Справа № 500/3020/25
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2026-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 рокуЛьвівСправа № 500/3020/25 пров. № А/857/37485/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р.В.
Носа С.П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року у справі № 500/3020/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

місце ухвалення судового рішення м. Львів
розгляд справи здійснено за правиламиспрощеного позовного провадження
суддя у І інстанціїЧепенюк О.В.
дата складання повного тексту рішення11.08.2025

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

У травні 2025 року до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивачка) до Міністерства оборони України (далі відповідач), ІНФОРМАЦІЯ_2 (третя особа) у якій позивачка просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України № 33/д від 04.04.2025, прийняте у формі протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, в частині не призначення одноразової грошової допомоги та повернення документів на доопрацювання;

зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова № 168), у зв`язку із загибеллю цивільного чоловіка військовослужбовця, з яким вона проживала однією сім`єю, без реєстрації шлюбу.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року у справі № 500/3020/25 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України від 04.04.2025 № 33/д, оформлене протоколом, в частині повернення документів ОСОБА_1 на доопрацювання з метою надання документів, які відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» підтверджують перебування на утриманні загиблого (копії документів, виданих Пенсійним фондом України, які підтверджують право на призначення пенсії в разі втрати годувальника або факт призначення пенсії за загиблого, судового рішення про встановлення факту перебування на його утриманні на дату загибелі), що дають право на отримання одноразової грошової допомоги.

Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд не звернув увагу на те, що на час смерті військовослужбовця діяла редакція статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка передбачала, що право на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця мають, зокрема, один із подружжя, який не одружився вдруге. Відповідач неодноразово наголошував, що позивачка не має права на отримання допомоги позивачка не є дружиною військовослужбовця, однак суд не взяв це до уваги. Тому, відповідач вважає, що правомірно відмовив у задоволенні заяви позивачки про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця.

Позивачка своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційної скарги відповідач повідомлений шляхом надіслання ухвали про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Про розгляд апеляційної скарги позивач та третя особа повідомлені шляхом надіслання ухвали про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на поштову адресу позивача, про що в матеріалах справи міститься відповідне відстеження вручених рекомендованих поштових відправлень.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч. 4 ст. 229 КАС України, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи є докази про те, що позивачка проживала із військовослужбовцем, який загинув, однією сім`єю. Ця обставина є підставою для отримання позивачкою одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що солдат ОСОБА_2 проходив військову службу на посаді стрільця-санітара 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 3160 від 18.04.2023, виданого Комунальним закладом «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради, смерть ОСОБА_2 настала в зоні бойових дій внаслідок перелому основи черепа, вибухової травми, ушкодження внаслідок військових дій, спричиненні іншими видами вибухів та уламків.

Зі змісті наказу командира військової частини НОМЕР_1 слідує, що смерть ОСОБА_2 пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (участю у бойових діях, здійсненням заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації в районі смт. Білогорівка, Луганської області).

Рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 16.12.2024, яке набрало законної сили 16.01.2025, у справі № 597/1187/23 встановлений факт спільного проживання позивачки із ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю, як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу у період часу з 16.06.2009 до 12.04.2023.

29.01.2025 позивачка звернулась до Міністерства оборони України із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її цивільного чоловіка солдата ОСОБА_2 .

04.04.2025 Комісія Міністерства оборони України прийняла рішення, оформлене протоколом № 33/д, яким повернула позивачці подані документи на доопрацювання з метою надання додаткових документів, які відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» підтверджують, що вона перебувала на утриманні загиблого.

Не погодившись із рішенням відповідача позивачка звернулася із позовом в суд.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України), колегія суддів встановила таке.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Статтею 41 цього Закону передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).

Частиною першою статті 16 Закону № 2011-XII встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби

Відповідно до статті 16-1 Закону № 2011-XII (у редакції чинній на час смерті військовослужбовця ОСОБА_2 ) у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

У подальшому законодавець Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» від 09.12.2023 року № 3515-ІХ виклав статтю 16-1 Закону № 2011-XII у новій редакції.

Частина перша статті 16-1 Закону № 2011-XII визначає, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.

За змістом частини третьої статті 16-1 Закону №2011-XII до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать:

діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав;

вдова (вдівець);

батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті);

внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли);

жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили;

утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Частиною шостою статті 16-3 цього ж Закону визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Згідно з частинами восьмою, дев`ятою статті 16-3 Закону №2011-XIІ особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Отже, на час звернення позивачки із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю чоловіка військовослужбовця, діяла редакція статті 16-1 Закону №2011-XII, яка надавала право жінці (чоловіку), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.

При цьому твердження відповідача про те, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати статтю 16-1 Закону № 2011-XIІ у редакції чинній на час смерті військовослужбовця є помилковим, оскільки право на отримання допомоги визначене тривалістю 3 роки і за цей час правове регулювання спірних правовідносин може бути змінене, зокрема, шляхом доповнення переліку осіб, які мають право на отримання допомоги у зв`язку із смертю військовослужбовця.

Відповідач, відмовляючи у призначенні одноразової грошової допомоги, своє рішення мотивував відсутністю доказів на підтвердження статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця, а саме позивачка не надала доказів, що є дружиною загиблого та не надала доказів перебування на утриманні загиблого.

Натомість позивачка стверджує, що проживала разом із загиблим військовослужбовцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу про що надала відповідні докази.

Застосовуючи чинну на час звернення позивачки до відповідача редакцію статті 16-1 Закону № 2011-XIІ позивачка є жінкою, з якою загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі.

Цей факт встановлений рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 16.12.2023 у справі № 597/1187/23, згідно з яким позивачка проживала із загиблим військовослужбовцем ОСОБА_2 однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 16.06.2009 до 12.04.2023 (по день смерті).

Наведене узгоджується з правовими висновками, сформульованими Верховним Судом у постанові від 05.02.2025 у справі № 120/17960/23.

Зважаючи на встановлені обставини та наведені норми матеріального права, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції в тому, що рішення Міністерства оборони України № 33/д від 04.04.2025, в частині, що стосується позивачки є протиправним і його необхідно скасувати.

Водночас, апеляційний суд погоджується із позицією суду першої інстанції в тому, що належний і ефективний спосіб захисту порушених прав позивачки є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивачки (а не прийняти рішення як просить позивачка) про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат у даній справі - відсутні.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року у справі № 500/3020/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос