Справа № 160/2812/25
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2026-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 лютого 2026 року м. Дніпросправа № 160/2812/25
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),

суддів: Лукманової О.М., Дурасової Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року (суддя Врона О.В.) в адміністративній справі №160/2812/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и В :

ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 23.12.2024 року №46, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 на підставі пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.12.2024 року та призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 на підставі пункту а статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції пункту 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020р. №1-р/2020, з дати досягнення нею пенсійного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що пенсійним органом протиправно відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 у зв`язку з недосягненням пенсійного віку.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 23.12.2024 року №46, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 на підставі пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 на підставі пункту а статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції пункту 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020р. №1-р/2020, з дати досягнення нею пенсійного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 . В решті позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції зазначив про обґрунтованість позовних вимог, водночас саме Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області має здійснити призначення пенсії, а не Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, як просить позивач.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідно до наданих позивачем документів на момент її звернення з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 вік позивача становить 45 років, що свідчить про недосягнення нею визначеного законом віку про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1- 50 рокі, і саме за цих підставі позивачу правомірно відмовлено в призначенні такої пенсії оскаржуваним рішенням.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач звернулася 19.12.2024 із заявою і документами до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 на підставі п. а ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення.

За принципом екстериторіальності вказана заява розподілена до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 23.12.2024 №46 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

Посилаючись на п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, Головне управління Пенсійний фонд України у Львівській області встановило, що вік заявниці 45 років 02 місяці.

Страховий стаж особи становить 30 років 07 місяців 26 днів (в т.ч. , додаткові роки за Список №1 12 років).

Пільговий стаж особи за Списком №1 становить 12 років 05 місяців 01 день.

Пільговий стаж особи за Списком №2 становить 08 місяців 01 день

За доданими документами до страхового та пільгового стажу не зараховано:

-період роботи з 01.07.2000 по 30.12.2000 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні дані про особу. Періоди роботи згідно трудової книжки підтверджується додатковими документами або результатами перевірки проведеної, в тому числі за заявою власника трудової книжки;

-період догляду з 14.012004 по 31.12.2004 за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно свідоцтва про народження НОМЕР_2 , оскільки відсутня інформація про одержання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за вказаний період.

До пільгового стажу за Списком №1 не зараховано періоди роботи з 01.10.2024 по 30.11.2024 згідно довідки про пільговий характер роботи від 11.12.2024 №711, оскільки в індивідуальних відомостей про застраховану особу, відсутня інформація про сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно поданих документів право на пенсію за віком на пільгових умовах згідно п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058 особа матиме з 07.10.2029 (після досягнення необхідного віку).

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням про відмову у призначенні пенсії , позивач за захистом своїх порушених прав і інтересів з даним позовом звернулась до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

У розумінні абз. 22 ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з пунктом «а» статті 13 Закону №1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом №213-VIII, який набув чинності 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років. При цьому, одночасно запроваджено правила поетапного збільшення показника вікового цензу за якими, жінки, дати народження яких припадали, зокрема, на період з 01 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року набували право на пенсію по досягненню 50 років.

Законом №2148-VIII від 03.10.2017, текст Закону №1058-IV доповнений, зокрема, статтею 114, згідно із п.1 ч.2 якої на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 45 років - які народилися по 31 березня 1970 року включно; 45 років 6 місяців - з 1 квітня 1970 року по 30 вересня 1970 року; 46 років - з 1 жовтня 1970 року по 31 березня 1971 року; 46 років 6 місяців - з 1 квітня 1971 року по 30 вересня 1971 року; 47 років - з 1 жовтня 1971 року по 31 березня 1972 року; 47 років 6 місяців - з 1 квітня 1972 року по 30 вересня 1972 року; 48 років - з 1 жовтня 1972 року по 31 березня 1973 року; 48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року; 49 років - з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року; 49 років 6 місяців - з 1 квітня 1974 року по 30 вересня 1974 року; 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.

У силу спеціальної вказівки у Законі України від 03.10.2017 №2148-VIII наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017.

Отже, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком №1 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом «а» статті 13 Закону №1788-XII у редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015 та пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017.

Правила згаданих законів були повністю уніфікованими (ідентичними).

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213-VIII.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 р. на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Таким чином з вищевикладеного слідує, що з 23.01.2020р. в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №1, а саме: пункт «а» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, та пункт 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року в редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017р.

Відносно позивача правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 45 років за пунктом «а» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, та 50 років за пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що у спірних відносинах перевага у правозастосуванні надається найбільш сприятливому для заявника - позивача у справі закону, а саме положенням пункту «а» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020р..

При цьому колегія суддів вважає за доцільне акцентувати увагу на тому, що такий висновок відповідає правовим висновкам, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.11.2021р. у зразковій справі №360/3611/20, оскільки у цьому рішенні Суд вказав на наявність колізії між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах та зазначив, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони явно суперечать один одному, а таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України», тому у цьому випадку, за висновками Суду, застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Також Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020р у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду, з урахуванням свого правового висновку, викладеного в постанові від 19.02.2020р. у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56), зауважила, що застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Приймаючи до уваги вищенаведене та враховуючи, що на момент звернення з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 позивач досягла 45 років, доводи відповідача про відсутність необхідного пенсійного віку на момент її звернення з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 є безпідставними, що свідчить про необґрунтованість та протиправність прийнятого відповідачем у справі рішення від 23.12.2024 року №46, яке є предметом оскарження у справі, та у свою чергу є підставою для скасування такого рішення суб`єкта владних повноважень.

Відтак колегія суддів вважає, що прийняте відповідачем рішення про відмову у призначенні пенсії, що ґрунтується на недосягненні необхідного віку для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Також колегія суддів з урахуванням обсягу та змісту дискреційних повноважень відповідача щодо призначення пенсії, які визначені Законом України «Про пенсійне забезпечення» та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням вимог щодо здійснення ефективного захисту порушеного права відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту), з урахуванням положень ч. 4 ст. 254 КАС України, вважає що суд першої інстанції обґрунтовано з метою здійснення повного та ефективного захисту порушеного права позивача зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 на підставі пункту а статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції пункту 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020р. №1-р/2020, з дати досягнення нею пенсійного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова

суддя Ю. В. Дурасова