Справа № 554/12312/25
Суддя: Материнко М. О.
Дата ухвалення: 2026-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/554/15/2026
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.01.2026 року м. Полтава

Шевченківський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді Материнко М.О.,

за участі секретаря Теницької М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Полтави із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на наступні обставини.

05.08.2025 року тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 було складено відносно ОСОБА_1 , постанову № 1608 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, якою останнього було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 гривень.

Указану постанову Позивач вважає незаконною та зазначає, що жодних повісток про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 або будь-якого іншого уповноваженого органу він не отримував. Як убачається з доданої до постанови № 1608 повістки № 2386480, остання була направлена за адресою: АДРЕСА_1 , за якою він тривалий час не проживає та не зареєстрований.

У доводах зазначає, що відповідно до Заочного Рішення Ленінського районного суду м. Полтави у справі № 2-276/11 від 28 січня 2011 року його та ОСОБА_3 було визнано такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_2 у зв`язку із закінченням строку дії договору оренди житлового приміщення.

Крім того, Позивач звертає увагу, що у період з 14 березня 2023 року по 25 жовтня 2023 року він був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , а після зазначеного періоду та станом на час розгляду справи не має зареєстрованого місця проживання і фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Вказані відомості також містяться у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, де як адреса проживання Позивача зазначена адреса: АДРЕСА_3 , що підтверджується військово-обліковим документом, сформованим за допомогою мобільного застосунку «Дія» 15 серпня 2025 року.

За таких обставин Позивач вважає, що направлення ІНФОРМАЦІЯ_2 повістки за адресою: АДРЕСА_1 не може вважатися належним повідомленням про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 20 лютого 2025 року для проходження медичного огляду, а відтак відсутні правові підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності за неявку.

Крім того, Позивач звертає увагу на порушення строків притягнення до адміністративної відповідальності. Так, відповідно до оскаржуваної постанови датою вчинення адміністративного правопорушення та датою його виявлення визначено 20 лютого 2025 року, тоді як постанова про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП винесена 05 серпня 2025 року, тобто після спливу строку накладення адміністративного стягнення, встановленого статтею 38 КУпАП.

З огляду на викладене, Позивач вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, за відсутності належних доказів складу адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим є протиправною та підлягає скасуванню, а провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно нього закритю.

05 вересня 2025 року Ухвалою Шевченківського районного суду м. Полтави позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення залишено без руху та надано строк усунення зазначених в ухвалі недоліків у строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення даної ухвали.

15.09.2025 року до Шевченківського районного суду м. Полтави надійшла заява від представника позивача адвоката Ткаченко А.В. про усунення недоліків, в якій остання вказувала на обґрунтування сплаченої суми судового збору у розмірі 605,60 гривень відповідно до практики Верховного суду.

17.09.2025 року Ухвалою Шевченківського районного суду м. Полтави позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення повернуто позивачу.

Не погоджуючись з Ухвалою Шевченківського районного суду м. Полтави від 17.09.2025 року ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою до Другого апеляційного адміністративного суду.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2025 року, Ухвала Шевченківського районного суду м. Полтави від 17.09.2025 року скасована і зазначено, що «..на суди (суддів) покладено імперативний обов`язок враховувати висновки щодо застосування конкретних норм права, викладені в постановах Верховного суду… Отже, неврахування судом першої інстанції висновків Великої Палати Верховного суду, викладених у постанові від 18.03.2020 у справі №543/775/17, є безпідставним, а посилання на наявність окремої думки та твердження про те, що висновки, викладені в постановах Верховного Суду, не можуть слугувати самостійним джерел права, а питання сплати судового збору у цій справі не є предметом спору, суперечать приписам ч.5 ст.242 КАС України. Посилання суду першої інстанції про відсутність у ст..4 Закону України «Про судовий збір» частини 5, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки процитована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 року у справі №543/775/17 норма, за змістом якої, ставка судового збору у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, викладена в п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір». Отже, фактично Великою Палатою допущено описку визначення норми, що не впливає на зміст рішення». Справа направлена до Шевченківського районного суду міста Полтави для продовження її розгляду.

05.12.2025 року Ухвалою Шевченківського районного суду м. Полтави заяву про самовідвід судді Шевченківського районного суду м. Полтави Сініцина Е.М. по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення задоволено.

Матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, передано до канцелярії Шевченківського районного суду м. Полтави для повторного авторозподілу.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2025 року у справі №554/12312/25 головуючою суддею було визначено Материнко М.О.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Полтави від 10.12.2025 року було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання з викликом сторін.

Відзив до Шевченківського районного суду м. Полтави не надходив.

27.01.2026 року від представника позивача адвоката Ткаченко А.В. до Шевченківського районного суду м. Полтави надійшло клопотання у якому просила позовну заяву задовольнити в повному обсязі, розгляд справи проводити за її відсутністю та за відсутністю Позивача.

Інші учасники до суду не з`явилися.

Суд, дослідивши докази і надавши їм належну оцінку, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 05.08.2025 року тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 було складено відносно ОСОБА_1 , постанову № 1608 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, якою останнього було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 гривень.

В указаній постанові було зазначено, що Позивачем було порушено ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 21 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період затвердженого Постановою КМУ № 560 від 16.05.2024 року, а саме 20.02.2025 року не з`явився за повісткою № 2386480 для проходження медичного огляду та не повідомив про поважну причину неявки.

У відповідності до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ст.ст. 268, 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі.

Системний аналіз приписів КУпАП, які регламентують порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, дозволяє зробити висновок про те, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. При розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема наявність вини особи у вчиненні такого правопорушення. Відповідач, як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності, у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.

Відповідно до ст.ст.72-74 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування та одержані в порядку встановленому законом.

При цьому, ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 210-1 КпАП України адміністративна відповідальність настає за законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Згідно з ч. 3 ст. 210-1 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (ст.ст. 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Частиною 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. Зокрема, громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду, а також проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Відповідно до п.3 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є додатком до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022 року, призовники, військовозобов`язані та резервісти за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття або недбале зберігання військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Правила військового обліку визначені у Додатку № 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022 року (далі - Правила) на виконання вимог ч. 5 ст. 33 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Підпунктом 2 пункту 1 Додатку 2 «Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» Порядку № 1487 визначено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» (далі Постанови), а саме у п. 34. визначено, що Повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ може бути надіслана зазначеними органами військового управління (органами) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання.

Відповідно до п. 41 вказаної Постанови, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

З наданих доказів убачається, що повістка № 2386480 була направлена на ім`я позивача за адресою: АДРЕСА_1 , яка не є ані місцем реєстрації, ані фактичного проживання Позивача, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади №2025/011645068, витягом з реєстру територіальної громади №2023/002289266, а також Заочного рішення Ленінського районного суду м. Полтави у справі № 2-276/11 від 28 січня 2011 року.

Також, з матеріалів адміністративної справи убачається, що з 14 березня 2023 року по 25 жовтня 2023 року позивач був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Після 25 жовтня 2023 року та станом на час розгляду справи зареєстрованого місця проживання він не має та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, адресою проживання позивача зазначено: АДРЕСА_3 , що підтверджується військово-обліковим документом, сформованим позивачем за допомогою мобільного застосунку «Дія» 15 серпня 2025 року, який міститься у матеріалах справи.

Суд першої інстанції звертає увагу, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності за неявку до ТЦК необхідна сукупність обставин: 1) направлення судової повістки за адресою, повідомленою військовозобов`язаним під час оновлення даних чи адресою реєстрації військовозобов`язаного, 2) відомості про спробу вручити таку повістку особі, що матиме наслідком або вручення повістки без подальшої явки, або не вручення з причин відмови отримати повістку, або з причин відсутності адресата за такою адресою.

Відтак, у розумінні пункту 41 постанови КМУ № 560 від 16.05.2024 року Позивач не може вважатися таким, що був належним чином оповіщений про необхідність явки до ТЦК та СП.

Однак, у матеріалах даної справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження факту вручення Позивачу повістки, як і відсутні докази повідомлення Позивача за наявним номером телефону та/або вкладення до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК».

Водночас Відповідачем не надано жодних пояснень чи відзиву на позовну заяву, виходячи з яких суд міг би встановити факт наявності в діях Позивача інкримінованого йому складу адміністративного правопорушення.

Разом з тим, суд зазначає, що склад правопорушення повинен в собі містити: суб`єкт правопорушення, суб`єктивну сторону правопорушення, об`єкт правопорушення та об`єктивну сторону правопорушення. Відсутність одного із вищезазначених елементів в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не містить складу адміністративного правопорушення. З огляду на викладене об`єктивна сторона правопорушення не є встановленою.

Також Відповідачем не надано суду і доказів дотримання його працівниками вимог ст.ст.268, 280 КУпАП під час прийняття рішення відносно Позивача. Тобто, Відповідачем не доведено, що при винесенні оспорюваної постанови було дотримано права Позивача, а саме: особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право знайомитися з матеріалами справи; давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням.

Суд оцінивши надані докази, приходить до висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що Позивач був належним чином повідомлений про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у спосіб, передбачений пунктами 34, 41 Постанови Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024 року.

А отже направлення повістки за вказаною адресою не може вважатися належним повідомленням позивача про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 20 лютого 2025 року для проходження медичного огляду.

Крім того, суд першої інстанції звертає увагу, що відповідно до п. 29 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 у повістці зазначаються:

прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) і дата народження громадянина, якому адресована повістка;

найменування районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділів чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіонального органу СБУ, що видав повістку;

мета виклику до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділів чи відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ;

місце, день і час явки за викликом;

найменування посади, власне ім`я та прізвище, підпис посадової особи, яка видала повістку, та дата її підписання - для повісток, оформлених на бланку. Такі повістки скріплюються гербовою печаткою;

прізвище та власне ім`я керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу, дата накладення кваліфікованого електронного підпису - для повісток, сформованих за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;

реєстраційний номер повістки;

роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки.

Однак, з наданої копії повістки № 2386480 яка міститься в матеріалах справи, вбачається, що вона не містить підпису керівника та дати її підписання, що свідчить про недотримання вимог пункту 29 Постанови КМУ № 560 щодо оформлення відповідного документа.

Відповідно до частини 7 статті 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цьогo Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Тобто, за змістом статті 38 КУпАП початком відліку строку для накладення адміністративного стягнення є день виявлення правопорушення.

КУпАП не містить визначення поняття «триваюче» правопорушення, проте, в теорії адміністративного права під триваючим правопорушенням розуміють тривале невиконання вимог правової норми у вигляді дії або бездіяльності. При цьому характер триваючого правопорушення оцінюється у кожному конкретному випадку індивідуально.

Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 рок у справі № 804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Як убачається зі змісту оскаржуваної постанови яка міститься в матеріалах справи, підставою для притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП стало його неприбуття за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_1 у строк, зазначений у повістці.

Однак, відповідно до правової природи адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, днем його вчинення є день, у який особа не вчинила дій, які була зобов`язана вчинити, а саме не з`явилася за викликом до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Отже, датою вчинення адміністративного правопорушення та одночасно датою його виявлення у даному випадку є 20 лютого 2025 року день, коли Позивач, за твердженням відповідача, не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Водночас оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП винесена 05 серпня 2025 року, тобто після спливу строку накладення адміністративного стягнення, визначеного статтею 38 КУпАП.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що на момент прийняття оскаржуваної постанови відповідачем було пропущено встановлений законом строк притягнення особи до адміністративної відповідальності, що відповідно до вимог КУпАП є самостійною та безумовною підставою для скасування такої постанови.

Таким чином, ураховуючи згадані норми чинного законодавства України, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними та підлягають задоволенню. Постанова про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, а справа - закриттю.

Згідно з ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За приписами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищенаведені положення закону, судовий збір за подання адміністративного позову в розмірі 605,60 гривень також підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 2, 6-8, 19, 72-77, 241-246, 255, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову № 1608 від 05 серпня 2025 року, складену тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у сумі 17000 грн. - скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за частиною 3 статті 210-1 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого ним судового збору в розмірі 605,60 гривень (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що проживає за адресою: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_6 .

Повне судове рішення складено 28.01.2026 року.

Суддя М.О. Материнко