Справа № 120/5255/25
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2026-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

03 лютого 2026 р. Справа № 120/5255/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бершадського відділу державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Бершадського відділу державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Бершадського відділу державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту з коштів ОСОБА_1 , що міститься на банківських рахунках, який накладений відповідно до постанови про арешт коштів боржника від 02.12.2010 року в рамках виконавчого провадження № 22499295 по виконанню судового наказу № 7/165-10 від 08.10.2010 року, виданого Господарським судом м. Вінниця, про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ПП «Ліна» в сумі 38258,21 грн., після закінчення виконавчого провадження;

- визнати протиправною бездіяльність Бершадського відділу державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту з коштів ОСОБА_1 , що міститься на банківських рахунках, який накладений відповідно до постанови про арешт коштів боржника від 18.04.2014 року в рамках виконавчого провадження № 42839894 по виконанню виконавчого листа № 2-703/11 від 23.01.2013 року, виданого Бершадським районним судом Вінницької області, про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УніверсалБанк» в сумі 62249,56 грн., після закінчення виконавчого провадження;

- зобов`язати Бершадський відділ державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з коштів ОСОБА_1 , що міститься на банківських рахунках, який накладений відповідно до постанови про арешт коштів боржника від 02.12.2010 року в рамках виконавчого провадження № 22499295 по виконанню судового наказу № 7/165-10 від 08.10.2010 року, виданого Господарським судом м. Вінниця, про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ПП «Ліна» в сумі 38258,21 грн;

- зобов`язати Бершадський відділ державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з коштів ОСОБА_1 , що міститься на банківських рахунках, який накладений відповідно до постанови про арешт коштів боржника від 18.04.2014 року в рамках виконавчого провадження № 42839894 по виконанню виконавчого листа № 2-703/11 від 23.01.2013 року, виданого Бершадським районним судом Вінницької області, про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УніверсалБанк» в сумі 62249,56 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що будь-які відкриті виконавчі провадження щодо нього по виконанню судового наказу № 7/165-10 від 08.10.2010 року, виданого Господарським судом м. Вінниця та по виконанню виконавчого листа № 2-703/11 від 23.01.2013 року, виданого Бершадським районним судом Вінницької області відсутні, виконавчі провадження щодо нього завершено, проте арешт залишився не знятим. Відтак, у даному випадку, на думку позивача наявна бездіяльність державної виконавчої служби щодо не зняття арешту з майна позивача, що суперечить законодавству та порушує його права вчиняти дії щодо належного йому майна.

Ухвалою від 30.04.2025 справа прийнята до розгляду, вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін за наявними у справі матеріалами.

23.05.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач послався на те, що повернення виконавчого документу стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника, тому у задоволенні позову просив відмовити.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив, що рішенням Господарського суду м. Вінниця №7/165-10 стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Малого приватного підприємства "Ліна", вул. Мельникова, 9, кв.9, м. Київ, 04050 (ідентифікаційний код-21575414) - 26948 грн. 67 коп. - основної суми боргу, 1691 грн. 00 коп. - 3 % річних, 9037 грн. 08 коп. втрат від інфляції, 376 грн. 77 коп. - відшкодування витрат повязаних зі сплатою державного мита та 204 грн. 69 коп. - відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

08.10.2010 стягувачеві видано судовий наказ №7/165-10.

Оскільки добровільно рішення суду по справі № 7/165/10 виконане не було, Бершадським районним управлінням юстиції у Вінницькій області було відкрито виконавче провадження ВП №22499295.

02.12.2010 в межах даного виконавчого провадження, державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника.

Надалі, 21.03.2011 державним виконавцем на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 ЗУ «Про виконавче провадження» № 606-XIV (у зв`язку з відсутністю у боржника майна та грошових коштів, на які можливо звернути стягнення) винесено постанову про повернення виконавчого документу №7/165-10 стягувачу.

Як зазначено у листі Бершадського відділу державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 03.03.2025 №16912/8 дане виконавче провадження було передано до архіву та знищено, відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями у січні 2015 року.

Також, рішенням Бершадського районного суду Вінницької області №2-703/11 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» 61514 (шістесят одну тисячу п"ятсот чотирнадцять ) грн. 42 коп. заборгованості за кредитом та судові витрати в сумі 735,14 грн.

23.01.2013 стягувачеві видано виконавчий лист №2-703/11.

Оскільки добровільно рішення суду по справі № 2-703/11 виконане не було, Бершадським районним управлінням юстиції у Вінницькій області було відкрито виконавче провадження ВП №42839894.

18.04.2014 в межах даного виконавчого провадження, державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника.

