРО із фактичними вимірюваннями залишків пального в резервуарах, тобто визначення різниці між кількістю нафтопродуктів, які надійшли на АЗС та кількістю реалізованих нафтопродуктів.

Аналогічна правова позиція викладена і, зокрема, в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі №823/1917/16.

В акті фактичної перевірки міститься інформація про здійснення зняття фактичних залишків пального на АЗС та встановлено відмінність залишків скрапленого газу згідно з Х-звітом та фактичними залишками пального. З урахуванням відносної похибки вимірювання 0,8% для дизельного пального, бензину та 0,5% для скрапленого газу, встановлено перевищення залишків пального згідно фактичних залишків над залишками пального згідно Х-звіту на 1854,73 літрів на загальну вартість 88197,10 грн.

Разом з тим, відповідачем не надано жодних доказів здійснення зняття фактичних залишків пального.

Фактично висновки акту перевірки сформовані контролюючим органом виключно на підставі Х-звіту РРО, на підставі даних якого визначені й штрафні санкції.

Єдиний порядок організації та виконання робіт, пов`язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти (далі - нафта) і нафтопродуктів визначає Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затверджена наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзв`язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України від 20 травня 2008 року № 281/171/578/155, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 вересня 2008 року за № 805/15496 (далі Інструкція № 281/171/578/155).

Вимоги цієї Інструкції є обов`язковими для всіх суб`єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України (далі - підприємства).

Відповідно до вказаної Інструкції, облік нафти і нафтопродуктів - операція, яка проводиться на підприємстві під час технологічного процесу і яка полягає у визначенні об`єму і маси нафти або нафтопродуктів для подальших облікових операцій.

Згідно з підпунктом 10.2.10 пункту 10.2 Інструкції № 281/171/578/155 на підставі товарно-транспортних накладних та акта приймання (у разі його наявності) оператор АЗС має оприбуткувати прийнятий нафтопродукт за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки), тобто зробити необхідні записи в журналі обліку надходження нафтопродуктів на АЗС за формою № 13-НП. Дані про оприбутковані нафтопродукти заносяться до змінного звіту АЗС за формою № 17-НП.

Підпунктом 10.3.1.3 пункту 10.3 Інструкції № 281/171/578/155 встановлено, що облік реалізації нафтопродуктів ведеться через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений до фіскального режиму роботи РРО з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій кожною АЗС, яка здійснює розрахунки із споживачами готівкою. Відпуск нафтопродуктів за готівку відображається у змінному звіті АЗС за формою № 17-НП.

Відпуск нафтопродуктів за безготівковим розрахунком за відомостями здійснюється АЗС на підставі договорів, укладених між підприємством та споживачем. Відпуск нафтопродуктів відображається у відомості на відпуск нафтопродуктів за формою № 16-НП, яка ведеться безпосередньо на АЗС, що підтверджується підписами оператора АЗС та водія.

Система вимірювання кількості і визначення показників якості нафти - сукупність засіб вимірювальної техніки, технологічного та допоміжного обладнання, що призначена для обліку нафти з визначенням її кількісних показників та формування актів приймання-здавання нафти і паспортів якості шляхом як автоматичного виконання функцій, так і одним із методів, передбачених ГОСТ 26976-86 "Нефть и нефтепродукты. Методы измерения массы" (далі - ГОСТ 26976) та цією Інструкцією.

Підпунктом 4.2.1 пункту 4.2 Інструкції визначено, що облік нафти і нафтопродуктів на НПЗ, підприємствах із забезпечення нафтопродуктами, підприємствах нафтопровідного і нафтопродуктопровідного транспорту, наливних пунктах ведеться в одиницях маси, а на АЗС - одиницях об`єму.

Для визначення маси та об`єму нафти і нафтопродуктів можуть використовуватися об`ємно-масовий статичний, об`ємно-масовий динамічний, прямий масовий (статичне зважування та зважування під час руху) і об`ємний методи вимірювань відповідно до вимог ГОСТ 26976.

Відповідно до підпункту 4.2.2 пункту 4.2 Інструкції об`ємно-масовим статичним методом визначається маса нафти і нафтопродукту за їх об`ємом, густиною та температурою. Об`єм нафти і нафтопродуктів визначається за допомогою градуйованих резервуарів та засобів вимірювань рівня нафти і нафтопродуктів у резервуарах, залізничних цистернах, танках суден або за повною місткістю мір (автоцистернах, причепах-цистернах, напівпричепах-цистернах).

Згідно з підпунктом 4.2.5 пункту 4.2 Інструкції об`ємним методом вимірюється лише об`єм нафтопродукту. Для вимірювань об`єму нафтопродуктів на АЗС використовуються паливороздавальні колонки (ПРК) і оливороздавальні колонки (ОРК), що мають відлікові пристрої для індикації ціни, об`єму та вартості виданої дози.

Під час реалізації споживачам світлих нафтопродуктів та олив споживачам на АЗС мають застосовуватись лише паливороздавальні колонки з допустимою відносною похибкою в умовах експлуатації в усьому діапазоні температур не гіршою, ніж ± 0,5% та оливороздавальні колонки з допустимою основною відносною похибкою не гіршою, ніж ± 1,0% з реєстраторами розрахункових операцій відповідно до вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Об`єм нафтопродукту під час його відпуску власникам автомобільного транспорту вимірюється у режимах дистанційного і місцевого керування ПРК і ОРК. Для дистанційного керування ПРК і ОРК мають використовуватись технічні засоби, що належать до складу спеціалізованих електронних контрольно-касових апаратів, унесених до Державного реєстру електронних контрольно-касових апаратів і комп`ютерних систем України для сфери застосування на АЗС. Зазначені засоби мають відповідати технічним вимогам до спеціалізованих електронних контрольно-касових апаратів для сфери застосування на АЗС та забезпечувати реєстрацію грошових коштів і надання розрахункових документів у єдиному технологічному циклі з відпусканням нафтопродуктів. Місцеве керування ПРК і ОРК має передбачати можливість функціонування з РРО.

Обсяг реалізації нафтопродукту, що фіксується лічильником суігарного обліку ПРК і ОРК за певний проміжок часу, має збігатися з обсягом реалізації, відображеним у звітних документах касового апарата за всіма формами оплати за цей самий проміжок часу. При цьому розбіжність за добу між показами лічильника сумарного обліку і даними звітних документів касового апарата не повинна перевищувати 0,1% від об`єму відпущених пального або олив. Сумарний об`єм нафтопродуктів, відпущених через ПРК та ОРК, не може використовуватись для обліку маси нафтопродуктів.

Підпунктом 4.3.2.7 пункту 4.3 Інструкції визначено, що рівень нафти, нафтопродукту та підтоварної води або льоду в резервуарах має вимірюватись металевими рулетками з вантажем, метро штоками, стаціонарними рівнемірами або іншими засобами вимірювання, допущеними до застосування Держспоживстандартом України. Границі допустимої похибки вимірювання рівня світлих нафтопродуктів та підтоварної води не повинні перевищувати ± 2 мм, нафти та газового конденсату - ± 4 мм, мазуту - ± 5 мм, інших нафтопродуктів - ± 2 мм.

Перед кожним вимірюванням рівня нафти і нафтопродукту у вертикальних і горизонтальних резервуарах здійснюється перевірка базової висоти згідно з підпунктом 4.3.2.6 цієї Інструкції.

Після завершення приймання нафти і нафтопродуктів вимірювання здійснюється при закритих вхідних і вихідних засувках після 30-хвилинного відстоювання в горизонтальних резервуарах і годинного - у вертикальних резервуарах.

У разі вимірювання рівня нафтопродуктів у горизонтальних циліндричних резервуарах нижній кінець метроштока чи вантажу рулетки має потрапляти на нижню твірну резервуара.

Вимірювання рівня нафти або нафтопродукту здійснюються двічі. У разі виявлення розбіжностей між результатами двох вимірювань понад допустиму похибку (± 2 мм) вимірювання необхідно повторювати доти, доки різниця між результатами трьох поспіль проведених вимірювань не буде в границях допустимої похибки вимірювання. При цьому за результат вимірювань береться середнє арифметичне значення результатів трьох найближчих вимірювань.

Суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов`язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку.

Після оприбуткування нафтопродуктів, дані лічильника сумарного обліку паливно-роздавальних колонок, система керування паливно-роздавальними колонками та реєстратори розрахункових операцій діють як одне ціле та не повинні мати розбіжностей даних більш ніж на 0,1%. Як наслідок, дані про оприбутковане за даними бухгалтерського обліку пальне повинні відповідати даним реєстратора розрахункових операцій, який є носієм доказової інформації про обіг пального на АЗС.

Способом перевірки наявності неоприбуткованих нафтопродуктів є співставлення даних обліку звітів АЗС за формою № 16-НП, № 17-НП та даних РРО з фактичними вимірюваннями залишків пального в резервуарах, тобто визначення різниці між кількістю нафтопродуктів, які надійшли на АЗС та кількістю реалізованих нафтопродуктів.

Вимірювання рівня нафтопродуктів у резервуарах на АЗС має здійснюватись методами та з дотриманням всіх передбачених вимог щодо здійснення таких замірів, що визначені Інструкцією №281, яка є спеціальним нормативним актом, що встановлює єдиний порядок організації та виконання робіт, пов`язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти і нафтопродуктів та є обов`язковою для всіх суб`єктів господарювання, що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України.

Така позиція Верховного Суду вже була викладена в постановах від 12 червня 2018 року у справі № 826/18483/13-а (К/9901/3580/18), від 12 грудня 2018 року у справі № 819/1026/13-a.

Виходячи з обставин цієї справи, відомості щодо необлікованих запасів на АГЗС посадовими особи ГУ ДПС у Кіровоградській області отримано шляхом арифметичного розрахунку, а не шляхом зняття фактичних залишків паливно-мастильних матеріалів в резервуарах на АЗС на момент початку перевірки.

Контролюючим органом не складався акт про відмову в допуску до зняття фактичних залишків паливно-мастильних матеріалів в резервуарах АЗС.

Отже, судом встановлено, що контролюючим органом при здійсненні фактичної перевірки АЗС не проведено жодних вимірювань, обрахунків фактичних залишків нафтопродуктів на АЗС, у визначений вище спосіб, як необхідної умови для перевірки наявності неоприбуткованих нафтопродуктів, як і не було виявлено жодних відхилень наявних на АЗС нафтопродуктів від даних обліку позивача.

Наведене дає підстави вважати, що відповідачем зняття фактичних залишків не проведено, як і не проведено співставлення даних обліку звітів АЗС за формою №16-НП та №17-НП (первинні документи) з даними фактичних залишків, які отримані у встановлений законом спосіб.

При цьому для визначення обставин реалізації необлікованого товару та їх кількості мала б бути встановлена розбіжність між даними обліку позивача та фактичними залишками товару на АЗС, проте контролюючим органом не зроблено жодних вимірювань чи обрахунків фактичних залишків нафтопродуктів, такі вимірювання посадовими особами ГУ ДПС на АЗС не проводились і, як наслідок, жодних відхилень фактично наявних на АЗС нафтопродуктів від даних обліку позивача достовірно не встановлено.

Відтак, зазначені у акті перевірки результати вимірювання рівня нафтопродуктів у резервуарах на АЗС були здійснені з порушенням вищевказаних вимог Інструкції, в акті перевірки та додатку до нього не зазначено, інформації щодо методів, способів та обладнання, за допомогою яких здійснювалось зняття фактичних залишків паливно-мастильних матеріалів як того вимагає вказана Інструкція, з огляду на що інформація щодо фактичної кількості паливно-мастильних матеріалів, які зазначені в акті перевірки (та додатків до нього), не може вважатись достовірною, а відповідно і твердження відповідача про те, що позивач реалізовував паливно-мастильні матеріали, які не є облікованими у встановленому законом порядку, не є доведеним.

Враховуючи установлені судом обставини та правове регулювання спірного питання, висновок суду першої інстанції про неведення позивачем в порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів за місцем їх реалізації (АЗС), в кількості пального 1854,73 літрів на загальну вартість 88197,10 грн та правомірність накладення на позивача штрафу податковим повідомленням-рішенням №4 від 10 січня 2025 року про застосування штрафних санкцій в сумі 88197,10 грн є помилковим, а податкове повідомлення-рішення №44 є протиправним та має бути скасовано.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не в повній відповідають обставинам справи, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Суд стягує на користь позивача відповідно до частин першої та шостої статті 139 КАС України судові витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам (20,90%) у розмірі 11399,60 грн (8678,8+13018,2х3,37%).

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує: для юридичних осіб - ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтасвіт» на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року в справі №340/2817/25 задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року в справі №340/2817/25 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтасвіт» до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень скасувати.

Ухвалити у справі №340/2817/25 нове рішення.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтасвіт» до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення, прийняте Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області 10 січня 2025 року, № 4 про застосування до товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтасвіт» штрафних санкцій в сумі 88197,10 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Кіровоградській області (, вул. Велика Перспективна, 55, м. Кропивницький, 25006) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтасвіт» (, вул. Моложіна, 46, смт Власівка, Олександрійський район, Кіровоградська область, 27552) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 11399 (одинадцять тисяч триста дев`яносто дев`ять) грн 60 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 28 січня 2026 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 02 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко