Справа № 320/11797/25
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2026-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Беспалова О. О.
суддів: Ключковича В. Ю., Епель О. В.
за участю секретаря: Волошка О. Л.

представника позивача Гончар Л. В., представника відповідача Федоренко А. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2025 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту 09.09.2025року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, у якому просив суд:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 31.12.2024 № 3 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем "Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування", сума заявлена відповідачем - 618 750,00 грн;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 31.12.2024 №3 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем "Військовий збір", сума заявлена відповідачем - 51 562,50 грн;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 31.12.2024 №3 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 1020,00 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2025 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову, якою позов залишити без задоволення.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

До Шостого апеляційного адміністративного надійшов відзив на апеляційну скаргу. Позивачем щодо задоволення позовних вимог заперечено.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, що з`явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, Головним управлінням ДПС у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу у вигляді інвестиційного прибутку від продажу частки в статутному капіталі ТОВ "КИЇВСПЕЦРЕЗЕРВ" () платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 за період з 01.01.2018 по 31.12.2018, за результатами якої складено акт від 22.11.2024 №123881/Ж5/26-15-24-02-03/ (надалі - акт перевірки).

Проведеною перевіркою встановлено порушення податкового законодавства, а саме:

- п.п. "а" п. 176.1 п.176, п.44.1, п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України, не надано до перевірки книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу;

- п.п. 168.2.1 п. 168.2, п.п. 168.1.3 п.168.1 ст. 168 Податкового кодексу України з урахуванням вимог пп.164.2.9 п.164.2 ст.164, пп. 170.2.6 п. 170.2 ст. 170 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено інвестиційний прибуток на суму 2 750 000,00 грн та не сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб за 2018 рік в сумі 495 000,00 грн з отриманого доходу;

- п.п. 1.2, п.п. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України внаслідок чого не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військовий збір у розмірі 41 250,00 грн.

На підставі акту перевірки Головним управлінням ДПС у м. Києві винесено податкові повідомлення-рішення:

- № 3 від 31.12.2024 (форми "Р"), яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 618 750,00 грн, з яких за податковим зобов`язанням 495 000,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 123 750,00 грн;

- №3 від 31.12.2024 (форми "Р"), яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "Військовий збір" на загальну суму 51 562,50 грн, з яких за податковим зобов`язанням 41 250,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 10 312,50 грн;

- №3 від 31.12.2024 (форми "ПС"), яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 1 020,00 грн.

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 ПК України платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (підпункт 163.1.1 до пункту 163.1 статті 163 ПК України).

Пунктом 164.1 статті 164 ПК України визначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід- будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

За правилами підпункту 164.2.9 пункту 164.2 статті 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається інвестиційний прибуток від проведення платником податку операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.40, 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Порядок оподаткування інвестиційного прибутку визначений положеннями статті 170 ПК України.

Відповідно до підпункту 170.2.1 пункту 170.2 статті 170 ПК України облік загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат. Для цілей оподаткування інвестиційного прибутку звітним періодом вважається календарний рік.

Згідно підпункту 170.2.2 пункту 170.2 статті 170 зазначеного ПК України інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4 - 170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами).

До продажу інвестиційного активу прирівнюються також операції з: обміну інвестиційного активу на інший інвестиційний актив; зворотного викупу або погашення інвестиційного активу його емітентом, який належав платнику податку; повернення платнику податку коштів або майна (майнових прав), попередньо внесених ним до статутного капіталу емітента корпоративних прав, у разі виходу такого платника податку з числа засновників (учасників) такого емітента чи ліквідації такого емітента.

Придбанням інвестиційного активу вважаються також операції з внесення платником податку коштів або майна до статутного капіталу юридичної особи - резидента в обмін на емітовані ним корпоративні права.

За правилами підпункту 170.2.6 пункту 170.2 статті 170 ПК України до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року.

Загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами визначається як сума інвестиційних прибутків, отриманих платником податку протягом звітного (податкового) року, зменшена на суму інвестиційних збитків, понесених платником податку протягом такого року.

Якщо загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами має від`ємне значення, його сума переноситься у зменшення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами наступних років до його повного погашення, крім фінансових результатів, зазначених в абзаці першому пункту 29 підрозділу 4 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу.

Таким чином, у разі здійснення операцій з продажу інвестиційних активів платник повинен здійснювати облік загального фінансового результату окремо від інших доходів і витрат, а отримане за результатами таких операцій позитивне значення фінансового результату (інвестиційний прибуток) включати до складу загального річного оподатковуваного доходу звітного періоду - календарного року.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про господарські товариства" (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками.

Статтею 16 Закону України "Про господарські товариства" передбачено, що товариство має право змінювати (збільшувати або зменшувати) розмір статутного (складеного) капіталу.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про господарські товариства" вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом.

Отже, вклад учасника товариства у вигляді майна (нежитлові приміщення), що збільшує розмір статутного фонду, слід розглядати як операцію з внесення платником податку коштів (майна) до статутного фонду юридичної особи - резидента в обмін на емітовані ним корпоративні права. У свою чергу, операції з внесення платником податку коштів або майна до статутного фонду юридичної особи в обмін на емітовані ним корпоративні права є операцією з придбання інвестиційного активу, тобто є витратами платника податку на придбання такого активу - частки у статутному капіталі.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень слугували висновки податкового органу про відсутність документального підтвердження розрахунку за договором купівлі-продажу корпоративних прав за операціями з отримання інвестиційного доходу від продажу статутного капіталу ТОВ "КИЇВСПЕЦРЕЗЕРВ" () у сумі 2 750 000,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВСПЕЦРЕЗЕРВ" від 03.04.2007, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Личиною О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2225, ОСОБА_1 (Покупець) придбав у ОСОБА_2 (Продавець) 50% частки від загального розміру статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВСПЕЦРЕЗЕРВ" ().

Пунктом 3 цього Договору сторони визначили, що ціна за частку, що відчужується розміром 50% від загального розміру статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВСПЕЦРЕЗЕРВ" () становить 2 750 000 (два мільйони сімсот п`ятдесят тисяч) грн 00 коп, з яких 2 550 000,00 грн Покупець оплатив Продавцю до підписання та нотаріального посвідчення цього Договору, а 200 000,00 грн Покупець зобов`язується оплатити Продавцю на протязі 5 (п`яти) днів після укладення договору оренди земельної ділянки, розташованої за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Будьоного, 14-б.

На підтвердження виконання умов зазначеного договору позивачем надано розписку від 16.04.2007, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_2 підтвердив отримання від ОСОБА_1 за продаж 50% частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВСПЕЦРЕЗЕРВ" () 2 750 000,00 грн по договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВСПЕЦРЕЗЕРВ" від 03.04.2007 та матеріальних претензій немає.

В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу корпоративних прав та частки статутного капіталу від 30.08.2018, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Бурлакою О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 415, ОСОБА_1 продав, а Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРМЕТАЛПЛАСТ" (Покупець) придбало, 50% частки від загального розміру статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВСПЕЦРЕЗЕРВ" () за ціною 2 750 000 (два мільйони сімсот п`ятдесят тисяч) грн 00 коп.

На виконання умов договору між сторонами підписано акт приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВСПЕЦРЕЗЕРВ" від 30.08.2018, зокрема, ОСОБА_1 за продаж 50% частки у статутному капіталі вартістю 2 750 000,00 грн.

Згідно з пунктом 2 Акту сторони не мають один до одного матеріальних претензій у зв`язку з передачею зазначеної у акті частки у статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВСПЕЦРЕЗЕРВ".

Відтак, надані докази свідчать про відсутності інвестиційного прибутку у позивача від операції з продажу частки статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВСПЕЦРЕЗЕРВ", оскільки сума отриманого доходу дорівнювала сумі понесених витрат.

Як цілком обґрунтовано зауважено судом першої інстанції, положення Податкового кодексу України визначають статус показників податкової звітності, які не підтверджені необхідними документами під час перевірки, та порядок використання цих документів податковим органом у разі їх подання платником до прийняття рішення. Однак, норми Податкового кодексу України жодним чином не обмежують право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги податковий орган вказує, що позивачем як до перевірки так і до матеріалів справи не надано доказів понесення витрат при придбання інвестиційних активів, оскільки ні акт приймання-передачі, ні тим паче розписки не є належними та допустимими доказами в цілях оподаткування.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами податкового органу з огляду на наступне.

За приписами частини першої статті 1087 Цивільного кодексу України розрахунки за участю фізичних осіб, у тому числі нерезидентів, не пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадитися у готівковій або в безготівковій формі за допомогою розрахункових документів у електронному або паперовому вигляді.

При визначенні об`єкту оподаткування податком на доходи фізичних осіб з операцій із зворотного викупу інвестиційного активу його емітентом вважається інвестиційний прибуток, при визначенні якого враховуються витрати, підтверджені документами первинного обліку, пов`язані з придбанням такого інвестиційного активу, до яких, зокрема, але не виключно, відносяться: договір, приходний касовий ордер, касовий чек, розрахункова квитанція тощо.

У даному випадку, операції з купівлі-продажу корпоративних прав, у яких позивач виступав покупцем, здійснювалася між фізичними особами, які не є суб`єктами господарювання, і за готівкові кошти, як це передбачено договором, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 545 Цивільного кодексу України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Таким чином, згідно з нормами чинного законодавства, розписка є документом, що засвідчує виконання покупцем взятого на себе обов`язку з оплати майнових прав за договором купівлі-продажу, який укладений між фізичними особами.

Більш того, умовами Договору купівлі -продажу купівлі-продажу частки в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВСПЕЦРЕЗЕРВ" від 03.04.2007, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Личиною О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2225 встановлено, що 2 555 000,00 грн ОСОБА_1 оплачено до підписання договору, сплату решти суми (200 000,00грн) відтерміновано.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у даному випадку, об`єкт оподаткування податком на доходи фізичних осіб відсутній, а, відповідно, і висновок контролюючого органу про порушення позивачем вимог п.п. 168.2.1 п. 168.2, п.п. 168.1.3 п.168.1 ст. 168 Податкового кодексу України з урахуванням вимог пп.164.2.9 п.164.2 ст.164, пп. 170.2.6 п. 170.2 ст. 170 Податкового кодексу України є необґрунтованим, та відповідно, нарахування відповідачем грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб є неправомірним.

При цьому, колегія суддів критично оцінює посилання податкового органу на правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 10.06.2020 у справі № 826/3852/18, оскільки така постанова відсутня у Єдиному Державному реєстрі судових рішень.

Натомість, колегія суддів враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 8 вересня 2020 року у справі №916/667/18, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що положення договору про те, що сторона договору отримала належні їй платежі до підписання договору, свідчить про те, що сторони домовилися вважати сплату коштів, здійснену раніше за відсутності правових підстав, виконанням укладеного договору стороною, яка за цим договором мала сплатити гроші.

Також Велика Палата Верховного Суду у цій постанові звернула увагу, що включення в договір купівлі-продажу положення про одержання однією стороною від іншої грошових коштів, у тому числі до підписання договору, є звичайною діловою практикою, зокрема при укладенні договорів фізичними особами, і така практика не суперечила закону в правовідносинах, щодо яких виник спір. Відтак, за умови надання відповідних розписок про отримання від покупців завдатку в іншому періоді, аніж відбулось оформлення договорів та їх посвідчення нотаріусом, податковий орган не був позбавлений можливості перевірити обставин щодо дійсної дати отримання доходів.

Колегія суддів зауважує, що надана позивачем до матеріалів справи розписка містить як ідентифікацію учасників правовідносин (покупця та продавця), суть правовідносин, отримання від позивача коштів у розмірі визначеному умовами нотаріально посвідченого договору.

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтвердили недійсність такої розписки, або того, що фактично за цією розпискою кошти не передавались.

Відтак, доводи податкового органу про неможливість підтвердження на підставі розписки факт понесення позивачем витрат при придбанні інвестиційного активу не лише не підтверджені нормативно, але і не підтверджені відповідною доказовою базою.

Щодо правомірності збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір суд зазначає таке.

Відповідно до вимог п.п.1.2, 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Як зазначалось, інвестиційним прибутком, який підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб і на який нараховується військовий збір, є позитивна різниця між витратами особи на придбання інвестиційного активу і доходом, отриманим від його реалізації (тобто позитивний фінансовий результат).

З огляду на відсутність доказів у матеріалах справи, які підтверджували б позитивний фінансовий результат позивача від придбання та реалізації інвестиційного активу, беручи до уваги встановлення судом протиправність висновків контролюючого органу про заниження позивачем загального оподатковуваного доходу, відповідно, і відсутні правові підстави для визначення позивачу грошових зобов`язань з військового збору.

Щодо висновків контролюючого органу про ненадання посадовим особам контролюючого органу до перевірки книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з підпунктом "а" пункту 176.1 статті 176 ПК України платники податку зобов`язані вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього Кодексу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

Наказом Міністерства фінансів України від 19.06.2015 №579, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 07.07.2015 за №800/27245 "Про затвердження форм книги обліку доходів і книги обліку доходів і витрат та порядків їх ведення", затверджено форму книги обліку доходів (для платників єдиного податку першої, другої та третьої груп, які не є платниками податку на додану вартість); Порядок ведення книги обліку доходів для платників єдиного податку першої, другої та третьої груп, які не є платниками податку на додану вартість; форму книги обліку доходів і витрат (для платників єдиного податку третьої групи, які є платниками податку на додану вартість); Порядок ведення книги обліку доходів і витрат для платників єдиного податку третьої групи, які є платниками податку на додану вартість.

Чинним податковим законодавством установлено порядок обліку доходів і витрат та ведення книги обліку доходів та витрат для платників податків - суб`єктів підприємницької діяльності, однак не установлено такого порядку для платників податків - фізичних осіб, доходи яких підлягають оподаткуванню безвідносно до здійснення підприємницької діяльності.

Крім того, за результатами операцій з відчуження частки у статутному капіталі не утворився інвестиційний прибуток, відповідно, і відсутній у позивача обов`язок подавати контролюючому органу податкову декларацію про майновий стан і доходи з показниками розрахунку податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військово збору з доходів, отриманих від операцій з інвестиційними активами, а отже і вести Книгу обліку доходів та витрат.

З огляду на викладені обставини колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують позицію суду першої інстанції та відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

Згідно з ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя В. Ю. Ключкович
СуддяО. В. Епель

(Повний текст постанови складено 04.02.2026)