Справа № 292/5/26
Суддя: Лотуга В. Ф.
Дата ухвалення: 2026-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПУЛИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 292/5/26
Номер провадження 2-а/292/6/26
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року селище Пулини

Пулинський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Лотуги В.Ф., з участю секретаря судового засідання Володіної В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2026 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом мотивуючи його тим, що 24 грудня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_2 відбувся розгляд протоколу про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Зазначає, що напередодні до нього приїхали працівники поліції і доставили до ІНФОРМАЦІЯ_3 , мотивуючи тим, що він перебуває в розшуку, хоча жодних повісток про виклик не отримував. У ТЦК щодо нього складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП за непроходження військово-лікарської комісії, після того як у 2022 році його було визнано обмежено придатним.

З березня 2025 року в Україні запроваджено новий порядок проходження ВЛК та діє оновлений порядок направлення на проходження ВЛК, який можна отримати безпосередньо у ТЦК.

Він є батьком одинаком та сам виховує неповнолітню доньку, у зв`язку з чим кожні три місяці за його заявою ІНФОРМАЦІЯ_4 надається відстрочка від призову на військову службу.

Фактично від початку збройної агресії рф на Україну, він систематично з"являється до ІНФОРМАЦІЯ_5 , однак з 2022 року йому не вручено направлення на повторне проходження ВЛК.

Вважає, що правопорушення штучно створено працівниками ІНФОРМАЦІЯ_5 , які кожні три місяці надаючи йому довідку про відстрочку від призову, жодного разу не вручили йому направлення на повторне проходження ВЛК.

Працівниками ТЦК безпідставно оголошено його в розшук, складено протокол про адміністративне правопорушення та винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності з накладенням штрафу у розмірі 17000 грн.

Жодного ухилення чи нез"явлення до ІНФОРМАЦІЯ_6 з його боку не було і ТЦК таке направлення йому не вручалося.

Після складення протоколу про адміністративне правопорушення йому було вручено направлення і уже він пройшов ВЛК та оновив дані.

Вважає дії відповідача неприпустимими та неправомірними, а винесену постанову №6/447 від 24.12.2025 незаконною, такою яка містить недостовірну інформацію, оскільки жодних повісток він не отримував, місце проживання не покидав, про те, що перебуває в розшуку відомо не було, як не було й вручено направлення на проходження ВЛК та не було відмови від отримання такого направлення.

Враховуючи наведене, просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №6/447 від 24.12.2025, складену т.в.о начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. та провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Ухвалою суду від 13.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд її призначений у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

На виконання ухвали суду, 23.01.2026 відповідачем через систему "Електронний суд" надано копію матеріалів адміністративної справи по постанові №6/447 від 05.12.2025 щодо ОСОБА_1

26.01.2025 до суду від відповідача через систему "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву, який був сформований 23.01.2026.

Приписами ч.1 ст.118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 119 КАС України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню адміністративного судочинства.

Згідно ухвали суду від 13.01.2026 ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено 8-денний строк з дня отримання ухвали суду про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач отримав дану ухвалу 15.01.2026, а тому повинен був подати відзив до 22.01.2026, однак відзив на позовну заяву був сформований в системі "Електронний суд 23.01.2026 та надійшов від відповідача до суду через систему "Електронний суд" лише 26.01.2026, тобто після закінчення встановленого судом строку. Відповідачем заяви до суду про продовження строку на подання відзиву протягом визначеного судом строку, не подано.

Оскільки відзив на позовну заяву поданий з пропуском встановленого судом строку, а пропущений строк сплив і поновленню не підлягає, тому суд відзив до уваги не приймає.

Від позивача та відповідача будь-яких заяв та клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зі ст.5 КАС України вбачається, що кожному гарантується право на захист його прав, свобод або законних інтересів.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 24 грудня 2025 року тимчасово виконуючим обов"язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 винесено постанову №6/447 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн.

За змістом постанови №6/447 від 24.12.2025, ОСОБА_1 , який був визнаний за рішенням військово-лікарської комісії від 18.02.2022 обмежено придатним до проходження військової служби, не пройшов повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби у встановлений строк - до 05.06.2025. За даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов"язаних та резервістів, відомості про проходження ОСОБА_1 повторного медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби до спливу граничного строку, встановленого законом відсутні. У поясненнях до протоколу ОСОБА_1 вказав, що не був проінформований про проходження ВЛК в поточному році. Під час розгляду справи ОСОБА_1 надав тотожні пояснення тим, що зазначені ним у протоколі. Отже, ОСОБА_1 під час дії особливого періоду, порушуючи вимоги абзацу 4 ч.1 ст.22 Закону №3543-ХІІ та п.2 розділу ІІ Закону №3621-ІХ, не пройшов повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби у строк до 05.06.2025. Таким чином, своїми діями (бездіяльністю) ОСОБА_1 порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 27.02.2017, ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 26.04.2012, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

З довідок ІНФОРМАЦІЯ_3 №6/3263 від 12.06.2025, №6/4534 від 19.08.2025, вбачається, що ОСОБА_1 , 1975 р.н., надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі пункту 4 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", як батьку, який самостійно виховує дитину (дітей) до 18 років (протокол №10 від 31.05.2025), на строк до 05.08.2025, 05.11.2025.

Як вбачається з витягу з системи "Резерв+", ОСОБА_1 уточнив дані - 17.12.2025.

Відповідно до протоколу №6/447 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП від 05.12.2025, складеного ІНФОРМАЦІЯ_4 , 05.12.2025 о 14 год. 30 хв., ОСОБА_1 , як такий, що ухилився від виконання військового обов`язку, був розшуканий та доставлений (супроводжений) органами Національної поліції до ІНФОРМАЦІЯ_5 для складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП. Встановлено, що в ході перевірки відомостей в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних, резервістів, встановлено, що ОСОБА_1 за рішенням військово-лікарської комісії від 18.02.2022 був визнаний обмежено придатним до військової служби. Отже, ОСОБА_1 під час дії особливого періоду, порушуючи вимоги абзацу 4 ч.1 ст.22 Закону №3543-ХІІ та пункту 2 розділу ІІ Закону №3621-ІХ, не пройшов повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби у строк до 05.06.2025. Таким чином, своїми діями (бездіяльністю) ОСОБА_1 порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП. ОСОБА_1 у поясненнях зазначив, що був затриманий поліцією так як перебував в розшуку, не був проінформований про проходження ВЛК в поточному році. Другий примірник протоколу вручено ОСОБА_1 .

Згідно інформації про розшук ОСОБА_1 , останній оголошений в розшук 03.12.2025, електронне звернення № Е4036329, причина подання - непроходження (відмова від проходження) військово-лікарської комісії (п.2 розділу ІІ ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист"). Розшук здійснювало відділення поліції №3 Житомирського РУП №2 ГУНП в Житомирській області.

Відповідно до довідки про доставлення (супроводження) громадянина до територіального центру комплектування та соціальної підтримки №6/6792 від 05.12.2025, ОСОБА_1 доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_3 05.12.2025 о 14:32, за порушення ВО.

Згідно облікової картки до військового квитка (тимчасового посвідчення) серія НОМЕР_3 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , останній 18.02.2022 ВЛК при шостому відділі (Пулини) ІНФОРМАЦІЯ_3 визнаний непридатним в мирний час, обмежено придатним у воєнний час.

Відповідно до розписки на ім`я ОСОБА_1 про з"явлення до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 14 год. 00 хв. 24.12.2025, як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за правопорушення передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, він її одержав особисто 17.12.2025, про що свідчить його підпис.

Згідно ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення (ст.251 КУпАП) є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, а також іншими документами.

У відповідності до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зі статті 280 КУпАП вбачається, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи зокрема про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію (стаття 210-1). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно частин 7, 8 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують зокрема районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя. Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затверджуються Кабінетом Міністрів України. Діяльність територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки спрямовується Міністерством оборони України.

У частині 3 ст.210-1 КУпАП визначена відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Згідно ч.1 ст.210-1 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Вказана норма права є бланкетною, тобто закріплює лише загальні ознаки правила поведінки, а для встановлення цих ознак необхідно звертатися до положень інших нормативно-правових актів.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу", Закон України "Про оборону України", Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", "Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період", затверджений постановою КМУ від 16.05.2024 №560, "Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів", затверджений постановою КМУ №1487 від 30.12.2022, інші закони України, а також прийняті відповідно до них Укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про оборону України" особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року введено на всій території України воєнний стан, який неодноразово продовжувався та триває.

З метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 на всій території України оголошено проведення загальної мобілізації.

Таким чином, з 24 лютого 2022 року на всій території Україні триває особливий період.

Згідно з ч.2 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Згідно ч.5 ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.

Питання військово-лікарської експертизи вирішуються спеціальним законодавством, а саме - Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402.

Військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби; визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ; встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, осіб, звільнених з військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), які призвели до смерті військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби.

Військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів.

Медичний огляд включає в себе визначення ступеня придатності до військової служби.

Проходження ВЛК є не правом, а обов`язком військовозобов`язаного, за порушення якого може наставати відповідальність.

Судом встановлено, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він в умовах особливого періоду, будучи 18.02.2022 визнаний ВЛК непридатним для проходження військової служби в мирний час та обмежено придатним у воєнний час, повторно не пройшов медичний огляд у строк до 05.06.2025.

Так, 04 травня 2024 року набрав чинності Закон України від 21.03.2024 №3621-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист" (далі Закон № 3621).

Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3621-IX, громадяни України, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом, протягом дев`яти місяців з дня набрання чинності цим Законом підлягають повторному медичному огляду з метою визначення придатності до військової служби.

Військовозобов`язані, визнані непридатними до військової служби в мирний час, обмежено придатними у воєнний час, повторно оглядаються ВЛК районних, міських ТЦК та СП за місцем перебування на військовому обліку після додаткового обстеження. Направляє на обстеження лікар - член ВЛК районного, міського, про що вносить відповідний запис у реєстр ЕСОЗ. Медичний огляд цієї категорії громадян проводиться за графою II додатку 1 до цього Положення, а тих, які мають офіцерські звання,- за графою III додатку 1 до цього Положення.

Таким чином, Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист" від 21.03.2024 № 3621-IX (яким були внесені зміни до Закону № 2232-ХІІ, набрав чинності з 18.05.2024) скасовано статус "обмежено придатний" та установлено, що громадяни України, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом, протягом дев`яти місяців з дня набрання чинності цим Законом підлягають повторному медичному огляду з метою визначення придатності до військової служби.

15.02.2025 набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист" №4235-ІХ від 12 лютого 2025 року (далі - Закон №4235-ІХ), яким внесені зміни до Закону № 3621-IX та п.2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення викладено в новій редакції: "Установити, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду".

Постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2025 року № 519 внесені зміни до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560 зі змінами, зокрема абзац другий пункту 69 викладено в такій редакції: "Особи, які не проходили медичний огляд, або в яких закінчився строк дії рішення (постанови) про придатність до військової служби, або які були визнані обмежено придатними та не проходили повторний медичний огляд з метою визначення їх придатності до військової служби (за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю) направляються на військово-лікарську комісію".

Системний аналіз вказаних норм дає підстави стверджувати, що обов`язок з проходження повторного медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби покладається на громадян України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності вказаним вище Законом.

Вказані громадяни зобов`язані з 15 лютого 2025 року (дати набрання чинності Закону № 4235-ІХ) до 05 червня 2025 року самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, до спливу граничного строку - 05.06.2025 досяг 50-річного віку, тобто відповідає віковому цензу від 25 до 60 років, за рішенням військово-лікарської комісії від 18.02.2022 був визнаний непридатним для проходження військової служби у мирний час та обмежено придатним у воєнний час, що відповідає вимогам Закону № 3621-ІХ, не має статусу особи з інвалідністю, не пройшов повторний медичний огляд у встановлений Законом строк до 05.06.2025.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 визнає той факт, що він повторно не пройшов ВЛК. При цьому зазначає, що для проходження повторного огляду не з`явився у зв`язку з тим, що повісток чи будь-яких викликів від відповідача щодо проходження ВЛК не отримував та працівники ІНФОРМАЦІЯ_6 коли він до них з"являвся, не вручили йому направлення на повторне проходження ВЛК, а тому її не пройшов.

Такі доводи позивача суд вважає безпідставними, оскільки Законом №3621-ІХ на ОСОБА_1 покладено обов`язок самостійно звернутися до ТЦК та СП або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.

Доказів того, що позивач самостійно звертався до ТЦК та СП не надано та з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 звертався до ТЦК та СП для отримання направлення щодо проходження ВЛК та йому в цьому було відмовлено і таких доводів останній у позовній заяві не наводить.

За таких обставин, виходячи з вищезазначених положень законодавства, позивач, будучи обмежено придатним до військової служби у військовий час, у строк до 05.06.2025 включно був зобов`язаний пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Для отримання направлення на військово-лікарську комісію він був зобов`язаний самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста (застосунок Резерв+).

Однак позивачем проігнороване виконання обов`язку, покладеного на нього згідно вищезазначених правових норм, жодним із визначених способів звернення з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду він не скористався.

Враховуючи вищевикладені вимоги закону, а також беручи до уваги встановлені обставини, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку і мобілізацію, а саме вимоги ч.1 ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, оскільки останній будучи військовозобов`язаним не пройшов повторний медичний огляд до 05.06.2025, тим самим порушив вимоги законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову (постанова Верховного Суду від 14.03.2018 по справі №760/2846/17; постанова Верховного Суду від 14.02.2018 по справі №536/583/17).

У відповідності до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що відповідачем доведено належними, достатніми та допустимими доказами, законність оскарженої постанови, яка винесена у межах повноважень відповідача, в порядку та спосіб визначений КУпАП із дотриманням встановленої процедури та з урахуваннях усіх обставин справи, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Інші доводи позивача на які він посилається як на підставу незаконності оскаржуваної постанови, щодо його періодичної явки до ТЦК та СП з метою отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, незгоди з оголошенням розшуку до уваги судом не приймаються, оскільки стосуються інших обставин, які жодним чином не впливають на законність прийнятого ІНФОРМАЦІЯ_10 рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб"єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб"єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб"єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Обґрунтовуючи цю постанову, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини, який вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 72-77, 139, 241-246, 250, 255, 257-263, 286, 293 КАС України,-

У Х В А Л И В :

Постанову по справі про адміністративне правопорушення №6/447 від 24.12.2025 винесену тимчасово виконуючим обов"язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КУпАП залишити без змін, а позовну заяву, без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_11 , знаходиться в м.Житомирі, ідентифікаційний код - НОМЕР_5 .

Суддя В.Ф.Лотуга