Справа № 160/13823/25
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2026-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 січня 2026 року м. Дніпросправа № 160/13823/25
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Семененка Я.В., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року (суддя В.В. Ільков)

у справі № 160/13823/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо відмови у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства, поданої позивачкою 17 квітня 2025 року;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України з Дніпропетровській області прийняти у позивачки подану декларацію про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка вчиняла всі необхідні та залежні від неї дії для отримання громадянства України, а вихід із громадянства іншої держави не може бути здійснений від обставин, що не залежать від неї, що є підставою для прийняття до розгляду відповідачем декларації про відмову від іноземного громадянства, завершення процедури щодо прийняття до громадянства, оформлення та видачі позивачці паспорту громадянина України. Однак, відповідач протиправно та неодноразово відмовляв у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо відмови у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства, поданої позивачкою 17 квітня 2025 року;

- зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області повторно розглянути подану позивачкою декларацію про відмову від іноземного громадянства від 17 квітня 2025 року та прийняти рішення з урахуванням висновків викладених у рішенні суду.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що особа, яка набула громадянство України, зобов`язана протягом двох років подати до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав або, у випадку неможливості надання такого документу з незалежних від них причин, декларацію про відмову від іноземного громадянства.

У зв`язку з тим, що позивачкою не було отримано документ про припинення громадянства рф з незалежних від неї причин, вона звернулася до відповідача із Декларацію про відмову від громадянства російської федерації.

Суд вказав, що в межах справи спірними є правовідносини сторін щодо відмови в прийнятті декларації від 17.04.2025, яка подавалась позивачкою з підстав припинення роботи консульств рф на території України, що виключило можливість отримання від таких установ будь яких документів. Суд врахував, що з 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією рф проти України в країні введено правовий режим воєнного стану, який діє до теперішнього часу, з зазначеного часу посольство рф та консульські установи рф, що розміщені на території України, припинили свою діяльність, внаслідок чого позивач позбавлений можливості отримати документ, який підтверджує відмову від громадянства рф.

Отже, суд визнав, виконати зобов`язання відповідно до вимог статті 8 Закону №2235-III позивачка не змогла з незалежних від неї причин, тому відповідно до приписів пункту 2 частини другої статті 9 Закону № 2235-III позивачка має право на подання декларації про відмову від іноземного громадянства.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Скаржник вказує, що подання декларації про відмову від іноземного громадянства пов`язано з наявністю незалежних від особи причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства, декларація подається лише в тих випадках, коли існують такі причини. Зауважує, що позивачка не подавала документи, які б засвідчували факт звернення до компетентного органу російської федерації з клопотанням про припинення громадянства рф. Зазначає, що обов`язковою умовою для визнання причин неотримання документа про припинення громадянства незалежною від особи, є факт звернення/прийняття клопотання такої особи уповноваженим органом держави її громадянства. Вказує, що позивачка не позбавлена права звертатись до консульських установ країни свого походження, які знаходяться на території інших країн, для оформлення виходу з громадянства росії поштою або через представника, але докази такого звернення відсутні. Також скаржник посилається на положення п. 2 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про громадянство України» щодо спрощеного набуття громадянства України окремими категоріями осіб» від 14.12.2021 № 1941-IX яким визначено виключний перелік осіб, які мають право подати декларацію про відмову від іноземного громадянства у разі неможливості виконати зобов`язання припинити іноземне громадянство, до яких позивачка не відноситься.

Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачка - ОСОБА_1 , уродженка м. Бєлгород, російська федерація ІНФОРМАЦІЯ_1 , документована паспортом громадянки російської федерації № НОМЕР_1 , виданого 14.03.2019, дійсний до 14.03.2029.

Перебуваючи в Україні на законних підставах, позивачка 05.10.2000 звернулася до ВПР та МР УМВС України в Дніпропетровській області із заявою про документування посвідкою на постійне проживання на підставі п. 1 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (редакції від 04.02.1994).

За результатами розгляду заяви ВПР та МР УМВС України в Дніпропетровській області у зв`язку з відсутністю підстав для відмови, гр. ОСОБА_1 15.12.2000 була вперше документована тимчасовою посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2 .

24.02.2003 гр. ОСОБА_1 звернулася до ВПР та МР УМВС України в Дніпропетровській області із заявою про обмін посвідки на постійне проживання та була документована посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_3 від 18.03.2003.

17.05.2019 позивачка звернулася до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області з заявою про обмін посвідки на постійне проживання у зв`язку з досягненням 45-річного віку та була документована посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_4 від 24.05.2019.

15.05.2021 ОСОБА_1 звернулась із заявою до Інгулецького відділу у м. Кривому Розі ГУ ДМС України з питань оформлення набуття громадянства України відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство».

