Справа № 320/42223/25
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2026-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2026 року справа №320/42223/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві та Київській області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві та Київській області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови.

Ухвалою суду від 04.09.2025 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що дії державного виконавця щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №78667415 є передчасними та неправомірними, оскільки фактичне виконання судового рішення не відбулося. Пояснено, що боржник формально, а не по суті, виконав судове рішення, чим не досягнуто результату, визначеного резолютивною частиною рішення суду. У свою чергу, державний виконавець, попри наявність процесуальних механізмів, передбачених ст. 63 Закону №1404-VIII, не здійснив жодних належних заходів примусового характеру (наприклад, не виніс постанови про штраф, не надіслав повідомлення до органів досудового розслідування, не вжив інших дій, передбачених законом).

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи своїм правом, передбаченим статтею 161 КАС України не скористався, із відзивом до суду не звернувся.

Від третьої особи надійшли пояснення, згідно яких рішення Київського окружного адміністративного суду та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду ІНФОРМАЦІЯ_2 виконано добровільно в повному обсязі та добровільному порядку, що підтверджується довідкою №15/9627/с від 17.07.2024.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив.

Як вбачається з матеріалів справи, Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27.08.2024 у справі №320/4497/24, зміненим Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.04.2025 у справі №320/4497/24:

1) ?визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо відмови у підготовці та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві оновленої довідки про розмір грошового забезпечення виходячи із розрахункової величини ?прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 із обов?язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії для перерахунку із 01.02.2023 основного розміру пенсії позивача;

2) ?зобов?язано ІНФОРМАЦІЯ_2 підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві оновлену довідку про розмір грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 із зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії для перерахунку з 01.02.2023 основного розміру пенсії позивача.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 22.07.2025 ВП №78667415 відкрито виконавче провадження.

Згідно постанови боржнику надано 10 денний термін для самостійного виконання рішення суду.

На виконання зазначеного рішення суду боржник виготовив і надав позивачу довідку від 17.07.2025 №15/9627/с у якій посадовий оклад, оклад за військовим званням та надбавка за вислугу років розраховані виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018.

У зв`язку з неповним виконанням рішення суду позивач звернувся до відповідача із скаргою та поясненнями про необхідність накладення штрафу на боржника.

Надалі, 12.08.2025 державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №78667415 та повернення виконавчого листа до КОАС.

Позивач вважаючи протиправною постанову про закінчення виконавчого провадження звернувся до суду із позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі - Закон України Про виконавче провадження) та Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (далі Інструкція №512/5).

Згідно ч.1 ст.3, ч.1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, серед яких виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених закономвипадках на підставі судових рішень. Примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Частинами 1,2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1). Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (ч.2).

Згідно з ч.6 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до п.1 Розділу ІХ Інструкції №512/5 виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, здійснюється в порядку, визначеному статтею 63 Закону України Про виконавче провадження.

Положеннями ч.1 ст.63 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність (ч.2 ст.63 Закону України "Про виконавче провадження").

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. (ч.3 ст.63 Закону України "Про виконавче провадження").

Вказане узгоджується з приписами ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження", якою передбачено відповідальність за невиконання рішення, зокрема, що зобов`язує боржника вчинити певні дії та визначені розміри штрафів у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії.

Дійсно, згідно п.11 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

У той же час, системний аналіз вказаних норм свідчить про те, що закінчення виконавчого провадження після направлення повідомлення органам досудового розслідування для притягнення винних осіб до відповідальності є наслідком вжиття всіх можливих заходів щодо виконання рішення суду та встановлення неможливості такого виконання, тобто встановлення того факту, що механізми та інструменти, якими закон наділяє виконавця при виконанні рішень про зобов`язання боржника особисто вчинити певні дії, є вичерпаними.

Тобто, лише після вичерпання усіх наданих законом можливих засобів щодо виконання судового рішення, виконавець повідомляє про вчинення кримінального порушення та може закінчити виконавче провадження, у зв`язку з чим досягається мета судового рішення - поновлення права особи за допомогою певних інструментів, якими володіє виключно держава, і не може володіти особа.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем закінчено виконавче провадження у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Водночас, надані матеріали виконавчого провадження не містять доказів на підтвердження обставин перевірки виконання рішення боржником безпосередньо перед тим, як прийняти постанову про закінчення виконавчого провадження.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 13 вказаного Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (ч.4 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження").

При цьому, приписи ч.ч.1,2,3 ст.63 Закону України "Про виконавче провадження", зазначені вище, вимагають від виконавця вчинення декількох дій, серед яких перевірка виконання рішення та надання вимоги боржнику про виконання рішення, що є різними за своєю правовою природою діями. Вимога - це запит щодо надання інформації, та який вимагає вчинення певних дій, у той час як перевірка виконання рішення - це комплекс дій, які направлені на встановлення факту виконання чи невиконання рішення, що перебуває на виконанні. У свою чергу, відповідно до п.8 Розділу І Інструкції №512/5 підтвердження певних встановлених фактів або подій здійснюється за допомогою акта, який складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій.

Таким чином, суд визнає, що незважаючи на те, що норми ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" хоча і не містять припису щодо складання актів, системний аналіз вказаних вище норм дає підстави вважати, що фіксація факту перевірки виконання рішення має здійснюватись за допомогою складання відповідного акта, якого як встановлено судом, в тому числі перед закінчення виконавчого провадження, складено не було.

Також, у сукупності із положеннями ст.ст.2, 18 Закону України "Про виконавче провадження" суд не вбачає у змісті ст.63 цього ж Закону наявності ознак імперативності припису щодо закінчення виконавчого провадження у разі повторного невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника.

Так, згідно ст.2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

За змістом ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

При цьому, Законом України "Про виконавче провадження", зокрема, ст. 18, та Інструкцією №512/5, виконавцю надано широке коло прав при здійсненні примусового виконання рішень, спрямованих на забезпечення реального виконання таких рішень. До таких прав, зокрема, але не виключно, належать права виконавця:

- з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

- звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення;

- викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні;

- залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна

- суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання;

- вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників

- юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

- у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

У даному випадку виконавець не вчинив жодних дій з метою здійснення примусового виконання рішення суду.

Формальний підхід до виконання судового рішення, як-то ведення переписки між державними органами та/або іншими юридичними та/або фізичними особами, яка не забезпечує реальне виконання рішення суду, не можуть вважатися достатніми та вичерпними заходами для його повного та фактичного виконання.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 31.07.2019 по справі 0240/3698/14508/19.

Суд встановив, що рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.04.2025 у справі №320/4497/24 зобов?язано ІНФОРМАЦІЯ_2 підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві оновлену довідку про розмір грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023.

Натомість, під час виготовлення довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії відповідно до рішення суду боржник обчислював посадовий оклад, оклад за військовим званням та надбавку за вислугу років з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних громадян встановлений станом на 01.01.2018 1762,00 грн., замість прожиткового мінімуму для працездатних громадян встановлений станом на 01.01.2023 - 2684 грн.

Таким чином, висновок виконавця про фактичне виконання рішення є передчасним, а постанова про закінчення виконавчого провадження - такою, що порушує вимоги п. 9 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки має місце ухилення боржника від належного виконання рішення суду.

При цьому, за приписами ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Таким чином, винесення оскаржуваної постанови за обставин встановлених у даній справі, з позбавленням права стягувача у виконавчому провадженні повторно звернутись з цим же виконавчим листом з приводу примусового виконання рішення суду, повністю нівельовано гарантії держави щодо виконання судових рішень, а також гарантії, надані статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та не може відповідати суті приписів ст. 129-1 Конституції України, ст.ст. 370, 372 Кодексу адміністративного судочинства України .

Враховуючи встановлені судом обставини у справі та досліджені докази, приймаючи до уваги, що державним виконавцем під час винесення оскаржуваної постанови не було проведено перевірки фактичного виконання судового рішення та не було вжито всіх можливих заходів для повного виконання рішення згідно з вимогами Закону "Про виконавче провадження", суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова не відповідає ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, у зв`язку з чим суд, з урахуванням ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України вважає необхідним визнати оскаржувану постанову протиправною та скасувати.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати, які визначені ст. 132 КАС Україниі не підлягають розподілу

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 268 272, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві та Київській області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) про закінчення виконавчого провадження від 12.08.2025 ВП №78667415.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.