Справа № 280/1101/24
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2026-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа №280/1101/24
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Бучик А.Ю.,
суддів: Єзерова А.А., Рибачука А.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі № 280/1101/24 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
І. РУХ СПРАВИ
ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Міністерства оборони України, в якому просила:
визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у непризначенні та невиплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 № 168 (далі - Постанова № 168), в розмірі 15 000 000 гривень 00 копійок;
зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену Постановою № 168, виходячи з розміру 15 000 000 гривень 00 копійок, з урахуванням раніше виплачених сум.
Запорізький окружний адміністративний суд рішенням від 12.04.2024 позов задовольнив.
Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 27.09.2024 залишив рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12.04.2024 без змін.
Верховний Суд постановою від 04.12.2025 рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12.04.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 27.09.2024 залишив без змін.
За приписами частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Приписами частин першої-другої статті 132 КАС України обумовлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За правилами частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно зі статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Якщо вимоги частини п`ятої статті 134 КАС України не дотримані, суд за клопотанням іншої сторони може зменшити суму витрат на правничу допомогу, що підлягає розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).
Отже, суд може зменшити витрати на правничу допомогу за клопотанням сторони, якщо їхня неспівмірність доведена заявником.
Сторона, яка оскаржує вказаний іншою стороною розмір витрат на професійну правничу допомогу, має обґрунтувати свої заперечення та подати докази неспівмірності цих витрат із позовними вимогами, звернувшись із клопотанням про їх зменшення, а суд, враховуючи принципи співмірності, обґрунтованості та фактичності, визначає розподіл судових витрат на основі критеріїв, передбачених частиною п`ятою статті 134 КАС України.
03.02.2026 від Міністерства оборони України надійшло заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якому просить відмовити у задоволенні цієї заяви, а у разі якщо Суд дійде висновку про наявність підстав для задоволення заяви - зменшити розмір відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною дев`ятою статті 139 КАС під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
У тексті додаткової постанови від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду указала на те, що при визначенні суми судових витрат, на відшкодування якої має право позивач, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.
Суд зауважує, що час, який був витрачений адвокатом на написання відзиву на касаційну скаргу - 4 години, беззаперечно не відповідає складності, текст відзиву на касаційну скаргу відтворює висновки судів попередніх інстанцій. Те ж саме стосується заперечення на заяву про зупинення виконання судового рішення.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують фактичне надання позивачу правової допомоги, проте не відповідають критерію розумності їхнього розміру, з огляду на те, що розгляд справи здійснюється в суді касаційної інстанції, тобто представник позивача на стадії касаційного перегляду повністю обізнаний з позицією відповідача, нормами права, які регулюють спірні правовідносини, обставинами справи, правова позиція позивача вже була сформована на підставі висновків судів попередніх інстанцій, судові рішення якими ухвалено на користь позивача.
З огляду на зазначене у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, про наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача, стягнення правничої допомоги у розмірі 6000 грн.
Керуючись статтею 252 КАС України, Верховний Суд
Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Ухвалити додаткову постанову у справі № 280/1101/24 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, у сумі 6000,00 грн (шість тисяч гривень 00 копійок).
Додаткова постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач А. Ю. Бучик
судді: А. А. Єзеров