Справа № 742/6217/24
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Клопот С.Л. Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року Справа № 742/6217/24

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області

про визнання незаконними та протиправними дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (Відповідач), в якому просив визнати затримання 24.10.2024 ОСОБА_1 незаконним та протиправним.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначав, що 24 жовтня 2024 року, близько 9 год. 10 хв., у м. Прилуки, на прибудинковій території по АДРЕСА_1 , Позивач був затриманий двома особами у поліцейській формі, з застосуванням фізичної сили, без пояснення причин, повідомлення родичів, був поміщений до автомобіля з написом «поліція». Таке затримання позивач вважає протиправним, оскільки здійснене з порушенням процедури, без забезпеченняправа на захист.

2. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що поліцейськими Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області спільно з військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_1 проводилися заходи з оповіщення населення відповідно до наказу Коменданта та з урахуванням всіх вимог діючого законодавства України. ОСОБА_1 не надав ні представникам ТЦК ні поліцейським ніяких документів що підтверджували б факт оновлення свої особистих даних у ТЦК (військовий квиток, приписне посвідчення, витяг з «Резерв+») останньому було запропоновано добровільно проїхати до ІНФОРМАЦІЯ_1 для подальшого оновлення своїх персональних даних. Доказів застосування до Позивача фізичної сили чи психологічного тиску відносно ОСОБА_1 поліцейськими, суду не надано.

3. Не погоджуючись з таким рішенням суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, Апелянт зазначає, що підстави та мета затримання 24.10.2024 року йому повідомлені не були. Під час затримання не були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також про права на отримання безоплатної вторинної допомоги відповідно до Закону України «Про безоплатну правову допомогу» під час адміністративного затримання.

Також Апелянт наполягає на тому, що при ньому був паспорт та військово-обліковий документ, він не був порушником військового обліку, який був наданий для огляду. Зазначає, що твердження Відповідача про відсутність документів та надання добровільної згоди проїхати до ІНФОРМАЦІЯ_1 для подальшого оновлення своїх даних не відповідають дійсності та не підтвердженні доказами.

Крім того, ОСОБА_1 відзначає, що тільки у разі встановлення, що громадянин порушує правила військового обліку, виявлення розбіжностей військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів старший групи оповіщення пропонує резервісту або військовозобов`язаному прослідувати до районного (міського) ТЦК. Із зазначеною метою громадянину оформляється та вручається повістка. Втім, ані повістка, ані акт відмови від отримання повістки до суду не надавалися.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2025 та від 02.07.2025 відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

5. Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу в якому він просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду - залишити без змін, стверджуючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та безпідставність доводів Апелянта.

6. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2025 у Апелянта було витребувано докази щодо його затримання 24.10.2024, а у Головного управління Національної поліції в Чернігівській області - докази порушення ОСОБА_1 правил військового обліку або законодавства про мобілізацію станом на 24.10.2024, що було підставою для його доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_1 та письмові пояснення щодо подій, які мали місце під час перебування ОСОБА_1 у ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_2 .

7. На виконання зазначеної ухвали суду, Позивачем надано додаткові письмові пояснення у справі та докази, які підтверджують проходження останнім ВЛК та стан здоров`я його матері - ОСОБА_2 .

8. На виконання зазначеної вище ухвали суду, Відповідач , по суті запитуваних судом відомостей, пояснень не надав. Запропонував суду звернутися до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

9. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

10. Обставини справи, установлені судом.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Відповідно до розпорядження начальника Прилуцької районної військової адміністрації від 30 серпня 2024 року № МІ 6-ДСК на території Прилуцького району на Прилуцький РВП ГУНП в Чернігівській області покладено завдання щодо залучення поліцейських Прилуцького РВП у здійсненні заходів спільно з представниками ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо оповіщення військовозобов`язаних, організацію проведення поліцейськими перевірок в осіб чоловічої статі віком від 18 до 60 років військово - облікового документа разом з документом що посвідчує особу, та у разі відсутності в такої особи необхідних документів здійснення адміністративного затримання та доставлення такої особи до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до плану розстановки особового складу Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області залученого до проведення 24.10.2024 спільних заходів із представниками ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо оповіщення військовозобов`язаних на території громад Прилуцького району було залучено 36 поліцейських серед яких були оперуповноважений ВКП Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області лейтенант поліції ОСОБА_3 та старший слідчий слідчого відділення розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості слідчого відділу Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області капітан поліції ОСОБА_4 .

Під час несення служби спільним нарядом у складі оперуповноваженого ВКП Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 , старшого слідчого слідчого відділення розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості слідчого відділу Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області капітаном поліції ОСОБА_6 та представників ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_1 , для перевірки наявності реєстраційно облікових документів, було зупинено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканця АДРЕСА_3 .

Оскільки під час спілкування ОСОБА_1 не надав ні представникам ТЦК ні поліцейським ніяких документів що підтверджували б факт оновлення свої особистих даних у ТЦК (військовий квиток, приписне посвідчення, витяг з «Резерв+») останньому було запропоновано добровільно проїхати до ІНФОРМАЦІЯ_1 для подальшого оновлення своїх персональних даних.

На дану пропозицію ОСОБА_1 погодився.

11. Нормативно-правове обґрунтування.

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює та визначає Закон України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №2232).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2232, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно із частинами другою, третьою статті 1 Закону №2232, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону №2232 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки) (частина сьома статті 1 Закону № 2232-ХІІ).

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" до 19.05.2024 не визначав строку виконання громадянами України військового обов`язку, зокрема і щодо виконання правил військового обліку. Проте з 19.05.2024 в Законі №2232- XII діє положення ч.Ю ст.1, яким визначено громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Тобто, з 19.05.2024 встановлено 60-денний строк уточнити громадянам України свої дані щодо виконання військового обов`язку, що включає виконання правил військового обліку, і одночасно введено норму, яка передбачає адміністративну відповідальність за невиконання цих правил.

Відповідно до положень ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Частиною першою статті 1 Закону визначено, що Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII, /С (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі Закон №580- VIII).

Як передбачено частиною першою ст.8 Закону №580-VIII поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Пунктами 5, 9 ч.І ст.23 Закону №580-VIII передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події; доставляє у випадках і порядку, визначених законом, затриманих осіб, підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення, та осіб, які вчинили адміністративне правопорушення.

Відповідно до пункту 24 частини першої статті 23 Закону передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань, бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.

Поліцейський захід - це дія або комплекс дій превентивного або примусового характеру, що обмежує певні права і свободи людини та застосовується поліцейськими відповідно до закону для забезпечення виконання покладених на поліцію повноважень (ч.І ст.29 Закону №580-VIII).

Частиною другою цієї ж норми передбачено, що поліцейський захід застосовується виключно для виконання повноважень поліції. Обраний поліцейський захід має бути законним, необхідним, пропорційним та ефективним.

Згідно із ч. 1 ст.32 Закону №580-VIII поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у наступних, серед іншого, випадках: якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи, або самовільно залишила місце для утримання військовополонених; якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.

Відповідно до ч.І ст.37 Закону №580-VIII поліція уповноважена затримувати особу на підставах, у порядку та на строки, визначені Конституцією України, Кримінальним процесуальним кодексом України та Кодексом України про адміністративні правопорушення, а також іншими законами України.

Як передбачено у ч.2 ст.42 Закону №580-VIII фізичним впливом є застосування будь-якої фізичної сили, а також спеціальних прийомів боротьби з метою припинення протиправних дій правопорушників.

Абзацом першим ч.З ст.38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі Закон №2232-ХІІ), органи Національної поліції України у встановленому законом порядку зобов`язані за зверненнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України доставити до таких територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210,210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Також слід зазначити, що відповідно до пункту 7 частини першої статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, як перевірка у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, документів у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.

Механізм перевірки документів в осіб під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану визначено Порядком перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 № 1456.

Правовою основою перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян є Конституція України, Кримінальний процесуальний кодекс України, Кодекс України про адміністративні правопорушення, Закони України "Про основи національного спротиву", "Про правовий режим воєнного стану", "Про оборону України", "Про національну безпеку України", "Про Національну поліцію", "Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України", указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України, та інші нормативно-правові акти.

Перевірка документів в осіб здійснюється лише після введення воєнного стану в межах території та у строки, зазначені в Указі Президента України про введення воєнного стану, на підставі наказу військового командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення). Зазначеним наказом призначається комендант, визначаються його завдання, повноваження із забезпечення єдиного управління визначеними силами та засобами Держспецтрансслужби, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Національної поліції, СБУ, ДПС, ДМС, ДСНС, військових адміністрацій (у разі їх утворення) та координації їх дій під час здійснення заходів особливого режиму.

Право на проведення перевірки документів в осіб надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції, СБУ, Національної гвардії, Держприкордонслужби, ДМС, Держмитслужби та Збройних Сил, які визначені в наказі коменданта.

Відповідно до пункту 54 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ від 16 травня 2024 р. № 560 (далі - Порядок № 560), під час перевірки військово-облікового документа:

уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки зобов`язаний назвати своє прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності), посаду, а також пред`явити службове посвідчення особи, уповноваженої вручати повістки, разом з паспортом громадянина (посвідченням офіцера, військовим квитком);

поліцейські та представники органів охорони державного кордону або їх структурних підрозділів Держприкордонслужби відрекомендовуються у порядку, визначеному наказами керівників Національної поліції та Держприкордонслужби відповідно.

