Справа № 320/20359/25
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2026-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в задоволенні відводу судді

04 лютого 2026 року №320/20359/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Кочанова П.В., розглянувши заяву позивача про відвід судді в адміністративній справі за ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними та нечинними абзаци третій та шостий пункту 1 наказу Міністерства оборони України від 01 березня 2018 року № 90,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому просить суд:

- визнати протиправним та нечинним абзац 6 пункту 1 наказу Міністерства оборони України від 01.03.2018 № 90 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.03.2018 за № 315/31767) «Про встановлення тарифних розрядів за посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил України».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 10 червня 2025 року об 11:00 год.

У підготовчому засіданні 10 червня 2025 року об 11:00 год. судом оголошено перерву до 19 червня 2025 року об 11:00 годині.

У підготовчому засіданні 19 червня 2025 року об 11:00 год. судом оголошено перерву до 26 червня 2025 року о 16:00 годині.

У підготовчому засіданні 26 червня 2025 року о 16:00 год. судом оголошено перерву до 11 липня 2025 року о 14:00 годині.

У підготовчому засіданні 11 липня 2025 року о 14:00 год. судом оголошено перерву до 14 липня 2025 року об 11:45 годині.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року витребувано від Міністерства оборони України витяг з Переліку основних штатних посад осіб офіцерського складу, відповідних їм військових звань та рівнів військової освіти в Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 27.01.2015 №42/ДСК (зі змінами) щодо посади «помічник командувача» та «начальник самостійного управління», та відповідно витяг з Каталогу штатних посад офіцерського складу Збройних Сил України по посаді: «помічник командувача» та «начальник самостійного управління», для огляду у судовому засіданні.

У підготовчому засіданні 14 липня 2025 року об 11:45 год. судом оголошено перерву до 12 вересня 2025 року об 11:00 годині.

У підготовчому засіданні 12 вересня 2025 року об 11:00 год. судом оголошено перерву до 22 вересня 2025 року о 10:00 годині.

У підготовчому засіданні 22 вересня 2025 року о 10:00 год. судом оголошено перерву до 22 жовтня 2025 року о 15:00 годині.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року витребувано від Міністерства оборони України у термін до 17 жовтня 2025 року: копію витягу з переліку основних штатних посад офіцерів, відповідних їм військових звань та рівнів освіти в Збройних Силах України, затверджений наказом Міністра оборони України від 09.12.2005 № 08 (із змінами, внесеними до 31.10.2010) щодо посад «помічник командувача» та «начальник самостійного управління», копію витягу з каталогу штатних посад офіцерського складу Збройних Сил України, затверджений наказом Міністра оборони України від 13.02.2009 № 63 (із змінами, внесеними до 31.10.2010) щодо посад «помічник командувача» та «начальник самостійного управління», копію витягу з переліку основних штатних посад осіб офіцерського складу, відповідних їм військових звань та рівнів військової освіти в Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 27.01.2015 № 42/дск (із змінами, внесеними до 01.03.2018) щодо посад «помічник командувача» та «начальник самостійного управління», копію витягу з каталогу штатних посад офіцерського складу Збройних Сил України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 19.10.2016 № 546 (із змінами, внесеними до 01.03.2018) щодо посад «помічник командувача» та «начальник самостійного управління».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року заяву представника відповідача про продовження процесуального строку, встановленого судом для виконання вимог ухвали суду від 22.09.2025 - задоволено. Продовжено Міністерству оборони України процесуальний строк встановлений судом для виконання вимог ухвали суду від 22.09.2025 строком на 15 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року заяву позивача про зміну предмету адміністративного позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України - задоволено.

Змінено предмет позову, виклавши позовні вимоги в наступній редакції:

Визнано протиправними та нечинними абзаци третій та шостий пункту 1 наказу Міністерства оборони України від 01 березня 2018 року № 90 «Про встановлення тарифних розрядів за посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил України».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року у задоволенні заяв ОСОБА_1 про витребування доказів від 22.09.2025 року та від 03.10.2025 року - відмовлено.

У підготовчому засіданні 22 жовтня 2025 року о 15:00 год. судом оголошено перерву до 18 листопада 2025 року о 12:00 годині.

У підготовчому засіданні 18 листопада 2025 року о 12:00 год. судом оголошено перерву до 16 грудня 2025 року о 14:00 годині.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року витребувано від Міністерства оборони України в термін до 15 січня 2025 року належним чином засвідчену копію Переліку посад, що підлягають заміщенню військовослужбовцями, затверджений Міністерством оборони України, передбачений частиною 2 статті 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у разі відсутності такого Переліку надати письмові пояснення з цього приводу; витребувати письмові пояснення щодо визначення співвідношень встановлених до 01 березня 2018 року окладів за посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил України та осіб офіцерського складу Збройних Сил, звільнених з військової служби, до відповідних тарифних розрядів за посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил України згідно зі схемами, установлених абзацом третім пункту 1 та визначених у додатках 23, 24 до наказу Міністерства оборони України від 01.03.2018 № 90 Про встановлення тарифних розрядів за посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил України.

У підготовчому засіданні 16 грудня 2025 року о 14:00 год. судом оголошено перерву до 27 січня 2026 року о 14:00 годині.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27 січня 2026 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про припинення участі представника відповідача в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними та нечинними абзаци третій та шостий пункту 1 наказу Міністерства оборони України від 01 березня 2018 року № 90 відмовлено.

Протокольною ухвалою суду від 27.01.2026 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про повернення представнику відповідача заяви по суті, заперечень, інших процесуальних документів.

Протокольною ухвалою суду від 27.01.2026 року задоволено клопотання позивача про приєднання доказів до матеріалів справи.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27 січня 2026 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залучення третіх осіб на стороні відповідача Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними та нечинними абзаци третій та шостий пункту 1 наказу Міністерства оборони України від 01 березня 2018 року № 90 відмовлено.

Протокольною ухвалою суду від 27.01.2026 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів.

У підготовчому засіданні 27 січня 2026 року о 14:00 год. протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 27 лютого 2026 року об 11:00 год.

Через «Електронний суд» 03.02.2026 року до суду від позивача надійшла заява про відвід судді Кочанової П.В. від розгляду справи №320/20359/25. В обґрунтування вказаної заяви зазначено, що ухвала суду від 27.01.2026 про відмову у задоволенні клопотання позивача про залучення третіх осіб на стороні відповідача безпосередньо впливає на розгляд справи по суті, оскільки ствердження наявності повноважень відповідача щодо встановлення умов грошового забезпечення до офіційного з`ясування всіх обставин у справі об`єктивно вказує на упередженість судді.

Розглянувши подану позивачем заяву про відвід судді, суд зазначає наступне.

Так, підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) якою регламентовано, що суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

У свою чергу, суд вважає за необхідне звернути увагу на висновки викладені Верховним Судом у постанові від 11.10.2006, відповідно до яких зазначено, що суддя також не може брати участі у розгляді адміністративної справи і за наявності інших обставин, які можуть викликати сумнів у його неупередженості, однак конкретного і вичерпного переліку цих підстав не передбачено. Тобто, із змісту закону вбачається, що особа, яка заявляє відвід судді, має навести конкретні обставини, які можуть викликати сумнів у неупередженості. Водночас, для того, що б ці обставини можливо було покласти в основу заяви про відвід, вони повинні бути доведеними.

Згідно з частиною 3 статті 39 КАС України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Суд звертає увагу на те, що для відведення судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість.

Таким чином, виходячи з аналізу викладених вище обставин, суд зазначає, що відвід повинен бути вмотивований - з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

При цьому, частини 4 статті 36 КАС України встановлено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до Основних принципів незалежності судових органів (схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29.11.85 та 13.12.85), незалежність судових органів гарантується державою і закріплюється в Конституції або законах країни. Усі державні та інші установи зобов`язані шанувати незалежність судових органів і дотримуватися її. При цьому, не повинно мати місця неправомірне чи несанкціоноване втручання в процес правосуддя.

Згідно Бангалорських принципів діяльності судді, затверджених резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27.07.2006, суддя повинен виконувати свою професійну функцію незалежно, виходячи з власної оцінки фактів та відповідно до свідомого розуміння закону, не зважаючи при цьому на будь-які зовнішні впливи, стимули, тиски, загрози чи втручання, прямі або непрямі, хоч би від кого вони йшли і хоч би якими були їхні причини.

Суд зауважує, що метою запровадження інституту відводу судді (суддів) від розгляду справи є гарантування безсторонності суду, зокрема, з ціллю запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У зв`язку із цим суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручання, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто наголосити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції "неупередженість" ("безсторонність") судді", а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості Суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

З аналізу практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), вбачається, що останнім визначено концептуальні підходи до тлумачення ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, представивши не лише змістовні характеристики неупередженості, але й її суб`єктивні та об`єктивні компоненти.

Так згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має встановлюватися згідно з:

"об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

"суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Надаючи оцінку об`єктивності судді (суддів) під час вчинення ним (ними) процесуальних дій, необхідно виходити з таких критеріїв: чи вільний суддя (судді) під час виконання ним (ними) своїх обов`язків від будь-яких заходів впливу; чи сприяє поведінка судді (суддів) у судовому процесі та за стінами суду підтримці та зростанню довіри суспільства, представників юридичної професії та сторін у справі; чи вчинялись суддею (суддями) дії, які можуть стати приводом для позбавлення права брати участь у судовому засіданні та приймати рішення у справах.

Перед розглядом справи судді повинні утриматись від будь-яких коментарів, які можуть вплинути на перебіг цієї справи чи поставити під сумнів справедливе ведення процесу. Судді утримуються від публічних та інших коментарів, оскільки це може перешкодити неупередженому розгляду справи стосовно певної особи чи питання.

При об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Водночас вирішальним є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною.

Суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Стаття 6 Конвенції вимагає суд у межах своїх повноважень бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення ЄСПЛ у справі "Ветштайн проти Швейцарії").

Для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Таким чином, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Водночас за сталою та послідовною практикою Великої Палати Верховного Суду, наведеною, зокрема в ухвалах у справах №990/119/23, № 990/136/23, №990/20/23, не може бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розгляду справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Також суд виснує, що КАС України не встановлює вичерпного переліку обставин, які свідчать про необ`єктивність судді, однак зазначається, що такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді.

Перевіряючи мотиви, з яких виходив позивач, обґрунтовуючи заяву про відвід судді від розгляду справи вбачається, що останній в обґрунтування поданої заяви зазначає основною підставою в цілому для відводу, не погодження з прийнятою суддею ухвалою суду від 27 січня 2026 року про відмову у залученні третіх осіб на стороні відповідача Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, тобто з процесуальними діями, вчиненими суддею під час розгляду даної справи.

Сумнів у неупередженості суддів у зв`язку з вчиненням процесуальних дій та прийняттям рішенням у справі не є чинником, що може свідчити про упередженість та необ`єктивність суду.

Суд вказує, що істинність твердження про упередженість та/чи небезсторонність судді має бути доведена за вказаною обставиною саме заявником з огляду на приписи частини четвертої статті 36 КАС України, адже суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних та фактичних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

При цьому, у заяві відсутні посилання на конкретні факти прояву суддею поведінки, яка б свідчила про її небезсторонність чи заінтересованість в результаті розгляду цієї справи.

Тому наведені позивачем обставини не є такими, що викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності судді, такі доводи у відповідності до положень частини четвертої статті 36 КАС України не можуть бути визнані обґрунтованою підставою для відводу судді, що безумовно свідчить про необґрунтованість заявленого відводу.

Аналогічна позиція щодо застосування критерію "неупередженості" судді висловлена Верховним Судом в ухвалах від 27 жовтня 2020 року у справі №826/8426/14, від 06 жовтня 2022 року у справі №640/17351/19, від 24 січня 2023 року у справі №826/9693/13-а та від 11 липня 2023 року у справі №200/5179/22.

У той же час суд наголошує, що не можуть бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Відповідно до правових позицій, висловлених Верховним Судом в ухвалах від 31.10.2023 у справі №990/278/23, від 23.11.2023 у справі №380/17241/22 не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить лише припущення про існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, не підтверджених жодними належними і допустимими доказами.

Також суд вважає наголосити на тому, що необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді.

Відповідно до частини 3 статті 40 КАС України питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Враховуючи приписи частини четвертої статті 40 КАС України, суд вважає за необхідне матеріали цієї справи передати до відділу документального забезпечення і контролю (канцелярії) Київського окружного адміністративного суду для визначення складу суду для вирішення питання про відвід у відповідності до вимог частини першої статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 31,36, 40, 236, 241, 243, 248Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати необґрунтованим відвід судді Київського окружного адміністративного суду Кочанової Поліни Валеріївни у справі №320/20359/25.

Матеріали адміністративної справи №320/20359/25 передати до відділу документального забезпечення і контролю (канцелярії) Київського окружного адміністративного суду для визначення складу суду у відповідності до вимог частини першої статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Копію ухвали суду надіслати (видати) учасникам справи (їхнім представникам).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Кочанова П.В.