Справа № 200/8613/25
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2026-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про продовження розгляду справи

02 лютого 2026 року Справа №200/8613/25

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Шинкарьова І.В., розглянувши питання щодо продовження розгляду справи за позовом ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якій просить:

Визнати протиправними дії відповідача щодо здійснення з 01.09.2025 перерахунку пенсії по втраті годувальника позивача, призначеної відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01.01.2021, відповідно до п.9 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою КМУ від 23.11.2011 №1210.

Зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії по втраті годувальника позивача, відповідно до вимог постанови КМУ від 09.12.2021 №1307, на підставі наявної у матеріалах пенсійної справи довідки про заробітну плату за період роботи в зоні відчуження, починаючи з 01.09.2025, на найбільш вигідних умовах та з урахуванням фактично виплачених сум.

Визнати протиправними дії відповідача щодо застосування з 01.03.2025 коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених ст.46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та п.1 постанови КМУ №1 від 03.01.2025, до призначеної відповідно до ст.54 Закону України №796-XII пенсії по втраті годувальника позивача та обмеження пенсії максимальним розміром, передбаченим ч.3 ст.67 Закону України №796-XII, з 01.03.2025.

Зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії по втраті годувальника позивача, починаючи з 20.03.2024, на підставі довідки про фактичний заробіток у зоні відчуження, у розмірі відшкодування фактичних збитків, без застосування коефіцієнтів зменшення пенсії та без обмеження максимальним розміром, із урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.03.2024 №2-р(II)/2024.

Ухвалою суду від 11.11.2025 відкрито спрощене позовне провадження у даній справі без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 12.01.2026 залишено без руху позовну заяву.

Позивачем надано клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

У заяві позивач зазначила, що хоча право на більш вигідний перерахунок пенсії виникло з 01.12.2022, фактичне порушення прав мало безперервний характер, оскільки відповідач з 01.12.2022 по 31.08.2025 нараховувало пенсію у розмірі, обмеженому максимальним розміром десяти прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, незважаючи на наявні в матеріалах пенсійної справи довідки про заробітну плату в зоні ЧАЕС та рішення Конституційного Суду України №2-р(II)/2024.

Вона не мала можливості раніше встановити факт порушення своїх прав, оскільки розмір виплат відповідав усталеній практиці Пенсійного фонду України та не викликав жодних підозр про порушення закону. Крім того, Позивач була переконана, що питання щодо перерахунку пенсій відповідно до рішення Конституційного Суду України №2-р(II)/2024 перебуває у процесі вирішення, адже ПФУ до цього часу не здійснив перерахунок ні для кого з категорії громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, і тому у неї не могло бути навіть підозр, що моє права порушено. Фактичне порушення виявилося лише після того, як ПФУ провів перерахунок пенсії у вересні 2025 року та 04.11.2025 виніс Рішення про результати розгляду її скарги та відмовив перерахунку пенсії у розміру визначеному на підставі довідки про заробітну плату її чоловіка, надавши письмове роз`яснення щодо порядку призначення і виплати пенсії, що підтверджує реальне відкриття порушення прав позивача.

Позивач з точною впевненістю знала, що розмір пенсії до вересня 2025 року був обчислений із урахуванням довідки про заробітну плату мого чоловіка за роботу в зоні відчуження, що знаходилась у матеріалах його пенсійної справи з моменту призначення йому з березня 1991 року. Я бачила надані ПФУ розрахунки пенсії, у яких застосовувалося обмеження максимальним розміром (10 прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність), і усвідомлювала, що до цього часу ПФУ застосовував перерахунок пенсії за попередні періоди за цією довідкою, а обмежений розмір пенсії який мені фактично виплачувався відповідав практиці щодо інших громадян-чорнобильців.

Після початку війни ситуація стала ще складнішою. З народження та по квітень 2024 року вона мешкала у м. Торецьк Донецької області та з лютого 2022 року не від`їжджала із цього міста, яке з перших днів військових дій входило до переліку територіальних громад, що перебували в районі проведення воєнних (бойових) дій або тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 29.06.2022, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 01.07.2022 №143. У таких умовах питання пенсійних нарахувань просто не могло бути у фокусі людини, яка щодня ризикувала життям, фізично і фактично було неможливо звернутися до Пенсійного фонду чи до суду, отримати документи та роз`яснення, адже не працювали звичні канали комунікації, а доступ до правосуддя був обмежений. Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окуповані Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22.12.2022 №309, Торецька міська територіальна громада (м. Торецьк Донецької області) з 06.08.2024 віднесена до територій активних бойових дій. У таких умовах говорити про своєчасне звернення до суду - не лише формально, а й морально неправильно. Крім того, вона перебувала у тяжкому моральному та соціальному становищі, з липня 2025 року має статус внутрішньо переміщеної особи, що ще більше ускладнювало можливість захисту своїх прав у встановлені строки.

За змістом ч. 1 ст. 123, ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач має право звернутися до суду з заявою про його поновлення, в якій вказати про підстави для поновлення строку та зобов`язаний додати докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1, ч.6 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Згідно ч.1, ч.2 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Аналіз зазначених норм показав, що пропущення строків звернення до адміністративного суду не може бути безумовною підставою для застосування наслідків пропущення цих строків, оскільки суд може визнати причину пропуску таких строків поважними і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС України.

В абз.7 п.п.2.2 п.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень ст.24 Конституції України (справа про рівність сторін судового процесу) від 12.04.2012 № 9-рп/2012 вказано, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права.

Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Верховний Суд у постанові від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19 відступив від висновків викладених у постановах: від 29.10.2020 по справі №816/197/18, від 20.10.2020 по справі №640/14865/16-а, від 25.02.2021 по справі №822/1928/18 щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, у першу чергу, з боку держави, а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період.

Водночас, у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №646/6250/17, від 19.06.2018 у справі №646/6250/17 та від 15.09.2020 у справі № 635/7878/16 сформульовано правову позицію, згідно якої пенсія за своєю правовою природою є єдиним джерелом існування пенсіонера, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним ст.1 Першого протоколу до Конвенції), відтак до спірних правовідносин необхідно застосовувати ч.1 ст.122 КАС України та при визначенні права позивача на звернення до адміністративного суду керуватися строками, визначеними в інших законах, зокрема, законах України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державою, і за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 22 та 64).

Відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Системний аналіз даної статті дає підстави дійти до висновку, що у ній містяться два строкових обмеження стосовно виплат пенсії за минулий час: три роки - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з власної вини; без обмеження строку - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з вини відповідного суб`єкта владних повноважень».

У триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи. Прикладом таких правовідносин є правовідносини, що виникають у сфері реалізації права громадян на соціальний захист (пенсійне забезпечення, виплата заробітної плати тощо).

При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави. Відтак, у разі порушення органом Пенсійного фонду України законодавства про пенсійне забезпечення слід застосовувати шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, встановлений ч. 2 ст. 122 КАС України, оскільки це матиме наслідком неможливість реалізувати передбачене Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» право пенсіонера на виплату сум пенсії за минулий час без обмеження строку у визначеному законодавством розмірі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі № 164/1904/14-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 522/2738/17, від 09.07.2019 у справі 676/1557/16-ц, у постановах Верховного Суду, зокрема, від 15.09.2020 у справі № 635/7878/16, від 30.10.2018 у справі № 493/1867/17, від 22.01.2019 у справі № 201/9987/17(2-а/201/304/2017) та від 22.11.2019 у справі №1140/3136/18.

Як свідчить практика Європейського Суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, спрямовану на ефективний доступ особи до суду для захисту її порушеного права, з метою недопущення обмеження права позивача на судовий захист, приймаючи до уваги обставини, викладені позивачем на обґрунтування клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду та на підставі вищевказаних законодавчих норм, суд вважає за необхідне визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом та поновити позивачеві строк звернення до адміністративного суду.

Вимоги ухвали суду від 12.01.2026 виконані позивачем.

Згідно з ч. 14 ст. 171 КАС України якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків.

З огляду на виконання позивачем вимог ухвали суду, суд продовжує розгляд справи.

Керуючись статтями 12, 171, 248 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Визнати причини пропуску строку звернення до суду ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, поважними та поновити строк звернення до адміністративного суду з наведеним позовом.

Продовжити розгляд справи №200/8613/25 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя І.В. Шинкарьова