Справа № 520/11453/25
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2026-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Супрун Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 р. Справа № 520/11453/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2025, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 31.10.25 по справі № 520/11453/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання протиправним та скасування пункту наказу, поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області № 471 від 15.04.2025 «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Харківській області» в частині застосування до ОСОБА_1 /0081273/, за вчинення дисциплінарних проступків, що виразилися в порушенні вимог підпункту 2.1. пункту 2, підпункту 3.2 пункту 3 розділу V Порядку організації доступу до інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» у Головному управлінні Національної поліції в Харківській області, затвердженого наказом ГУНП в Харківській області від 12.05.2023 № 949, пунктів 6,7 розділу 11 Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділу) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, пунктів 1,6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, частини другої статті 19 Конституції України, частини першої статті 8, пункту 1 частини першої статті 18, пункту 3, частини першої статті 23, частини першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», застосовано до старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції ВП №1 Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 /0081273/ дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області № 224 о/с від 30.04.2025 по особовому складу про звільнення, згідно з законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VІІІ за п.6 ч. 1 ст.77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби), накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, капітана поліції ОСОБА_1 /0081273/ старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції №2 Харківського районного управління поліції №2 ГУНП в Харківській області, з 30.04.2025;

- поновити капітана поліції ОСОБА_1 /0081273/ старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції №2 Харківського районного управління поліції №2 ГУНП в Харківській області на службі в поліції та на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції №2 Харківського районного управління поліції №2 ГУНП в Харківській області, з 30.04.2025;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 30.04.2025 по день ухвалення судового рішення.

Крім того, позивач просить суд допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції №2 Харківського районного управління поліції №2 ГУНП в Харківській області, а також в частині стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що оскаржувані накази не містять обґрунтованих та доведених фактів скоєння ним будь-якого порушення службової дисципліни та вимог зазначених у наказі статей Закону України «Про Національну поліцію», Дисциплінарного статуту Національної поліції України ти чим це підтверджується. Наказами не зроблено висновку про те, чим саме підтвердилися відомості, які стали підставою для призначення службового розслідування. Усі відомості носять опосередкований характер та не містять конкретних фактів, які б підтвердили скоєння позивачем проступку чи порушення. До уваги не були прийняті та не перевірені пояснення ОСОБА_1 , надані в ході перевірки.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2025 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправним та скасування пункту наказу, поновлення на посаді.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що вирішення питання про правомірність притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати саме наявність складу дисциплінарного проступку в його діяннях обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку та можливості застосування до позивача більш м`якого покарання аніж звільнення зі служби у поліції.

Позивач зазначає, що накази відповідача прийняті за відсутності належних доказів факту вчинення позивачем конкретно визначеного дисциплінарного проступку та без доведення його вини, що є підставою для їх скасування, та поновлення позивача на службі.

Відповідно до Наказу встановлено, що позивач порушив службову дисципліну в частині недотримання законів Укарїни та особистого зобов`язання з гідністю нести високе звання поліцейського, здійснення протиправних дій, що перешкоджають іншим поліцеським виконувати їх обов`язки та підривають авторитет Національної поліції України, в частині обов`язку неухильного дотримання Закону України «Про дорожній рух» та ПДР України щодо обов`язку водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, порушення заборони на період дії комендантської години перебування та керування транспортним засобом без виданої перепустки та не при виконанні службових обов`язків, в частині неухильного дотримання законів України та Присяги поліцейського. Таким чином, підлягають встановленню, які саме дії позивача кваліфіковано відповідачем як такі, що несумісні з вимогами, які пред`являються до професійноетичних якостей поліцейського, та принижують авторитет Національної поліції.

Виходячи з правового регулювання спірних відносин, позивач, у силу своїх службових обов`язків, зобов`язаний не допускати поведінки, яка ганьбить звання працівника поліції або підриває авторитет поліції, інших відносин, які носять протиправний характер.

Тобто, поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліціїі їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Позивач наголошує, що сам по собі викладені у службовому розслідуванні обставини не свідчить про скоєння ОСОБА_1 дисциплінарного проступку та порушення Присяги працівника поліції та застосування найтяжчої міри дисициплінарного стягнення.