Разом із заявою позивачкою 15.05.2021 подано зобов`язання припинити іноземне громадянство - громадянство російської федерації.

Згідно рішенню ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 19.07.2021 ОСОБА_1 набула громадянство України за територіальним походженням відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» (від 18.01.2001), про що 29.07.2021 їй була видана довідка № 752/21 про реєстрацію особи громадянином України.

23.06.2023 позивачці оформлено тимчасове посвідчення громадянина України серії НОМЕР_5 , терміном дії до 19.07.2023.

17.04.2025 позивачка підписала декларацію про відмову від громадянства російської федерації та подала декларацію до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області.

Листом від 22.04.2025 № С-333/6/1201-25/1201.4.4/5098-25 ГУ ДМС України в Дніпропетровській області відмовило позивачці у прийнятті декларації про відмову від громадянства російської федерації замість документу уповноваженого органу російської федерації про припинення громадянства російської федерації.

Позивачку повідомлено, що у визначений законодавством термін вона не виконала зобов`язання про припинення громадянства російської федерації, не надала довідку про припинення громадянства російської федерації або документ, підтверджуючий наявність незалежних причин неотримання документа про вихід з іноземного громадянства. Інформація щодо подання заяви до уповноважених органів російської федерації про припинення іноземного громадянства, разом з підтверджуючими даний факт документами, до ГУ ДМС у Дніпропетровській області нею також не надавалась.

Також, ОСОБА_1 повідомлено, що 20.08.2024 Верховною Радою України прийнято Закон України № 3897- ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які беруть участь у захисті територіальної цілісності та недоторканості України».

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону надано право громадинам російської федерації, які в період з 24 лютого 2020 року набули громадянство України відповідно до Закону України «Про громадянство України» і подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, подати документ про припинення іноземного громадянства протягом 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану в Україні, якщо строк виконання поданого зобов`язання сплив.

У зв`язку з цим, рішення про оформлення набуття громадянства України громадянами російської федерації не скасовуються стосовно осіб, яких прийнято до громадянства України, втрата громадянства України не оформляється до визначеного цим Законом періоду.

Водночас проінформовано, що 10 січня 2025 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 07.01.2025 № 3 «Деякі питання продовження строку дії тимчасового посвідчення громадянина України в умовах воєнного стану», яка передбачає можливість продовження строку дії тимчасової посвідчення громадянина України для громадян російської федерації та громадян республіки білорусь, які в період з 24 лютого 2020 року набули українське громадянство і подали зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Строк дії тимчасових посвідчень громадянина України, оформлених територіальними органами Державної міграційної служби, громадянам російської федерації та громадянам республіки білорусь, які набули громадянство України відповідно до Закону України «Про громадянство України» в період з 24 лютого 2020 року, продовжується на строк, визначений абзацом першим пункту 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 20 серпня 2024 року № 3897- ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які беруть участь у захисті територіальної цілісності та недоторканності України», а саме: 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану в Україні, якщо строк виконання поданого зобов`язання сплив.

Відповідно до абзацу третього Постанови такі особи подають клопотання про продовження строку дії тимчасового посвідчення громадянина України, оформленого територіальними органами Державної міграційної служби, до територіального органу Державної міграційної служби за місцем звернення.

Отже, посилаючись на вказані обставини, поданий бланк декларації про відмову від іноземного громадянства від 17.04.2025 ГУ ДМС у Дніпропетровській області разом з вказаною вище відповіддю повернуто позивачці.

Також матеріали справи свідчать, що 17.04.2025 ОСОБА_1 особисто звернулась до ГУ ДМС у Дніпропетровській області з заявою про продовження терміну дії тимчасового посвідчення громадянина України.

18.04.2025 строк дії тимчасового посвідчення громадянина України ОСОБА_1 продовжено на 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану в Україні.

Вважаючи протиправними дії відповідача з приводу відмови позивачці у прийнятті декларації про відмову від громадянства російської федерації замість документу уповноваженого органу російської федерації про припинення громадянства російської федерації, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України «Про громадянство України» від 18.01.2001 №2235-III.

Статтею 6 Закону №2235-III передбачено, що громадянство України набувається, в тому числі за територіальним походженням.

Статтею 8 вказаного Закону визначено порядок набуття громадянства України за територіальним походженням.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону №2235-III, в редакції на час набуття позивачкою громадянства України (19.07.2021), особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Іноземці із числа осіб, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Відповідно до ч.5 ст.8 Закону №2235-III іноземці, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України (ч.7 ст.8 Закону №2235-III).

Відповідно до п.2 ч.2 ст.9 Закону №2235-III умовами прийняття до громадянства України є подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців).

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття їх до громадянства України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

За визначенням, наведеним в ст.1 цього Закону, зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (абз.12);

декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав (абз.16);

незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури (абз.13).

В спірному випадку позиція відповідача полягає в тому, що позивачка у визначений законодавством термін не виконала подане зобов`язання про припинення громадянства російської федерації і не надала довідку про припинення громадянства російської федерації або документ підтверджуючий наявність незалежних причин неотримання документа про вихід з іноземного громадянства. За висновком відповідача, позивачкою не надано доказів подання заяви до уповноважених органів російської федерації про припинення іноземного громадянства.

Виходячи з наведених вище норм, суд апеляційної інстанції погоджується з відповідачем, що подання декларації про відмову від іноземного громадянства обумовлено наявністю незалежних від особи причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства.

При цьому, як вказує відповідач, обов`язковою передумовою для визнання причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства незалежною від особи, є факт звернення/прийняття клопотання такої особи уповноваженим органом держави її громадянства, в даному випадку російської федерації, тобто особа має вчинити дії щодо виходу з громадянства, а саме звернутись до відповідного органу з клопотанням.

Стосовно посилання відповідача на пункт 2 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про громадянство України» щодо спрощеного набуття громадянства України окремими категоріями осіб» від 14.12.2021 № 1941-IX, яким установлено, що право подати декларацію про відмову від іноземного громадянства у разі неможливості виконати зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) мають певні, зазначені у цьому пункті, особи, до яких позивачка не відноситься, суд апеляційної інстанції зауважує, що таке мотивування не покладалось в основу відмови в прийнятті поданої позивачкою декларації про відмову від іноземного громадянства.

Також суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції надав належну правову оцінку таким доводів відповідача, з чим суд апеляційної інстанції погоджується.

Закон «Про внесення змін до Закону України «Про громадянство України» щодо спрощеного набуття громадянства України окремими категоріями осіб» від 14 грудня 2021 року №1941-ІХ передбачає спрощену процедуру набуття громадянства для певної категорії осіб і передбачає можливість подання декларацій про відмову від іноземного громадянства разом із заявою про прийняття до громадянства України тими категоріями осіб, які зазначені в Указі Президента України від 13.08.2019 №594.

Тобто, після набуття чинності вказаним Законом (19.12.2021) іноземці із зазначеної в цьому Законі категорії осіб при оформленні набуття громадянства отримали право замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подати декларації про відмову від іноземного громадянства на стадії оформленні заяви про набуття громадянства.

В той же час, положення частини 5 статті 8 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 №2235-III стосуються усіх іноземців, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) і положення даної норми Закону не передбачають винятків для громадян окремих країн.

Стосовно посилання відповідача на Закон України від 20.08.2024 № 3897- ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які беруть участь у захисті територіальної цілісності та недоторканості України», суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону № 3897- ІХ громадяни Російської Федерації та громадяни Республіки Білорусь (крім осіб, зазначених у пункті 3 цього розділу), які в період з 24 лютого 2020 року набули громадянство України відповідно до Закону України «Про громадянство України» і подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, зобов`язані подати документ про припинення іноземного громадянства до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, протягом 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, якщо строк виконання поданого зобов`язання сплив.

Вказана норма та інші положення Закону № 3897-ІХ не обмежують позивачку, яка в установленому порядку відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» набула громадянство України 19.07.2021 і подала зобов`язання припинити іноземне громадянство, в праві виконати вимоги ч.5 ст.8 Закону №2235-III і подати декларацію про відмову від іноземного громадянства до настання встановленого строку - протягом 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану в Україні.

Також, виходячи із суті особливостей, встановлених Законом № 3897-ІХ стосовно громадян Російської Федерації, суд апеляційної інстанції вважає, що відмовляючи в прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства особі, яка подала зобов`язання припинити іноземне громадянство, орган міграції служби не може посилатися на закінчення строку виконання поданого зобов`язання, передбаченого ч.5 ст.8 Закону №2235-III.

Суд апеляційної інстанції визнає помилковим, таким, що не узгоджується з нормами чинного законодавства, твердження відповідача, що з урахуванням вказаних змін в законодавстві з питань громадянства України у ГУ ДМС у Дніпропетровській області відсутні підстави для прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства.

Щодо доводів відповідача про відсутність незалежної від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства, що не породжує виникнення у позивачки права на подання декларації про відмову від громадянства рф до ГУ ДМС у Дніпропетровській області, судом з`ясовано таке.

В спірному випадку, позивачка вказує, що у зв`язку із призупиненням діяльності російських закордонних установ в Україні та зупинення усіх дипломатичних зв`язків з країною-агресором, вона позбавлена можливості подання заяви до посольства російської федерації про вихід з громадянства російської федерації, що зумовило її звернення до відповідача із декларацією про відмову від іноземного громадянства російської федерації у зв`язку з існуванням незалежних від неї причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства російської федерації.

Суд першої інстанції, досліджуючи причини неотримання позивачкою документа про припинення іноземного громадянства російської федерації, з`ясував, що не отримання позивачкою документа про припинення громадянства рф відбулося з незалежних від неї причин, тому позивачка має право на подання декларації про відмову від іноземного громадянства.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховує, що порядок розгляду питань громадянства Російської Федерації регламентується Положенням про порядок розгляду питань громадянства Російської Федерації, затвердженим 14 листопада 2002 р. № 1325.

Цим Положенням, прийнятим відповідно до федерального закону від 31.05.2002 №62-ФЗ «Про громадянство Російської Федерації», встановлюються порядок розгляду заяв з питань громадянства Російської Федерації, прийняття, виконання та скасування рішень із зазначених питань, а також форми заяв та перелік необхідних документів, відповідних конкретним підставам набуття чи припинення громадянства Російської Федерації.

Положення визначає певні особливості, за умови дотримання яких може бути прийнята заява про вихід з (припинення) громадянства РФ.

Вихід з громадянства Російської Федерації особи, яка проживає на території Російської Федерації або за її межами, здійснюється на підставі добровільного волевиявлення цієї особи. У випадках, передбачених статтею 20 Федерального закону, вихід із громадянства Російської Федерації не допускається.

Як зазначає позивачка, протягом 2021 року вона намагалась потрапити на прийом до посольства російської федерації у м. Києві, втім заплановані візити не відбулися через запровадження карантинних обмежень внаслідок СОVID-19. У лютому 2022 року позивачка звернулась в консульство російської федерації для оформлення документів на вихід з громадянства, втім вже в березні того ж року консульство припинило прийом.

Суд також враховує, що з огляду на прийняте 19.07.2021 відповідачем рішення про оформлення набуття громадянства України відносно позивачки, позивачка мала подати до міграційної служби документ про припинення іноземного громадянства до 19.07.2023.

Водночас, з 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією рф проти України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє по теперішній час. Всі дипломатичні відносини з рф розірвано. Це означає, що посольства та консульства російської федерації в Україні припинили свою діяльність, що унеможливлює отримання позивачкою документа про припинення громадянства.

Визнання офіційно цього факту не потребує додаткового доведення з боку позивачки про наявність незалежної від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства), адже як в законодавстві України, так і в законодавстві РФ відсутнє правове регулювання процедури припинення громадянства (підданства) за ініціативою особи в разі ведення воєнних дій між відповідними державами.

Діяльність російських загранустанов в Україні призупинена з 24.02.2022, прийом громадян з консульських питань з вказаної дати не ведеться.

Отже, позивачка мала законні сподівання оформити необхідний документ протягом двох років з моменту набуття громадянства України, проте, вона не знала і не могла знати, що це буде неможливо через воєнне вторгнення рф.

З приводу зауваження відповідача, що позивачка могла подати відповідну заяву до консульських установ країни свого походження, які знаходяться па території інших країн для оформлення процедури виходу з громадянства росїі (поштою або через представника), суд вказує що вищевказаним Положенням про порядок розгляду питань громадянства Російської Федерації, затвердженим указом від 14.11.2002 № 1325, чітко визначено: заяви з питань громадянства РФ та документи, необхідні, зокрема, для припинення громадянства, подаються за місцем проживання заявника. Тобто, позивачка може звернутися тільки до установи РФ, що розташована безпосередньо на території України. Однак, таких діючих установ, починаючи з 24.02.2022 і на сьогоднішній день, не існує.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачка мала право розраховувати на прийняття відповідачем декларації про відмову від іноземного громадянства, оскільки отримати документ про припинення громадянства російської федерації наразі не є можливим з незалежних від позивачки причин.

За встановлених у справі обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач, вирішуючи питання щодо прийняття декларації, обмежився лише роз`ясненнями норм законодавства щодо процедури припинення іноземного громадянства, не прийняв декларацію та не надав мотивованої відмови позивачці в прийнятті такої декларації.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмова відповідача у прийнятті від позивачки декларації про відмову від іноземного громадянства є протиправною, отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Також, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що належним способом захисту прав та законних інтересів позивачки є зобов`язання відповідача повторно розглянути подану позивачкою декларацію про відмову від іноземного громадянства від 17 квітня 2025 року з урахуванням висновків суду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року у справі № 160/13823/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко

суддя А.В. Суховаров