Справа № 600/33/26-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2026-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

04 лютого 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/33/26-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність дії військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 стосовно звільнення ОСОБА_1 з військової служби з військової частини НОМЕР_2 за підпунктом «в» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» замість підпункту «б» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: « за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово - лікарської комісії про непридатність до військової служби, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби»;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 внести зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №298 від 28.10.2021 року в частині з «у ВІДСТАВКУ за підпунктом «в» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»(за віком у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі») на за підпунктом «б» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»« за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби».

Ухвалою суду від 09 січня 2026 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали шляхом подання заяви (клопотання) про поновлення строку звернення до суду й доказів поважності причин його пропуску.

На виконання вимог указаної ухвали суду позивачем надано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, яку обґрунтовано тим, що про порушення своїх прав позивач дізнався 29 грудня 2025 року з інтернет-ресурсів, після чого він сформував позовну заяву та звернувся до суду з метою захисту своїх прав 07 січня 2026 року. Наведені обставини, на думку позивача, вказують на своєчасне звернення до суду з цим позовом починаючи з дня, з якого він дізнався про порушення своїх прав.

Розглянувши подану заяву та перевіривши наявні матеріали, суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Отже, спеціальним строком для звернення до адміністративного суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, у справах щодо проходження публічної служби законодавець визначив строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до адміністративного суду з позовом за їх захистом.

Згідно з матеріалами позову спірні правовідносини виникли у зв`язку з невірним, на думку позивача, зазначенням у наказі командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 28 жовтня 2021 року №298 підстав звільнення його з військової служби.

Тобто, фактично, спір у даній справі стосується питання звільнення ОСОБА_1 з військової (публічної) служби.

Відповідно, перебіг строку, протягом якого позивач мав право звернутися до суду з цим позовом, почався з 29 жовтня 2021 року (наступного дня з дати винесення наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 28 жовтня 2021 року №298) і тривав до 29 листопада 2021 року.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, з цією позовною заявою позивач звернувся до суду лише у січні 2026 року (згідно відомостей про формування позову в системі «Електронний суд» та відбитку штампу канцелярії суду), тобто із значним (більше 4 років) пропуском строку звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, встановленого частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Надаючи ж оцінку підставам пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, зазначеним у поданій на виконання вимог ухвали суду від 09 січня 2026 року заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду, суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22, в якій колегія суддів зазначила, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:

1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;

2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи застосування правового інституту строків звернення до адміністративного суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі №9901/405/19, вказала, що закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин пропуску такого строку. Вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки. Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість поновлення пропущеного процесуального строку лише у разі його пропуску з поважних причин. Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини які зумовили такі причини є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Подібні висновки викладені і Верховним Судом у постанові від 10 січня 2024 року у справі №420/1782/23, де вказано, що при вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущений; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

Вирішуючи питання про поважність причин пропуску звернення до суду з цим позовом, наведених у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду, поданій на виконання вимог ухвали від 09 січня 2026 року, суд зазначає, що в такій не зазначено жодних обставин, які унеможливлювали або істотно перешкоджали ОСОБА_1 (особисто або в порядку представництва) своєчасно звернутися до суду з цим позовом.

Посилання у позові на те, що звернення позивача до відповідача з проханням внести зміни в наказ №298 від 28 жовтня 2021 року (по стройовій частині) для зміни формулювання підстави звільнення були проігноровані, як і твердження у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду про те, що, фактично про порушення своїх прав позивач дізнався 29 грудня 2025 року з інтернет-ресурсів, не змінюють момент, з якого він повинен був дізнатися про можливе порушення своїх прав після винесення наказу про звільнення з військової служби.

Як свідчить зміст позовної заяви, позивач напередодні звільнення з військової служби проходив військово-лікарську комісію, яка була ініційована самим же ОСОБА_1 шляхом подання відповідного рапорту на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 . За результатом проведеного медичного огляду ВЛК позивач був визнаний непридатним до проходження військової служби, а тому, на його думку, саме на підставі висновку (постанови) ВЛК про непридатність до військової служби, він і підлягав звільненню. Натомість відповідач при винесенні наказу про звільнення з військової служби сформулював підставу звільнення, вказавши про досягнення ОСОБА_1 граничного віку перебування на військовій службі.

Наведені обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 не могли не бути відомі обставини і підстави його звільнення з військової служби станом на день видачі командиром військової частини НОМЕР_2 наказу від 28 жовтня 2021 року №298 чи станом на день ознайомлення позивача зі змістом цього наказу під підпис.

Приходячи до такого висновку, судом також враховано і наявний у матеріалах позову рапорт ОСОБА_1 від 03 вересня 2021 року, в якому він просив командира військової частини НОМЕР_2 надати направлення на проходження ВЛК саме у зв`язку із завершенням контракту 28 жовтня 2021 року по досягненню граничного віку, а не з причин погіршення стану здоров`я.

Відтак, суд відхиляє як безпідставні та необґрунтовані твердження у поданій заяві про те, що про порушення своїх прав ОСОБА_1 дізнався "випадково" лише 29 грудня 2025 року. До того ж, стверджуючи про те, що про порушення своїх прав позивач дізнався 29 грудня 2025 року, позивач не надав суду належних та достовірних доказів того, що він був позбавлений об`єктивної можливості (з причин, які не залежали від позивача) ознайомитися зі змістом наказу командира військової частини НОМЕР_2 наказу від 28 жовтня 2021 року №298 та дізнатися про підстави звільнення з військової служби безпосередньо після видачі такого наказу.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що доводи заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду не є об`єктивними перешкодами чи труднощами, які зумовили пропуск строку звернення до суду з цим позовом у межах строку, визначеного частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд зауважує, що позивачем не надано доказів, які свідчать про наявність виняткових, особливих і непереборних обставин об`єктивного характеру, які унеможливили або істотно ускладнили подання позовної заяви, а також доказів того, що він вчинив усі необхідні дії, які свідчили би про бажання реалізувати у повній мірі свої процесуальні права безпосередньо після звільнення з військової служби у жовтні 2021 року.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 26 жовтня 2023 року (справа №990/139/23) та від 01 лютого 2024 року (справа №990/270/23) вказала, що установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Розумні строки в адміністративному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому порівняльний аналіз словоформ дізналася та повинна була дізнатися дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав.

Так, день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, унаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо його прийнято за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.

Якщо цей день точно встановити неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому сполуку повинна була дізнатися слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод, щоб дізнатися, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Отже, реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою у межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізувати своє право на звернення до суду в межах строків такого звернення, адже нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Беручи до уваги наведену вище правову позицію Великої Палати Верховного Суду, суд зауважує, що у поданій до суду заяві про поновлення строку звернення до суду не наведено змістовних і вагомих доводів щодо вчинення позивачем у встановлений законом строк усіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати свої процесуальні права з метою їх захисту в судовому порядку; не доведено, що в цій справі можливість вчасного подання позовної заяви не мала суб`єктивного характеру, тобто не залежала від волевиявлення позивача.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що зі змісту доводів, наведених позивачем у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду, поданій на виконання вимог ухвали суду від 09 січня 2026 року, не вбачається обставин, які були б пов`язані з дійсними істотними труднощами та наявністю перешкод об`єктивного і непереборного характеру, які б унеможливили або значно утруднили можливість реалізації ОСОБА_1 особисто або в порядку представництва права на судовий захист у строк, установлений процесуальним законом для звернення до адміністративного суду.

Не звернення до суду з адміністративним позовом через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.

Тому, наведені позивачем у поданій на виконання вимог ухвали суду від 09 січня 2026 року заяві про поновлення строку звернення до суду причини пропуску строку звернення до адміністративного суду є неповажними.

Згідно пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до суду з позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії повернути позивачу.

3. Роз`яснити, що відповідно до частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Апеляційну скаргу на дану ухвалу може бути подано до Сьомого апеляційного адміністративного суд протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя О.П. Лелюк