У ході перевірки документів перевіряється приналежність громадян щодо військового обов`язку, звіряються їх персональні дані, дані військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки). Із зазначеною метою представники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів охорони державного кордону або їх структурних підрозділів Держприкордонслужби та поліцейські можуть використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

У разі встановлення, що громадянин порушує правила військового обліку, визначені Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487 (Офіційний вісник України, 2023 р., № 5, ст. 409), або Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", виявлення розбіжностей військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів старший групи оповіщення пропонує резервісту або військовозобов`язаному (крім резервістів та військовозобов`язаних СБУ та розвідувальних органів) прослідувати до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік, проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів. Із зазначеною метою громадянину оформляється та вручається повістка.

У разі відмови резервіста або військовозобов`язаного від отримання повістки представником, який уповноважений вручати повістки, складається акт відмови від отримання повістки, який підписується не менш як двома членами групи оповіщення. Акт відмови від отримання повістки оголошується громадянину.

Акт відмови від отримання повістки подається керівнику районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для вжиття заходів до притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності.

Акт відмови від отримання повістки реєструється в районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

У разі відмови прослідувати до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки поліцейський, який входить до складу групи оповіщення, проводить адміністративне затримання та доставлення громадянина до такого центру на підставі статей 261 і 262 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Висновки суду апеляційної інстанції.

12. Переглядаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції, колегія суддів відзначає, що заходи з оповіщення громадян про обов`язок з`явитися до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки здійснюються групами оповіщення, до складу яких входять представники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів місцевого самоврядування та адміністрацій підприємств (щодо своїх працівників). Залучення поліцейських до цих груп та процедура оповіщення регламентовані Порядком №560.

13. Як встановлено судом першої інстанції, групою оповіщення у складі оперуповноваженого ВКП Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 , старшого слідчого відділення розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості слідчого відділу Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області капітаном поліції ОСОБА_6 та представників ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_1 , здійснювалися заходи з оповіщення громадян, зокрема ОСОБА_1 . Втім, під час спілкування Позивач не надав ані представникам ТЦК, ані поліцейським ніяких документів що підтверджували б факт оновлення свої особистих даних у ТЦК (військовий квиток, приписне посвідчення, витяг з «Резерв+»), а тому останньому було запропоновано добровільно проїхати до ІНФОРМАЦІЯ_1 для подальшого оновлення своїх персональних даних. На дану пропозицію ОСОБА_1 погодився.

14. В обґрунтування вимог апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначив, що при ньому був паспорт та військово-облікові документи, які він надав для огляду. Втім, жодних належних і допустимих у розумінні ст. 73-74 КАС України, доказів не надав ані до суду першої, ані апеляційної інстанції.

15. Окрім того, як зазначає Відповідач, Позивач не надав документів, які підтверджували б саме факт оновлення Апелянтом своїх даних у територіальному центрі комплектування, а не військово-облікових документів як таких. При цьому, колегія суддів відзначає, що й до суду Позивачем також не було надано жодних документів, які підтверджували б, що він станом на момент виникнення спірних правовідносин оновив військово-облікові дані через мобільний застосунок «Резерв+», особисто у ТЦК та СП або через центри надання адміністративних послуг у строк, встановлений законом.

16. Принагідно, суд зазначає, що покладений на Відповідача обов`язок доказування не є абсолютним, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона, зокрема й позивача, повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

17. З огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що поліцейськими, спільно з представниками територіального центру комплектування, правомірно було запропоновано Позивачу проїхати до ІНФОРМАЦІЯ_1 для оновлення своїх персональних даних.

18. Аналізуючи доводи Апелянта, колегія суддів приймає до уваги, що Відповідачем не було оформлено та вручено ОСОБА_1 повістку про його виклик до територіального центру комплектування, що є порушенням п. 54 Порядку № 560, втім зазначає, що таке порушення жодним чином не доводить застосування фізичної сили та затримання Апелянта. Більш того, на такі обставини, а також обставини проходження ним військово-лікарської комісії як на підстави позову ОСОБА_1 у позовній заяві не посилався, а згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, суд апеляційної інстанції не може розглядати підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

19. Твердження Апелянта про те, що його було саме затримано із застосуванням фізичної сили, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджували б такі події. Більш того, допитана у суді першої інстанції в якості свідка ОСОБА_7 повідомила, що бачила, як ОСОБА_8 спілкувався з поліцією, втім не бачила, що до нього застосовували фізичну силу.

20. Аналізуючи всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

21. Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

22. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено правильне рішення повно встановив обставини справи та ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

23. Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

24. Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року - без змін.

25. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 03 лютого 2026 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Є.І. Мєзєнцев

В.В. Файдюк