На переконання представника позивача, оскаржені накази відповідача прийняті за відсутності належних доказів факту вчинення позивачем конкретно визначеного дисциплінарного проступку та без доведення його вини, що є підставою для скасування, та поновлення позивача на службі.

Відповідач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, що 26.02.2025 ОСОБА_1 , виїхавши за місцем мешкання ОСОБА_2 та, виявивши його, усвідомлюючи те, що на всій території України введений воєнний стан та вказаний військовослужбовець самовільно залишив військову частину і такі дії є кримінальним правопорушенням, відповідальність за які передбачена статтею 407 КК України, не повідомив про це за скороченим номером екстреного виклику поліції «102», тобто не припинив кримінальне правопорушення, чим порушив вимоги пункту 3 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію».

Представник відповідача зазначає, що застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

На переконання представника відповідача, посадові особи ГУНП в Харківській області діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом встановленого строку.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач у період з 16.08.2008 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ України, з 07.11.2015 по 30.04.2025 проходив службу в Національній поліції України.

3 20.12.2016 по 26.02.2019 позивач проходив службу на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області.

3 26.02.2019 по 01.02.2021 позивач проходив службу на посаді старшого оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області.

3 01.02.2021 по 30.04.2025 позивач проходив службу на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції №2 Харківського районного управління поліції №2 ГУНП в Харківській області.

26.03.2025 начальнику ГУНП в Харківській області надійшла доповідна записка т.в.о. начальника УІАП ГУНП в Харківській області, з якої вбачається, що було проведено перевірку запитів, які здійснювались протягом лютого 2025 року поліцейськими ВП № 2 Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області відносно осіб, які перебувають в розшуку в статусі порушників законодавства про мобілізацію, осіб які самовільно залишили військові частини та дезертирів. Перевірка проводилась за алгоритмом можливого виявлення фактів здійснення пошуку таких осіб в підсистемах ІКС ІПНП, що може свідчити про виявлення такої особи, без подальшої реєстрації вказаного факту за допомогою спецлінії «102».

В ході перевірки виявлено, що з використанням облікового запису старшого оперуповноваженого СКП ВП №2 Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 двічі (20.02.2025 та 24.02.2025) здійснювалась перевірка особи ОСОБА_2 , 1986 р.н., який перебуває в розшуку як дезертир, без подальшої реєстрації вказаного факту за допомогою спецлінії « 102».

На підставі вищезазначеної доповідної записки начальником ГУНП в Харківській області було прийнято наказ від 26.03.2025 №914 «При призначення та проведення службового розслідування», яким наказано призначити та провести службове розслідування у формі письмового провадження; УКЗ ГУНП в Харківській області відповідно до вимог статті 70 Закону України «Про Національну поліцію України», статті 17 Дисциплінарного статуту відсторони від виконання службових обов`язків старшого оперуповноваженого СКП ВП №2 Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 , тобто не допускати його до виконання обов`язків за посадою на період проведення службового розслідування.

Відповідно до наказу ГУНП в Харківській області від 08.04.2025 № 172 о/с вважати відстороненим відповідно до ч. 1 ст. 70 Закону України «Про Національну поліцію України» та ст. 17 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від посади на період проведення службового розслідування капітана поліції ОСОБА_1 (0081273), старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції №2 Харківського районного управління поліції №2 ГУНП в Харківській області, з 26.03.2025.

09.04.2025 затверджено висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни поліцейськими ГУНП в Харківській області, відповідно до якого дисциплінарна комісія дійшла висновку, що в діях позивача вбачається факт вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в особистій недисципліновасті, умисному невиконанні норм чинного законодавства України, а саме порушення вимог Інструкції про організацію оперативно-розшукової діяльності та негласної роботи оперативними підрозділами Національної поліції України, затвердженої наказом МВС від 05.05.2016 № 07: пункту 87 розділу VІІ в частині неоформлення працівником оперативного підрозділу оперативної інформації від оперативного контакту рапортом, який реєструється в РСО в журналі обліку оперативної інформації і долучається до особистої справи цього ж оперативного працівника та пункту 7 розділу VІІІ в частині нескладання оперативним працівником довідки про результати перевірки в рапорті, в якому міститься інформація від оперативного контакту.

Також встановлено, що позивач своїми діями порушив принцип діяльності поліції - законність, визначений частиною першою статті 8 Закону України «Про Національну поліцію», положення частини другої статті 19 Конституції України в частині вчинення дій не на підставі визначеного законодавством, що призвело до порушень вимог Присяги поліцейського, яка передбачена частиною першою статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» в частині недотримання законів України, Конституції України та особистого зобов`язання з гідністю нести високе звання, поліцейського; пунктів 1, 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту в частині бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України, а також дій, які підривають авторитет Національної поліції України і, як наслідок, пункту 1 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» в частині неухильного дотримання положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

З огляду на вищевикладене дисциплінарна комісія вважала б за вчинення дисциплінарних проступків, що виразилися в порушенні вимог підпункту 2.1 пункту 2, підпункту 3.2 пункту 3 розділу V Порядку організації доступу до інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» у Головному управлінні Національної поліції в Харківській області, затвердженого наказом ГУНП в Харківській області від 12.05.2023 № 949, пунктів 6, 7 розділу ІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділу) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, пунктів 1, 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, частини другої статті 19 Конституції України, частини першої статті 8, пункту 1 частини першої статті 18, пункту 3 частини першої статті 23, частини першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», застосувати до старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції ВП № 2 Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 /0081273/ дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

На підставі висновку службового розслідування від 09.04.2025 начальником ГУНП в Харківській області було видано наказ від 15.04.2025 №471 «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Харківській області», згідно з яким за вчинення дисциплінарних проступків, що виразилися в порушенні вимог підпункту 2.1 пункту 2, підпункту 3.2 пункту 3 розділу V Порядку організації доступу до інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» у Головному управлінні Національної поліції в Харківській області, затвердженого наказом ГУНП в Харківській області від 12.05.2023 № 949, пунктів 6, 7 розділу ІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділу) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, пунктів 1, 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, частини другої статті 19 Конституції України, частини першої статті 8, пункту 1 частини першої статті 18, пункту 3 частини першої статті 23, частини першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», наказано застосувати до старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції ВП № 2 Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 /0081273/ дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

26.04.2025 позивач був ознайомлений із зазначеним наказом під підпис.

Наказом ГУНП в Харківській області від 30.04.2025 № 224 о/с «По особовому складу» капітана поліції ОСОБА_1 /0081273/ старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції №2 Харківського районного управління поліції №2 ГУНП в Харківській області звільнено, згідно з законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VІІІ за п.6 ч.1 ст.77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України), з 30.04.2025.

Підстава: наказ ГУНП в Харківській області від 15.04.2025 № 471, довідка-розрахунок УЛМТЗ в Харківській області від 21.04.2025 № 45.

Копію наказу ГУНП в Харківській області від 30.04.2025 № 224 о/с ОСОБА_1 отримав 30.04.2025.

Вважаючи звільнення зі служби з поліції протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті оскаржуваних наказів відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи, а тому відсутні підстави для визнання їх протиправними та скасування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Частиною 1 ст.1 Закону України "Про Національну поліцію" (далі по тексту - Закон №580-VIII) встановлено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

За визначенням статті 3 Закону №580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.1 ст.17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

У частині 1 ст.18 Закону №580-VIII передбачені обов`язки поліцейського зокрема: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Частиною 1 ст.59 Закону №580-VIII визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Стаття 64 Закону №580-VIII визначає, що особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я. (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».

Наказом МВС України від 09.11.2016 №1179 затверджено Правила етичної поведінки поліцейських (далі по тексту - Правила етичної поведінки).

За вимогами абзаців другого та третього пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.

Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15.03.2018 №2337-VІІІ (далі по тексту - Дисциплінарний статут) визначається сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Згідно з ч.1 ст.1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Частиною 3 ст.1 Дисциплінарного статуту встановлено, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Згідно з ч.1 ст.11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту встановлено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до ч.1 ст.13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони (ч.2 ст.13 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ч.3 ст.13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.

Частиною 1 ст.14 Дисциплінарного статуту визначено, що службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків (ч.2 ст.14 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ч.3 ст.14 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Згідно з ч.4 ст.14 Дисциплінарного статуту підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою (ч.6 ст.14 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ч.10 ст.14 Дисциплінарного статуту Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №893 від 07.11.2018 року затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (далі по тексту Порядок №893).

Пунктом 1 розділу V Порядку №893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Пунктом 1 розділу ІІ Порядку №893 передбачено, що підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Приписами пунктів 2 та 3 розділу ІV Порядку №893 визначено, що поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, під час його проведення має право: надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають стосунок до справи; ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, Законами України "Про захист персональних даних", "Про державну таємницю" та іншими законами; подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; брати участь у розгляді справи на відкритому засіданні дисциплінарної комісії; користуватися правничою допомогою, послугами представника.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень.

Відповідно до пункту 1 розділу V Порядку №893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Відповідно до пункту 4 розділу V Порядку №893 службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Згідно з пунктом 7 розділу V Порядку №893 розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження. Збирання та перевірка матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського у разі розгляду справи у формі письмового провадження здійснюються зазвичай шляхом: одержання пояснень щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб; одержання в органах, закладах, установах поліції та їх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідних документів або їх копій та долучення до матеріалів справи; отримання консультацій спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування. У разі розгляду справи у формі письмового провадження рішення дисциплінарною комісією приймається без повідомлення та (або) виклику інших учасників службового розслідування на підставі наявних у справі матеріалів.

Під час розгляду справи у формі письмового провадження поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, надає пояснення в письмовій формі (пункт 14 розділу V Порядку №893).

Виклик поліцейського для надання пояснень у разі його відсутності на службі дисциплінарна комісія здійснює в порядку, визначеному частинами шостою-десятою статті 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України (пункт 16 розділу V Порядку №893).

Так, у відповідності до частин шостої-восьмої статті 18 Дисциплінарного статуту визначено, що у разі відсутності поліцейського на службі дисциплінарна комісія викликає його для надання пояснень. Виклик для надання пояснень надсилається рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі. Виклик про надання пояснень надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше двох діб для прибуття на засідання дисциплінарної комісії. Фактом, що підтверджує отримання або неотримання поліцейським виклику про надання пояснень, є отримання органом, що проводить службове розслідування, поштового повідомлення про вручення або про відмову від отримання такого виклику чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Водночас, на підставі положень Закону №2123-IX від 15.03.2022 Дисциплінарний статут доповнено розділом V «Особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану», статті 26-31.

За положеннями ч.1 ст.26 Дисциплінарного статуту у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Службове розслідування призначається та проводиться у формі письмового провадження.

У відповідності до ч.2 ст.27 Дисциплінарного статуту, у разі відсутності поліцейського на службі уповноважена особа зобов`язана викликати його для надання пояснень. Виклик здійснюється шляхом його безпосереднього вручення поліцейському або надсилання поштовим зв`язком чи з використанням електронної комунікації. Надсилання виклику з використанням електронної комунікації здійснюється виключно на адресу електронної пошти поліцейського чи за іншими контактними даними, які зазначені в його особовій справі або які наявні в розпорядженні його безпосереднього керівника.

Виклик, надісланий з використанням електронної комунікації, вважається таким, що отриманий поліцейським, на другий день з дня його відправлення. Якщо поліцейський, викликаний уповноваженою особою у визначеному цією статтею порядку, не з`явився та не повідомив про наявність поважних причин свого неприбуття, він вважається таким, що відмовився від надання пояснень, про що уповноваженою особою складається акт (частина третя статті 27 Дисциплінарного статуту).

За порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом (ч.1 ст.11 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ч.1 ст.12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Частиною 1 ст.13 Дисциплінарного статуту встановлено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст.13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.

Згідно з ч.1 ст.19 Дисциплінарного статуту у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

У силу вимог ч.3 ст.19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Окрім того, відповідно до ч.8 ст.19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

У відповідності до ч.3 ст.22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України щодо виконання дисциплінарних стягнень - дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.

З аналізу приведених вище норм вбачається, що підставою для застосування до поліцейського дисциплінарних стягнень, перелік яких визначено у статті 13 Дисциплінарного статуту є вчинення дисциплінарного проступку, тобто протиправних, винних дій чи бездіяльність, що полягає в порушенні поліцейським службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Перелічені у статті 13 Дисциплінарного статуту види дисциплінарних стягнень застосовуються виходячи із обставин і характеру проступку, особи поліцейського, обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередньої поведінки поліцейського, його ставлення до служби, ступеня його вини.

Поряд з цим, звільнення зі служби в поліції є найсуворішим видом дисциплінарного стягнення за порушення службової дисципліни та є крайнім заходом дисциплінарного впливу. Передумовою звільнення поліцейського за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов`язаного зі здійсненням службової діяльності, має бути грубе порушення службової дисципліни, встановлене внаслідок ретельного службового розслідування та підтверджене належним доказами.

Таким чином, підставою для застосування дисциплінарного стягнення є вчинення дисциплінарних проступків. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини працівника органів поліції, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні порушника складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтувавши при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення серед установлених законом.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що позивач посилається на те, що за фактом можливого зловживання посадовим становищем або іншого можливого порушення, у тому числі будь-яке документування, опитування, проведення окремої службової перевірки з встановленням обставин та висновком, складання протоколу, матеріалів про кримінальне правопорушення тощо не проводилось.

Щодо наведених аргументів позивача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що відсутність кримінального або адміністративного притягнення до відповідальності поліцейського не спростовує наявності в його діях дисциплінарного проступку, за який, в порядку Дисциплінарного статуту відповідач має право застосувати до поліцейського такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з органів Національної поліції, що входить до його компетенції.

Також відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду від 01.08.2025 у справі №120/566/24, порядок і підстави притягнення поліцейського до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами. Притягнення чи не притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності не може бути обумовлено наявністю чи відсутністю складу іншого правопорушення чи фактом притягнення до іншого виду відповідальності.

Отже, відсутність факту притягнення поліцейського до, зокрема, кримінальної відповідальності не виключає наявності в його діях дисциплінарного проступку, за який уповноважена особа у порядку Дисциплінарного статуту має право застосувати такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби в поліції.

Щодо аргументів позивача, про відсутність в оскаржуваних наказах обґрунтованих та доведених фактів вчинення позивачем дисциплінарного правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи, зокрема зі змісту висновку службового розслідування від 09.04.2025 встановлено, що в діях позивача вбачаються ознаки дисциплінарного проступку, який полягає у порушенні вимог Інструкції про організацію оперативно-розшукової діяльності та негласної роботи оперативними підрозділами Національної поліції України, затвердженої наказом МВС від 05.05.2016 № 07: пункту 87 розділу VІІ в частині неоформлення працівником оперативного підрозділу оперативної інформації від оперативного контакту рапортом, який реєструється в РСО в журналі обліку оперативної інформації і долучається до особистої справи цього ж оперативного працівника та пункту 7 розділу VІІІ в частині нескладання оперативним працівником довідки про результати перевірки в рапорті, в якому міститься інформація від оперативного контакту.

З матеріалів службової перевірки встановлено, що позивач своїми діями порушив принцип діяльності поліції - законність, визначений частиною першою статті 8 Закону України «Про Національну поліцію», положення частини другої статті 19 Конституції України в частині вчинення дій не на підставі визначеного законодавством, що призвело до порушень вимог Присяги поліцейського, яка передбачена частиною першою статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» в частині недотримання законів України, Конституції України та особистого зобов`язання з гідністю нести високе звання, поліцейського; пунктів 1, 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту в частині бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України, а також дій, які підривають авторитет Національної поліції України і, як наслідок, пункту 1 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» в частині неухильного дотримання положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського. Зазначені дії полягали у тому, що ОСОБА_1 провів двічі перевірку особи ОСОБА_2 , 1986 р.н., який перебуває в розшуку як дезертир, за допомогою ІП «Особа» ІКС «ІПНП», що свідчить про можливе виявлення такої особи, однак без подальшої реєстрації вказаного факту за допомогою спецлінії « 102».

Факт проведення зазначеної перевірки підтверджується рапортом начальника ВЗІ УІАП ГУНП в Харківській області від 09.04.2025 №1365/119-27-2025, згідно з яким з облікового запису старшого оперуповноваженого СКП ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 20.02.2025 та 24.02.2025 проводилась перевірки особи ОСОБА_2 , 1986 р.н. Цю особу було додано до ІП «Блокпост» як особу в розшуку за самовільне залишення військової частини.

Зазначений факт не оспорювався позивачем ні під час надання пояснень в ході службового розслідування, ні при поданні позовної заяви.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що обставин виникнення у позивача службової потреби у з`ясуванні будь-яких даних стосовно особи ОСОБА_2 , 1986 р.н. із використанням інформаційно-телекомунікаційних ресурсів автоматизованих інформаційних систем баз даних Національної поліції України матеріали справи не містять. Таких аргументів позивач не наводив, відповідних доказів до суду не подавав.

Факт виявлення ОСОБА_2 позивачем підтверджується, зокрема, письмовими поясненнями ОСОБА_2 , наданими в ході службового розслідування, та відеозаписом, який був наданий ОСОБА_2 , і який міститься в матеріалах справи.

При цьому, як вбачається зі змісту акту дослідження відеозаписів зі стаціонарної камери спостереження від 26.03.2025 під час перегляду відеозапису, наданого ОСОБА_2 , встановлено, що 26.02.2025 в період часу з 17:54:44 до 17:57:19 зафіксовано, як двоє чоловіків ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) виходять з автомобіля білого кольору, припаркованого біля під`їзду вказаного будинку. В цей час до них підходять поліцейські ВП № 2 Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області капітани поліції ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Отже, з вищезазначеного вбачається, що позивачем було виявлено особу, яка самовільно залишила військову частину, однак він не повідомив про це у встановленому законодавством порядку.

При цьому, слід врахувати, що з огляду на тривалість досвіду служби позивача в органах внутрішніх справ України та в органах Національної поліції України ОСОБА_1 не міг не усвідомлювати значення та наслідків таких дій.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що поліцейський повинен дотримуватись покладених на нього вимог, в тому числі етичного та морального змісту, як в робочий час, так і в час відпочинку, що передбачено вимогами Дисциплінарного статуту та Закону України «Про Національну поліцію», та уникати вчинення дій, які б могли викликати негативну суспільну думку населення відносно органів поліції та спричинити суспільний резонанс.

В основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт вчинення дисциплінарного проступку, під чим слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

В постанові від 04.04.2025 у справі №380/546/23 Верховний Суд наголосив, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема, дотримуватися законодавства та етичних норм, з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх вчиняють.

Тобто поведінка поліцейського має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, стверджувати та відстоювати честь і гідність свого звання, несучи відповідальність перед державою і суспільством та вживати заходів задля підвищення авторитету і позитивної репутації органів поліції.

Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, який є підставою для його притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Також, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній постанові від 03.05.2018 року №810/2073/16 вчинення навіть одного проступку, який ганьбить звання офіцера поліції, нівелює всі попередні заслуги поліцейського, оскільки дискредитує не лише особу поліцейського, а й поліцію в цілому, як орган, що служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Тобто, законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції па служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку.

Колегія суддів зазначає, що працівник поліції має чітко усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, та повинен стверджувати і відстоювати честь і гідність звання поліцейського, несучи особисту відповідальність перед державою і суспільством. Має вживати заходів на підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції. В особистій поведінці у службових та позаслужбових стосунках з людьми не допускати проявів жорстокого або принизливого ставлення до людей, бути зразком чесності, тактовності та внутрішньої дисциплінованості, оскільки проходження служби в поліції несумісне з неправомірною поведінкою, ігноруванням вимог Конституції, законів України та Дисциплінарного статуту.

Тобто, поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісними із подальшим проходженням служби.

Колегія суддів зазначає, що поняття «службова дисципліна» включає у себе не лише обов`язок особи належним чином виконувати свої службові обов`язки, а і обов`язок дотримуватися положень чинного законодавства України та Присяги працівника поліції.

Види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до працівників поліції, установлені у статті 13 Дисциплінарного статуту.

Підставою для застосування цих стягнень є вчинення дисциплінарного проступку, яким визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого керівник приймає рішення про застосування дисциплінарного стягнення.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації, тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів поліції як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу, разом з тим, як було зазначено вище, встановлені у висновку службового розслідування обставини були достатніми для його застосування.

З огляду на встановленні службовим розслідуванням обставини, суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідачем правильно кваліфіковано дії позивача як вчинення дисциплінарного проступку.

Враховуючи тяжкість проступку та його наслідки, які, як правильно зазначив відповідач, фактично підривають довіру та авторитет до органів Національної поліції, колегія суддів вважає правомірним притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Отже, при прийнятті оскаржуваних наказів відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи, а тому відсутні підстави для визнання їх протиправними та скасування.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з огляду на встановлені у справі обставини та приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2025 року по справі № 520/11453/25 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2025 по справі № 520/11453/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов З.Г. Подобайло