Надалі, 29.11.2016 державним виконавцем на підставі пункту 2 статті 37 ЗУ «Про виконавче провадження» №1404-VIII (у зв`язку з відсутністю у боржника майна та грошових коштів, на які можливо звернути стягнення) винесено постанову про повернення виконавчого документу №2-703/11 стягувачу.

Як зазначено у листі Бершадського відділу державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 03.03.2025 №16912/8 дане виконавче провадження було передано до архіву та знищено, відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями у січні 2020 року.

Разом із тим, у листі АТ КБ "ПриватБанк" від 28.05.2024 №20.1.0.0.0/7-240506/23101 позивача повідомлено, що на підставі постанов про арешт коштів боржника в межах виконавчих проваджень ВП №22499295 та ВП №42839894, банк наклав арешт на кошти ОСОБА_1 , одночасно зазначивши, що підстави для користування коштами/зняття арешту відсутні без отримання банком документу про його зняття.

В зв`язку із цим та вважаючи, що наявність обтяження у вигляді накладеного арешту на його грошові доходи обмежує його право власності, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.

На час накладення арешту на кошти позивача та на час повернення виконавчих документів стягувачу умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку регламентувались Законом України від 21 квітня 1999 року №606-XIV «Про виконавче провадження», який втратив чинність 05.10.2016 (далі - Закон №606-XIV) та Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею 11 Закону №606-XIV визначено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (частина перша, пункт 6 частини третьої).

Згідно з частиною другою статті 25 Закону №606-XIV за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Процедура накладення арешту на кошти боржника врегульована статтею 52 Закону №606-XIV.

Частинами 2, 4 та 5 вказаної статті було передбачено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих на виконання статей 19-1 та 26-1 Закону України "Про теплопостачання" ( 2633-15 ), статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику" ( 575/97-ВР ), та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки" ( 1868-15 ).

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня з моменту їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Системний аналіз вказаних норм свідчить про те, що арешт коштів боржника є заходом, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону №606-XIV підлягає примусовому виконанню.

Згідно з пунктами 1 та 2 частини першої статті 47 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо є письмова заява стягувача; у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (частина п`ята статті 47 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Згідно з частиною 2 статті 50 Закону № 606-XIV у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Отже, з огляду на наведені норми Закону № 606-XIV, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим.

У постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 263/1468/17 зазначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час спірних правовідносин. Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів дійшли правильного висновку про те, що у зв`язку з відсутністю майна у боржника державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, але законодавством не передбачено право державного виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу з цих підстав, який має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано і боржником за яким є саме заявник у цій справі».

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 22 грудня 2021 року у справі № 634/292/21, від 12 серпня 2020 року у справі № 569/17603/18, від 26 квітня 2022 року у справі № 242/4601/20, від 04 листопада 2022 року у справі № 686/6010/14-ц, від 15.02.2023р. у справі №202/1183/22.

Чинний Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII також передбачає право стягувача, у разі повернення йому виконавчого документу, повторно пред`явити виконавчий документ до виконання (частина 5 статті 37 Закону №1404-VIII).

При цьому, згідно з частиною 3 статті 37 Закону № 1404-VIII арешт з майна знімається лише у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті.

Вказане свідчить, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону №1404-VIII - у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, не є підставою, з якою ч. 3 ст. 37 Закону № 1404-VIII пов`язує виникнення у державного виконавця обов`язку зі зняття арешту з майна боржника.

У постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 569/17603/18 та від 22 грудня 2021 року у справі № 634/292/21 зазначено, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" не є підставою для зняття арешту з майна, оскільки відповідно до частини третьої статті 37 зазначеного Закону арешт із майна знімається у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону. Розширеному тлумаченню такі підстави не підлягають.

Вказаний механізм запроваджено законодавцем із метою захисту прав стягувачів, оскільки відповідно до частини п`ятої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Наслідки закінчення виконавчого провадження чи повернення виконавчого документа визначенні також і у статті 40 Закону №1404-VIII, відповідно до частини 1 та 2 якої, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Зміст вказаної норми свідчить, що нею також не визначено обов`язку державного виконавця по зняттю арешту з майна боржника при поверненні виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону №1404-VIII.

Отже, що частина 2 статті 50 Закону № 606-XIV, що частина 1 статті 40 Закону №1404-VIII передбачає зняття арешту, накладеного на майно чи кошти боржника, у випадку повернення виконавчого документа до суду, який його видав, в той час, як у спірних правовідносинах виконавчі документи по ВП №22499295 та ВП №42839894, в яких позивач є боржником, були повернуті стягувачу, а не до суду.

Відтак, правові підстави для зняття арешту з коштів позивача у відповідача були відсутні.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку про відсутність у Бершадського відділу державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) станом на момент прийняття постанов про повернення виконавчого документа стягувачу від 21.03.2011 у ВП №22499295 та від 29.11.2016 у ВП №42839894 передбачених підстав для зняття арешту з коштів ОСОБА_1 при поверненню стягувачам виконавчих документів, а відтак і про відсутність зі сторони відповідача протиправної бездіяльності щодо не зняття арешту з коштів позивача.

У зв`язку з цим, позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Втім суд зазначає, що наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту майна боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 3 лютого 2023 року у справі № 639/858/21, від 7 липня 2021 року у справі № 2-356/12, від 3 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20, від 22 грудня 2021 року у справі №645/6694/15, від 9 січня 2023 року у справі № 2-3600/09, від 18 січня 2023 року у справі №127/1547/14-ц.

З огляду на зазначене, одночасному врахуванню підлягає й те, що відповідно до частин 1, 5 статті 12 Закону №1404-VIII, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Згідно обставин справи, стягувачами за виконавчими документами у виконавчих провадженнях ВП №22499295 та від 29.11.2016 у ВП №42839894 є юридичні особи приватного права, а відтак, передбачений частиною 1 статті 12 Закону №1404-VIII строк пред`явлення їх до примусового виконання становить три роки.

Враховуючи дати повернення стягувачам виконавчих документів у виконавчих провадженнях ВП №22499295 та від 29.11.2016 у ВП №42839894, строк для реалізації визначеного частиною 5 статті 12 Закону №1404-VIII права на повторне пред`явлення їх до виконання сплив.

Наявними у матеріалах справи відомостями підтверджується, а також не заперечується відповідачем, що правом на повторне звернення вказаних виконавчих документів до виконання стягувачі не подали, виконавче провадження по виконанню судового наказу №7/165-10 та виконавчого листа №2-703/11 на момент спірних правовідносин не здійснюється.

Відповідно до частини 5 статті 59 Закону №1404-VIII у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини (ч. 2 ст. 59 Закону №1404-VIII).

З огляду на те, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання виконавчого документа і на момент виникнення спірних правовідносин виконавчі провадження по стягненню з ОСОБА_1 коштів відповідно судового наказу №7/165-10 та виконавчого листа №2-703/11 не здійснюється, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для продовження дії арешту, накладеного на його майно.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Оскільки, у матеріалах адміністративної справи відсутні належні докази правомірності існування станом на час розгляду справи арешту, накладеного на кошти позивача постановою від 02.12.2010 року в рамках виконавчого провадження № 22499295, а також постановою від 18.04.2014 року в рамках виконавчого провадження № 42839894, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання Бершадського відділу державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з коштів ОСОБА_1 , що міститься на банківських рахунках, який накладений відповідно до постанови про арешт коштів боржника від 02.12.2010 року в рамках виконавчого провадження № 22499295 по виконанню судового наказу № 7/165-10 від 08.10.2010 року, виданого Господарським судом м. Вінниця, про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ПП «Ліна» в сумі 38258,21 грн; та відповідно до постанови про арешт коштів боржника від 18.04.2014 року в рамках виконавчого провадження № 42839894 по виконанню виконавчого листа № 2-703/11 від 23.01.2013 року, виданого Бершадським районним судом Вінницької області, про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УніверсалБанк» в сумі 62249,56 грн.

Відтак, суд, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується частиною 3 статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 287, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов`язати Бершадський відділ державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з коштів ОСОБА_1 , що міститься на банківських рахунках, який накладений відповідно до постанови про арешт коштів боржника від 02.12.2010 року в рамках виконавчого провадження № 22499295 по виконанню судового наказу № 7/165-10 від 08.10.2010 року, виданого Господарським судом м. Вінниця.

Зобов`язати Бершадський відділ державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з коштів ОСОБА_1 , що міститься на банківських рахунках, який накладений відповідно до постанови про арешт коштів боржника від 18.04.2014 року в рамках виконавчого провадження № 42839894 по виконанню виконавчого листа № 2-703/11 від 23.01.2013 року, виданого Бершадським районним судом Вінницької області.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Бершадського відділу державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

За змістом положень абзацу 2 частини 1 статті 295 КАС України якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, строк апеляційного оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Бершадський відділ державної виконавчої служби у Гайсинському районні Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Київ) (вул. Миколаєнка, 25, м. Бершадь, Гайсинський район, Вінницька область, )

Суддя Мультян Марина Бондівна