Справа № 320/48881/23
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2026-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просив суд:

визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, оформлене листом від 29.08.2023 № 1000-0202-8/129774 про відмову ОСОБА_1 у призначенні, нарахуванні та виплаті грошової допомоги;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити призначення, нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, у відповідності до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав на те, що працював на посадах, на яких набув права на призначення та виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Однак, звернувшись з заявою до відповідача про отримання вказаної допомоги отримав відмову у її виплаті у зв`язку з тим, що період роботи в Кремінській дитячо-юнацькій спортивній школі на посаді тренера-викладача не належить до посад педагогічних працівників, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2000 року № 963 «Про затвердження Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників» та не може бути зараховано до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право па пенсію за вислугу років». Позивач вважає таку відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області протиправною.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, викладену у листі від 29.08.2023 № 1000-0202-8/129774 у призначенні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, при цьому, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження на 28.01.2026.

04.11.2025 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Розгляд апеляційної скарги 28.01.2026 не здійснювався, у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області, як отримувач пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 29.08.2023 № 1000-0202-8/129774, за результатом розгляду звернення позивача повідомлено про те, що з 26.08.1986 він працював у Кремінській дитячо-юнацькій спортивній школі Луганської області тренером-викладачем та ця посада не належить до посад педагогічних працівників, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2000 № 963 «Про затвердження Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників», у зв`язку з чим, періоди роботи у Кремінській дитячо-юнацькій спортивній школі Луганської області на посаді тренера-викладача не можуть бути зараховані до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що враховуючи те, що позивач досяг пенсійного віку, має необхідний страховий стаж, працював в закладах та установах державної або комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а також до моменту виходу на пенсію за віком будь-якого іншого виду пенсії не отримував, тому дотримано всіх необхідних умов для виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, що визначені пунктом 7-1 розділу XV "Прикінцевих положень" Закону № 1058-IV.

Натомість, відповідач вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк судом першої інстанції не було враховано того, що періоди роботи позивача в ДЮСШ на посаді тренера-викладача не може бути зараховано до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років". Також, зазначає, що за матеріалами електронної пенсійної справи позивача загальний страховий стаж, розрахований відповідно до наданих документів становить - 42 роки 5 місяців 25 днів. Стаж на посадах, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» - «ж» ст. 55 Закону «Про пенсійне забезпечення» - взагалі відсутній.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Приписами п. 7-1 «Прикінцевих положень» Закону № 1058-IV передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено в "Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати", затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191 (далі - Порядок № 1191).

Відповідно до норм п. 2 Порядку № 1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону № 1788-ХІІ, що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909.

Згідно з п. 5 Порядку № 1191, грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону № 1788-ХІІ, і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

За змістом п. п. 6, 7 Порядку № 1191, для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно зі статтями 27 і 28 Закону № 1058-IV станом на день її призначення (п.6). Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати (п.7).

З наведеного слідує, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з досягненням нею пенсійного віку, наявністю у неї необхідного страхового стажу, вихід на пенсію саме з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону № 1788-ХІІІ, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV будь-якого іншого виду пенсії.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 містяться, зокрема, наступні записи: запис за № 3: 26.08.1986 - позивач призначений тренером-викладачем Кремінської ДЮСШ з вільної боротьби; запис за № 4: 31.12.2020 - позивач звільнений з посади у зв`язку з переведенням до ДЮСШ Кремінської міської ради Луганської області Управління освіти, культури, молоді та спорту Кремінської міської ради; запис № 5: 01.01.2021 - позивача прийнято на посаду тренера-викладача у порядку переведення до Кремінської дитячо-юнацької спортивної школи Кремінської районної ради підпорядкованої Управління освіти, культури, молоді та спорту Кремінської міської ради; запис №6: 04.02.2021 - позивач звільнений з посади тренера-викладача у порядку переведення до ДЮСШ Кремінської міської ради підпорядкованій Управлінню освіти, культури, молоді та спорту Кремінської міської ради Луганської області; запис №7: 05.02.2021 - позивач прийнятий на посаду тренера-викладача з вільної боротьби Кремінської ДЮСШ у зв`язку з переведенням до Кремінської ДЮСШ Кремінської міської ради підпорядкованої Управлінню освіти, культури, молоді та спорту Кремінської міської ради Луганської області.

Матеріали справи містять довідку Управління освіти, культури, молоді та спорту Кремінської міської ради від 03.08.2023 № 262, інформація в якій повністю співпадає з записами у трудовій книжці позивача.

Також, матеріали справи містять довідку Управління освіти, культури, молоді та спорту Кремінської міської ради від 04.07.2023 №206, видану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в тому, що він безперервно з 26.08.1986 року по нинішній час працює у Кремінській дитячо-юнацькій спортивній школі Луганської області. Також, у довідці зазначено, що за весь час роботи у Кремінській ДЮСШ тренер-викладач Сергій Куранов жодного разу не був у неоплачуваній відпустці.

Отже, як обґрунтовано зауважив суд першої інстанції, позивач з 26.08.1986 працює у Кремінській дитячо-юнацькій спортивній школі Луганської області на посаді тренера-викладача з вільної боротьби.

Підставою для незарахування до спеціального стажу періоду роботи позивача у Кремінській дитячо-юнацькій спортивній школі Луганської області на посаді тренера-викладача слугувало те, що дана посада не належить до посад педагогічних працівників, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2000 року № 963 «Про затвердження Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників», на що суд зазначає наступне.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно статті 10 Закону України «Про освіту» від 05.09.2017 № 2145-VІІІ визначено складники системи освіти, а саме: дошкільна освіта; повна загальна середня освіта; позашкільна освіта; спеціалізована освіта; професійна (професійно-технічна) освіта; фахова передвища освіта; вища освіта; світа дорослих, у тому числі післядипломна освіта.

Отже, позашкільна освіта разом із іншими освітами становить структуру (систему) освіти в Україні.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2001 № 433, затверджено Перелік типів позашкільних навчальних закладів та Положення про позашкільний навчальний заклад. У п. 1 Перелік типів позашкільних навчальних закладів зазначено, що Дитячо-юнацькі спортивні школи це комплексні дитячо-юнацькі спортивні школи, дитячо-юнацькі спортивні школи з видів спорту, дитячо-юнацькі спортивні школи для осіб з інвалідністю, спеціалізовані дитячо-юнацькі школи олімпійського резерву, спеціалізовані дитячо-юнацькі спортивні школи для осіб з інвалідністю паралімпійського та дефлімпійського резерву.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 р. № 963 затверджено Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, де зазначено, що викладачі всіх спеціальностей віднесені до посад педагогічних працівників (п.4).

Колегія суддів підтримує зазначення судом першої інстанції про те, що на спірні правовідносини розповсюджується також дія Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, який відносить посаду «викладач» до педагогічних посад.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.2008 № 993, затверджено Положенням про дитячо-юнацьку спортивну школу, де передбачено такі посади працівників освіти вказаного виду позашкільного навчального закладу як, зокрема, тренер-викладач.

Відповідно до п. 2 Порядку виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2001 № 78, діяльність на посаді тренера-викладача у спортивних школах всіх типів зараховується до стажу педагогічної роботи.

Отже, тренер-викладач дитячо-юнацької спортивної школи, є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу і має право на пенсію за вислугу років при наявності відповідного педагогічного стажу роботи.

Колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що посада тренера-викладача в дитячо-юнацькій спортивній школі, на яких працював ОСОБА_1 з 26.08.1986 по 31.12.2003; з 01.01.2004 по 31.12.2020, з 01.01.2021 по 30.06.2023, все ж таки відноситься до педагогічної і дає право на пенсію за вислугу років при наявності відповідного педагогічного стажу роботи, тому стаж роботи підлягає зарахуванню до спеціального стажу у розумінні п."е" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ, п. 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком № 909.

У свою чергу, відповідачем не спростовано того, що для нарахування та виплати позивачу спірної грошової допомоги спеціальний страховий стаж становить понад 35 років. При цьому, право на отримання такої грошової допомоги не залежить та не пов`язується із призначенням саме пенсії за вислугою років, а є окремим правовим механізмом відповідної соціальної виплати, який також може реалізовуватись при призначенні пенсії за віком (постанова Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 127/9277/17).

Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко