Справа № 640/20273/21
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2026-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року (м. Київ, дата складання повного тексту - 14.01.2025) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури, треті особи без самостійних вимог, на стороні відповідача Офіс Генерального прокурора, Київська міська прокуратура, Київська обласна прокуратура про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Полтавської обласної прокуратури щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 з 28.04.2021 вихідної допомоги при звільненні у розмірі 179873,82 грн та стягнути з Полтавської обласної прокуратури вихідну допомогу при звільненні у розмірі 179873,82 грн на користь ОСОБА_1 як коштів на відшкодування шкоди, заподіяної її протиправною бездіяльністю;

- визнати протиправною бездіяльність Полтавської обласної прокуратури щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 з 28.04.2021 компенсації за невикористані відпустки, загальною тривалістю 43 календарних дні за період роботи у прокуратурі міста Києва з 16.11.2014 по 15.11.2016 у розмірі 37652,09 грн та стягнути з Полтавської обласної прокуратури компенсацію за невикористані відпустки у розмірі 37652,09 грн на користь ОСОБА_1 як коштів на відшкодування шкоди, заподіяної її протиправною бездіяльністю;

- визнати протиправною бездіяльність Полтавської обласної прокуратури щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 заробітної плати за останній відпрацьований робочий день 28.04.2021 та стягнути з Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 заробітну плату за 28.04.2021 у розмірі середньоденної заробітної плати у розмірі 1427,57 грн як коштів на відшкодування шкоди, заподіяної її протиправною бездіяльністю;

- визнати протиправною бездіяльність Полтавської обласної прокуратури щодо не нарахування та не виплати з 29.04.2021 ОСОБА_1 його середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку, не виплати всіх сум, що йому належать при звільненні, та стягнути з Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 шкоду, заподіяну її протиправною бездіяльністю, виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, починаючи з 29.04.2021 у розмірі 29 978,97 грн щомісячно за весь час затримки по день фактичного розрахунку (станом на 19.07.2021 - 79444,27 грн).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року задоволено клопотання Офісу Генерального прокурора про зупинення провадження в адміністративній справі № 640/20273/21. Зупинене провадження в адміністративній справі № 640/20273/21 до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі № 640/11821/21.

Суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у справі № 640/11821/21 розглядається вимога ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а у справі № 640/20273/21 щодо стягнення вихідної допомоги і середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, які, як за своїм змістом, так і за практикою Верховного Суду (згідно з постановою Верховного Суду від 05.08.2020 у справі № 686/20491/18), є взаємовиключними, клопотання Офісу Генерального прокурора про зупинення провадження у справі №640/20273/21 підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на відсутність передбачених п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України підстав для зупинення провадження у цій справі.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду.

Згідно з ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Полтавської обласної прокуратури щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 з 28.04.2021 вихідної допомоги при звільненні у розмірі 179873,82 грн та стягнути з Полтавської обласної прокуратури вихідну допомогу при звільненні у розмірі 179873,82 грн на користь ОСОБА_1 як коштів на відшкодування шкоди, заподіяної її протиправною бездіяльністю;

- визнати протиправною бездіяльність Полтавської обласної прокуратури щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 з 28.04.2021 компенсації за невикористані відпустки, загальною тривалістю 43 календарних дні за період роботи у прокуратурі міста Києва з 16.11.2014 по 15.11.2016 у розмірі 37652,09 грн та стягнути з Полтавської обласної прокуратури компенсацію за невикористані відпустки у розмірі 37652,09 грн на користь ОСОБА_1 як коштів на відшкодування шкоди, заподіяної її протиправною бездіяльністю;

- визнати протиправною бездіяльність Полтавської обласної прокуратури щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 заробітної плати за останній відпрацьований робочий день 28.04.2021 та стягнути з Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 заробітну плату за 28.04.2021 у розмірі середньоденної заробітної плати у розмірі 1427,57 грн як коштів на відшкодування шкоди, заподіяної її протиправною бездіяльністю;

- визнати протиправною бездіяльність Полтавської обласної прокуратури щодо не нарахування та не виплати з 29.04.2021 ОСОБА_1 його середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку, не виплати всіх сум, що йому належать при звільненні, та стягнути з Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 шкоду, заподіяну її протиправною бездіяльністю, виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, починаючи з 29.04.2021 у розмірі 29 978,97 грн щомісячно за весь час затримки по день фактичного розрахунку (станом на 19.07.2021 - 79444,27 грн).

Також встановлено, що у провадженні Київського окружного адміністративного суду перебуває справа №640/11821/21 (суддя Терлецька О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Полтавської обласної прокуратури, тринадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (далі - Комісія) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії.

У цій справі позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора від 17.11.2020 №545 «Про створення тринадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих)»;

- визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора від 11.03.2021 №62 «Про внесення змін до наказу Генерального прокурора від 17.11.2020 №545 «Про створення тринадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих)»;

- визнати протиправним та скасувати в частині наказ Генерального прокурора №2ш від 17.02.2021: в частині пунктів 1.1, 1.1.16 (якими виключено в структурі та штатному розписі Полтавської обласної прокуратури Полтавську місцеву прокуратуру), пункту 1.1.27 (згідно якого штатну чисельність реорганізованих місцевих прокуратур у кількості 7275,2 одиниць, в тому числі посаду керівника Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області, зараховано до резерву Офісу Генерального прокурора), пунктів 2, 2.16 (яким у в структурі та штатному розписі Полтавської обласної прокуратури встановлено Полтавську окружну прокуратуру);

- визнати протиправним та скасувати рішення тринадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 10.03.2021, зазначене в протоколі засідання тринадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 10.03.2021 № 6 про продовження ОСОБА_1 співбесіди на 25.03.2021;

- визнати протиправним та скасувати рішення № 2 (додаток 2 до протоколу №15 від 25.03.2021) тринадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 25.03.2021 «Про неуспішне проходження прокурором атестації»;

- визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора від 12.04.2021 №203к, яким його звільнено з посади керівника Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області та органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 28.04.2021;

- поновити його в органах прокуратури на рівнозначній посаді - керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області з 15.03.2021;

- зобов`язати Офіс Генерального прокурора, Полтавську обласну прокуратуру нарахувати та у субсидіарному порядку виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 28.04.2021 до дати фактичного поновлення на роботі, у порядку та за алгоритмом, визначеним Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995, якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати;

- зобов`язати тринадцяту кадрову комісію обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), а у разі її припинення, ліквідації або визнання незаконним наказу Генерального прокурора №545 від 17.11.2020 про її створення, Офіс Генерального прокурора безпосередньо або через уповноважену кадрову комісію обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) вчинити певні дії, а саме: ухвалити рішення про успішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації з 10.03.2021;

- зобов`язати Полтавську обласну прокуратуру внести запис до трудової книжки про поновлення на роботі та переведення керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області на посаду керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області та видати службове посвідчення прокурора - керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області з 15.03.2021.

Наразі рішення у справі № 640/11821/21 не прийнято.

Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, оскільки у справі № 640/11821/21 (суддя Терлецька О.О.) розглядається вимога ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а у справі № 640/20273/21 щодо стягнення вихідної допомоги і середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, які, як за своїм змістом, так і за практикою Верховного Суду (згідно з постановою Верховного Суду від 05.08.2020 у справі № 686/20491/18), є взаємовиключними, суд дійшов висновку, що клопотання Офісу Генерального прокурора про зупинення провадження у справі № 640/20273/21 підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність достатніх підстав для зупинення провадження, визначених п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.236 КАС України суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зазначена норма передбачає обов`язок суду зупинити провадження у справі у разі неможливості її розгляду до вирішення іншої справи у взаємопов`язаному спорі, що розглядається іншим судом. Неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються та встановлюються іншим судом, впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі, тобто мають преюдиційне значення для цієї справи.

Під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи слід розуміти те, що обставини, які розглядаються в іншій справі, не можуть бути встановлені адміністративним судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, певної черговості розгляду вимог тощо.

Обставини неможливості розгляду справи судом встановлюються у кожному конкретному випадку залежно від предмета позову.

Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі адміністративний суд повинен у кожному конкретному випадку з`ясувати: чи існує вмотивований зв`язок між предметом судового розгляду у справі, яка розглядається адміністративним судом, з предметом доказування в конкретній іншій справі та зазначити чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду цієї справи.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, але мають значення для справи, провадження у якій зупинене.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2025 у справі №420/15146/24.

Таким чином, зупинення провадження в адміністративній справі з мотивів наявності іншої справи, яка розглядається в порядку цивільного, кримінального, господарського чи адміністративного судочинства, може мати місце тільки в тому разі, коли в цій, іншій, справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених в адміністративній справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Колегія суддів звертає увагу, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року у справі № 640/9375/20 Верховний Суд вказав наступне:

« 63. Стосовно аргументів відповідача про подвійне стягнення середнього заробітку і посилання у зв`язку з цим на постанову Верховного Суду від 05 серпня 2020 року (справа № 686/20491/18) колегія суддів звертає увагу на таке.

64. У згаданій постанові зазначено: « положеннями статей 117, 235 КЗпП України передбачена відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час одного й того ж прогулу працівника задля компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування. Однак за порушення трудових прав працівника при одному звільненні неможливе одночасне застосування стягнення середнього заробітку як за статтею 117 КЗпП України, так і за статтею 235 КЗпП України, тобто подвійне стягнення середнього заробітку, оскільки це буде неспівмірно з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату».

65. Вочевидь, що до обставин цієї справи зазначений висновок незастосовний, позаяк цей спір не стосується затримки видачі трудової книжки, з якою положення частини п`ятої статті 235 КЗпП пов`язують виплату середнього заробітку.

66. Крім того, за своєю суттю і призначенням вихідна допомога при звільненні і середній заробіток, стягнення/виплату якого передбачено статтями 117, 235 КЗпП є різними виплатами, адже мають різну правову природу. У контексті спірних правовідносин варто зауважити, що стягнення середнього заробітку на підставі статті 117 КЗпП є своєрідною відповідальністю відповідача за невиплату вихідної допомоги (під час звільнення). Водночас вихідна допомога розглядається як гарантія (у грошовій формі) працівникові, звільненому з об`єктивних причин».

Колегія суддів звертає увагу, що питання відповідальності роботодавця за порушення порядку розрахунку при звільненні та питання виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу є різними за своєю правовою природою.

Так, можливість стягнення з відповідача відшкодування за час затримки виплати вихідної допомоги у розмірі середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку підтверджується висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, за яким з посиланням на постанову від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц зазначено, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24.06.2021 у справі № 420/4887/20.

З огляду на зазначене колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про зупинення провадження у адміністративній справі № 640/20273/21 до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі № 640/11821/21, викладений в ухвалі Київського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року, не відповідає приписам норм процесуального права.

Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі.

Також, колегія суддів враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі «Беллет проти Франції», в якому Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Отже, системний аналіз положень Конвенції, практики Європейського суду з прав людини та національного законодавства, а також встановлені вище обставини свідчать, що оскаржувана ухвала зумовила утворення перешкод особі у доступі до правосуддя, у зв`язку з чим підлягає скасуванню як така, що прийнята передчасно та без належних правових підстав.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що помилковість висновків суду першої інстанції та порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення питання, колегія суддів вважає, що ухвала про зупинення провадження у справі підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року - скасувати.

Справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури, треті особи без самостійних вимог, на стороні відповідача Офіс Генерального прокурора, Київська міська прокуратура, Київська обласна прокуратура про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії направити до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 02.02.2026.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна