Справа № 608/1653/25
Суддя: Запорожець Л. М.
Дата ухвалення: 2026-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2026 року Справа № 608/1653/25

Номер провадження2-а/608/20/2026

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі :

головуючої судді Запорожець Л. М.

за участю секретаря с/з Фаштиковської М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорткові справу адміністративного судочинства за позовною заявою ОСОБА_1 (представник адвокат Рубаняк Т. Р.) до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення. В позовній заяві вказав, що є військовозобов`язаний та відповідно до ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» згідно до Конституції України має перебувати на військовому обліку у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за зареєстрованим місцем проживання чи фактичного місця перебування, оновлювати облікові дані, вчасно проходити військово-лікарську комісію.

Вказує, що з 04.07.2007 року перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно вимог чинного законодавства уточнив облікові вчасно, вказавши: ПІП - ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_3 , адресу проживання - АДРЕСА_1 , номер телефону - + НОМЕР_2 . Відповідно до військово-облікового документу сформованого у застосунку «Резерв+» дата уточнення даних 22.07.2024 року.

07.04.2025 року пройшов військово-лікарську комісію та відповідно до постанови був визнаний придатний.

Згідно розширених даних з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів йому на підставі абз. 1 ч. 1 ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано відстрочку, як заброньованому на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України до 13 лютого 2026 року.

Зазначає, що про саме правопорушення та притягнення його до адміністративної відповідальності по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП дізнався після отримання поштового відправлення №688, яке надійшло на адресу зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідно до вище наведеного, він дізнався про постанову №908 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП від 07.04.2025 року згідно якої його визнано винним у адміністративному правопорушенні та накладено на нього штраф у сумі 17 000 гривень.

Як вбачається з постанови №908 від 07.04.2025 року надісланої йому, під час уточнення облікових даних у ІНФОРМАЦІЯ_2 04 квітня 2025 року працівниками було виявлено адміністративне правопорушення, а саме: 27.02.2025 року громадянину ОСОБА_3 відповідно до пункту 30-2 постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560 "Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період" засобами поштового зв`язку було направлено повістку №2751141 для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09 год. 00 хв. 12.03.2025 року для уточнення даних.

Проте станом на момент надіслання повістки, а саме 27 лютого 2025 року, він свій обов`язок військовозобов`язаного згідно ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» Конституції України та у встановлений законом строк виконав, а саме: 22.07.2024 року уточнив облікові дані. Згодом пройшов ВЛК, окрім того має відстрочку від мобілізації до 13 лютого 2026 року.

З 22.07.2024 року жодні облікові дані він не змінював, таким чином обов`язку щодо повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо даних не має.

В свою чергу виходячи з технічних можливостей відповідача та права відповідача отримувати у разі необхідності будь яку інформацію про нього скориставшись офіційними державними реєстрами до яких має доступ відповідач міг самостійно уточнити потрібні чи додаткові облікові дані без його фізичної присутності.

Також вказує, що відповідно до "Довідки про причини повернення/досилання" Національного оператора поштового зв`язку "УКРПОШТА", поштове відправлення повернулось до ІНФОРМАЦІЯ_2 із зазначенням причини повернення/досилання - "адресат відсутній за вказаною адресою" та датою відбитку календарного штемпеля 05.03.2025 року.

У постанові зазначається про те, що він не прибув 12.03.2025 року на 9 год 00 хв по повістці та не надав у трьох денний строк підтверджуючі документи, які б засвідчували поважність пропущення строку. Згідно вищенаведеного 07 квітня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_4 було винесено постанову №908 про адміністративне правопорушення, якою він був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено на позивача штраф у сумі 17 000 тисяч гривень.

Позивач вказує, що протокол стосовно нього не складався, постанову було винесено без його повідомлення про розгляд справи, що позбавляє його прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу. Взагалі повістка №2751141, про яку йдеться в постанові позивачу не вручалася.

Після отримання постанови він почав з`ясовувати підстави щодо винесення постанови №908 по справі про адміністративне правопорушення та на його усне звернення у ІНФОРМАЦІЯ_2 про отримання копії протоколу про адміністративне правопорушення на підставі якого винесено постанову, однак йому повідомили що протокол відсутній.

Таким чином, вважає, що у даному випадку відсутній склад адміністративного правопорушення (відсутній умисел на вчинення правопорушення), за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності відповідно до оскаржуваної постанови, у зв`язку з чим адміністративне стягнення накладено необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Окрім того ІНФОРМАЦІЯ_4 не вжив заходів для повного з`ясування обставин справи та виніс постанову, яка не відповідає вимогам закону.

Тобто, розгляд справ відбувся за його відсутності, про розгляд справи не знав, жодним чином не був повідомлений про місце та час розгляду. Постанова №908 від 07.04.2025 року була винесена без його присутності. А отже про наявність такої постанови не знав та не міг скористатися правом оскаржити її в зазначений строк.

Згідно трекінгу Укрпошти відправлення №688 прибуло до с. Бедриківці 16.07.2025 року та було видано йому у відділенні поштових відправлень "УКРПОШТИ". Про постанову №908 від 07.04.2025 року та про те, що даною постановою його притягнуто до адміністративної відповідальності дізнався 16.07.2025 року після отримання. Таким чином ним пропущений строк оскарження постанови з поважних причин та може бути поновлений.

Просить поновити строк на оскарження постанови та скасувати її.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Рубаняк Т. Р. в судове засідання не з`явилися, на адресу суду поступила заява про розгляд справи у їхній відсутності, позовні вимоги підтримують, просять задоволити.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про виклик до суду, відзив на позовну заяву не подав.

Враховуючи заяву позивача та його представника, розглянувши позовну заяву та дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких мотивів.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є військовозобов`язаний та відповідно до ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» згідно до Конституції України має перебувати на військовому обліку у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за зареєстрованим місцем проживання чи фактичного місця перебування, оновлювати облікові дані, вчасно проходити військово-лікарську комісію.

З 04.07.2007 року позивач перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно вимог чинного законодавства уточнив облікові вчасно, вказавши: ПІП - ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_3 , адресу проживання - АДРЕСА_1 , номер телефону - + НОМЕР_2 . Відповідно до військово-облікового документу сформованого у застосунку «Резерв+» дата уточнення даних 22.07.2024 року.

07.04.2025 року позивач пройшов військово-лікарську комісію та відповідно до постанови був визнаний придатний.

Згідно розширених даних з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ОСОБА_1 на підставі абз. 1 ч. 1 ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано відстрочку, як заброньованому на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України до 13 лютого 2026 року.

Як встановлено, про саме правопорушення та притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП позивач дізнався після отримання поштового відправлення №688, яке надійшло на адресу зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідно до вище наведено таким чином позивач дізнався про постанову №908 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП від 07.04.2025 року згідно якої його визнано винним у адміністративному правопорушенні та накладено на нього штраф у сумі 17 000 гривень.

Як вбачається з постанови №908 від 07.04.2025 року надісланої позивачу, під час уточнення облікових даних у ІНФОРМАЦІЯ_2 04 квітня 2025 року працівниками було виявлено адміністративне правопорушення, а саме: 27.02.2025 року громадянину ОСОБА_3 відповідно до пункту 30-2 постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560 "Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період" засобами поштового зв`язку було направлено повістку №2751141 для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09 год. 00 хв. 12.03.2025 року для уточнення даних.

Проте станом на момент надіслання повістки, а саме 27 лютого 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 виконав свій обов`язок військовозобов`язаного згідно ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» Конституції України та у встановлений законом строк: 22.07.2024 року уточнив облікові дані. Згодом пройшов ВЛК, окрім того позивач має відстрочку від мобілізації до 13 лютого 2026 року.

З 22.07.2024 року жодні облікові дані позивач не змінював, таким чином обов`язку щодо повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо даних не має.

В свою чергу, суд зазначає, що виходячи з технічних можливостей відповідача та права відповідача отримувати у разі необхідності будь яку інформацію про позивача скориставшись офіційними державними реєстрами до яких має доступ відповідач міг самостійно уточнити потрібні чи додаткові облікові дані позивача без його фізичної присутності.

Відповідно до "Довідки про причини повернення/досилання" Національного оператора поштового зв`язку "УКРПОШТА", поштове відправлення повернулось до ІНФОРМАЦІЯ_2 із зазначенням причини повернення/досилання - "адресат відсутній за вказаною адресою" та датою відбитку календарного штемпеля 05.03.2025 року.

У постанові зазначається про те, що позивач не прибув 12.03.2025 року на 9 год 00 хв по повістці та не надав у трьох денний строк підтверджуючі документи, які б засвідчували поважність пропущення строку. Згідно вищенаведеного 07 квітня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_4 було винесено постанову №908 про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено на позивача штраф у сумі 17 000 тисяч гривень.

Окрім того, як встановлено судом, протокол стосовно позивача не складався, постанову було винесено без повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи, що позбавилопозивача прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу. Взагалі повістка №2751141, про яку йдеться в постанові позивачу не вручалася.

Після отримання постанови позивач почав з`ясовувати підстави щодо винесення постанови №908 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП та на його усне звернення у ІНФОРМАЦІЯ_2 про отримання копії протоколу про адміністративне правопорушення на підставі якого винесено постанову, однак йому повідомили що протокол відсутній.

Диспозиція ст.210 КУпАП, за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, встановлює відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, тобто за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Відповідно до ч .3 ст. 2 Закону України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію » від 21.10.1993 № 3543-ХП, у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Згідно з п.41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку :

*день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та /або документами від поштового оператора;

*день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи , повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Пунктом 82 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 ( в редакції постанови КМУ від 10.10.2023 №1071) встановлено , що рекомендовані листи з позначкою « Повістка ТЦК » під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). У разі відсутності адресата (одержувача ) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та /або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК », працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.

З аналізу вищенаведених положень чинного законодавства можна прийти до висновку про те , що ототожнення суб`єктом владних повноважень передбаченого Законом №3543-ХИ «отримання повістки» з передбаченим Порядком «належним підтвердженням оповіщення про виклик », у випадку повернення повістки ТЦК з відміткою про відсутність адресата, є неправильним, оскільки військовозобов`язаний не може з`явитися за повісткою, змісту якої він не бачив, що виключає наявність протиправного умислу.

За таких обставин, коли повістка ТЦК вертається відправнику з підстав відсутності адресата, слід з`ясовувати всі обставини, через які вручення повістки не відбулося, та в залежності від них вирішувати питання про наявність складу адміністративного правопорушення. Натомість у цій справі, відповідач застосував формальний підхід до цього питання, не врахувавши наступного.

Згідно з постановою, позивач не з`явився на виклик, однак, як встановлено, що позивач не отримував відповідної повістки, оскільки вона була надіслана поштовим зв`язком і повернулася в ТЦК та СП 05.03.2025 року з відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання особи, отже він не був належним чином повідомлений про виклик до ТЦК та СП.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Так, статтею 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Статтею 210-1 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Вказана норма права є бланкетною, тобто закріплює лише загальні ознаки правила поведінки, а для встановлення цих ознак необхідно звертатися до норм іншого нормативного акту.

Відповідно до вимог ст. 293 КУпАП і роз`яснень, викладених в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 24.06.1988 року «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» зі змінами та доповненнями, орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, суд вважає, що у сукупності встановленого та викладеного, у даному випадку відсутній склад адміністративного правопорушення (відсутній умисел на вчинення правопорушення), за яке ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності відповідно до оскаржуваної постанови, у зв`язку з чим адміністративне стягнення накладено на позивача необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Окрім того ІНФОРМАЦІЯ_4 не вжив заходів для повного з`ясування обставин справи та виніс постанову, яка не відповідає вимогам закону.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

За правилами статті 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніше як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Згідно зі статтею 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Верховний Суд у постановах від 31.03.2021 у справі № 676/752/17, від 21.03.2019 у справі № 489/1004/17, від 30.01.2020 у справах № 308/12552/16-а та № 482/9/17, від 06.02.2020 у справі № 205/7145/16-а зробив такі висновки: «Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.

Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягається до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.

Виходячи із норм викладених в частині 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, розгляд справ відбувся за відсутності позивача, якого не було своєчасно сповіщено про розгляд справ, що в силу приписів частини 1 статті 268 КУпАП виключало можливість розгляду справи.

Вирішуючи питання наслідків розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яку належним чином не повідомили про дату, Верховний Суд у постановах від 06.03.2018 у справі № 522/20755/16-а, від 30.09.2019 у справі № 591/2794/17, від 06.02.2020 № 05/7145/16-а та від 21.05.2020 у справі № 286/4145/15-а дійшов такого висновку: «факт несвоєчасного повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням установленої процедури. Як наслідок, позивача позбавлено прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу».

За таких обставин, враховуючи зазначені висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку щодо протиправності оскаржуваної постанови та її скасування.

Процедурні порушення, зокрема, такі як розгляд справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яку належним чином не повідомили про дату розгляду, є самостійними, безумовними підставами для скасування постанови про притягнення такої особи до відповідальності.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи. У п. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 (заява №7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Недотримання відповідачем приписів законодавства України про адміністративні правопорушення тягне недоведеність з боку суб`єкта владних повноважень правомірності оскаржуваної у цій справі постанови та є підставою для її скасування.

З урахуванням наведеного встановлено, що оскаржувана постанова винесена з суттєвими порушеннями норм КУпАП та ч. 2 ст. 2 КАС України, тому є протиправною та підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю.

Згідно з ст.2 ч.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 235 КУпАП адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до частини 1статті 246 КУпАП, порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Отже, матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, у даному випадку повинні містити достатню сукупність належних, допустимих, достовірних доказів, з яких буде вбачатися, що призовник, військовозобов`язаний або резервіст, будучи належним чином повідомленим про необхідність явки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки або іншого визначеного законодавством органу влади, не прибув до відповідного органу влади у встановлені дату та час.

За змістом ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Таким чином, з цієї правової норми вбачається, що законодавцем встановлено презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Заразом для вирішення питання правомірності притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до статті 210 КУпАП встановленню підлягають наступні оставини: чи вчинені особою відповідні дії (бездіяльність), що становлять об`єктивну сторону вказаного правопорушення та стали підставою для прийняття рішення про притягнення до адміністративної відповідальності.

Проте, посадова особа відповідача при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача не врахувала вимоги даної статті щодо встановлення всіх обставин, які мали значення для вирішення справи, зокрема дані про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, обставини, за яких було вчинено правопорушення, зокрема чи не було вчинено позивачем певні дії в умовах крайньої необхідності і чи наявний в діях позивача склад адміністративного правопорушення, пстепбаченого ч.3 ст.210 КУпАП.

Із змісту рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 N 23-рп/2010 вбачається, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідно до закріпленого у ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Верховний Суд у постанові від 08.07.2020 у справі N 463/1352/16-а вказав, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Тож, згідно з принципом презумпції невинуватості, який діє в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10.02.95 у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Також в порушення вимог ст. 283 КУпАП в змісті оскаржуваної постанови відсутні зазначення дати, часу та місця вчинення правопорушення.

Окрім того, на підставі статті 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

При цьому, за правилами статті 277-2 КУпАП, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи. Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.

Статтею 278 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Жодних доказів щодо повідомлення позивача про те, що буде розглядатися адміністративна справа щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, відсутні. Наявна у матеріалах справи копія оскаржуваної постанови та її зміст дають можливість стверджувати, що розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП проводився за відсутності позивача.

Відтак, оскаржувана постанова прийнята не у спосіб, який передбачений нормами КУпАП, оскільки має місце порушення норм процесуального права при її винесені, порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В силу ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП посадова особа, уповноважена розглядати адміністративну справу при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи з метою всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення. Таким чином, аналіз ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення свідчить, що протокол про адміністративне правопорушення є належним доказом того, що особою вчинено певне діяння, яке може бути кваліфіковано як адміністративне правопорушення.

У статті 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідач не вказав належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення посадова особа дотрималася вимог ст. 280 КУпАП та при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача врахувала вимоги щодо встановлення всіх обставин, які мали значення для вирішення справи.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а.

Також, у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 року , заява № 36673/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватись до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатись від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 року) вбачається, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.» Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ і на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (Справа Лучанінова проти України (рішення від 09.06.2011 року, заява № 16347/02)).

Відповідно до ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1)залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2)скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий -: згляд до компетентного органу (посадової особи);

3)скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про ввзгіністративне правопорушення;

4)змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: посутність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Суд також враховує позицію, вказану у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

З врахуванням досліджених в судовому засіданні доказів, суд не має підстав для висновку, що при притягненні позивача до адміністративної відповідальності відповідачем в повному обсязі були дотримані вищенаведені вимоги закону і під час цього були вжиті всі заходи щодо повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мали значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є не доведеним.

Враховуючи всі наведені обставини, з огляду на відсутність належних та допустимих доказів щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП, вважаю, що відповідач протиправно притягнув позивача до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим оскаржувана вище постанова року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП є незаконною та підлягає скасуванню, а провадження - закриттю.

Згідно ч.2 ст.286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили.

В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Позивач про розгляд справи не знав, жодним чином не був повідомлений про місце та час розгляду. Постанова №908 від 07.04.2025 року була винесена без присутності позивача. А отже про наявність такої постанови позивач не знав та не міг скористатися правом оскаржити її в зазначений строк.

Згідно трекінгу Укрпошти відправлення №688 прибуло до с. Бедриківці 16.07.2025 року та було видано позивачу у відділенні поштових відправлень "УКРПОШТИ". Про постанову №908 від 07.04.2025 року по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП та про те, що даною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф у сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень позивач дізнався 16.07.2025 року після отримання. Таким чином позивачем пропущений строк оскарження постанови з поважних причин та може бути поновлений.

Відповідно до Постанова КАС ВС № 640/11452/19 від 12 жовтня 2022 року причини пропуску строку є поважними, якщо обставини які зумовили такі причини є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Зважаючи на вищенаведене позивач був позбавлений можливості та права на своєчасне вчинення процесуальних дій, адже про розгляд справи не знав, протоколу не отримував, будь яким іншим чином не був повідомлений про розгляд справи, копії протоколу не отримував, а копію постанови отримав 16.07.2025 року.

Пропущений строк на оскарження постанови не залежав від позивача, а протиправні дії посадових осіб спричинили істотні перешкоди та труднощі у своєчасній реалізації прав та обов`язків ОСОБА_1 , а тому йому слід поновити строк на оскарження постанови.

Керуючись ст. ст. 7, 9, ч. 3 ст. 210 ч. 3 , 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 5, 6, 8-10, 72, 77, 90, 121, 122, 139, 161, 241-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (представник адвокат Рубеняк Т. Р.), жителя АДРЕСА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення, задоволити.

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк на оскарження постанови №908 від 07.04.2025 року по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Скасувати постанову від 07.04.2025 року №908 про накладення адміністративного стягнення, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_4 , якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КупАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, провадження по справі закрити.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Чортківський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано, а разі апеляційного оскарження рішення - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Строк виготовлення повного тексту рішення 06 лютого 2026 року.

Суддя: /підпис/

Згідно з оригіналом

Оригінал рішення знаходиться в матеріалах справи № 608/1653/25.

Рішення набрало законної сили " " _________________ року.

Суддя: Л. М. Запорожець

Копію рішення видано " "________________ року.

Секретар: