Справа № 240/27868/25
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2026-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

05 лютого 2026 року м. Житомир

справа № 240/27868/25

категорія 106030200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул.Лятошинського Бориса, 5, клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати за період з 21.05.2022 по 30.05.2023 (включно) індексації грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення базового місяця) - січень 2008 року, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII та відповідно до «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Збройних Сил України Міністерства оборони України провести за період з 21.05.2022 по 30.05.2023 (включно) нарахування та виплатити індексацію грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-ХII та відповідно до «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати грошового забезпечення за період з 21.05.2022 року по 30.05.2023 року (включно) грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 02.12.2021 №1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01.01.2022, встановленого Законом України від 03.11.2022 №2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023 рік" на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12,13, 14 до Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Збройних Сил України Міністерства оборони України за період з 21.05.2022 по 30.05.2023 (включно) нарахувати та виплатити грошове забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 02.12.2021 №1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01.01.2022 року, встановленого Законом України від 03.11.2022 №2710-IX "Про Державний бюджет України на 2023 рік" на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12 ,13, 14 до Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати одноразової грошової допомоги при звільнені з військової служби виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 09.11.2023 №3460-IX "Про Державний бюджет України на 2024 рік" на 01.01.2024 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Збройних Сил України Міністерства оборони України провести нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільнені військової служби виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 09.11.2023 №3460-IX "Про Державний бюджет України на 2024 рік" на 01.01.2024, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2024 рік виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Збройних Сил України Міністерства оборони України провести нарахування та виплату грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2024 рік виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2024 рік у розмірі місячного грошового забезпечення виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Збройних Сил України Міністерства оборони України нарахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань за 2024 рік у розмірі місячного грошового забезпечення, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019 рік, 2020 рік, 2021 рік, 2022 рік, 2023 рік, 2024 рік виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленою на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Збройних Сил України Міністерства оборони України здійснити перерахунок та доплатити грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019 рік, 2020 рік, 2021 рік, 2022 рік, 2023 рік, 2024 рік виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до ухвали суду від 22.01.2026 до розгляду адміністративної справи №240/27868/25 залучено як співвідповідача - Військову частину НОМЕР_2 .

02 січня 2026 року від Військової частини НОМЕР_1 , через систему "Електронний суд", надійшло клопотання (за вх. №102/25) про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду, а у випадку відмови у задоволенні такого клопотання - залишити позовну заяву без руху.

Згідно з ухвалою суду від 22.01.2026 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду з доказами на підтвердження поважності причин його пропуску.

03 лютого 2026 року від представника позивача, через систему "Електронний суд", надійшла заява (за вх. №7693/26) про поновлення пропущеного процесуального строку звернення до адміністративного суду.

В обґрунтування поданої заяви вказує, що позивача звільнено з військової служби лише 03.12.2024, а відтак, повний розрахунок грошового забезпечення позивача відбувся 03.12.2024. Однак, представник позивача наголошує, що відповідачем - Військовою частиною НОМЕР_1 не було надано позивачу, а позивачем відповідно не було одержано, повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Зазначає, що розрахункові листи за 2022-2024 роки, грошовий атестат та довідку було видано на позивача та направлено адвокату Військовою частиною НОМЕР_2 виключно у відповідь на адвокатський запит вих. № 801 від 05.06.2025 у зв`язку з чим позивач дізнався про порушення своїх прав та інтересів лише - 28.06.2025.

Наголошує, що позивач проходив безперервно військову службу з 29.07.2013 по 03.12.2024, неодноразово приймав безпосередню участь у бойових діях з початком повномасштабного вторгнення в Україні протягом 2022-2024 років, є ветераном війни та особою з інвалідністю ІІІ групи встановленої внаслідок захисту Батьківщини.

На думку представника позивача, причини пропуску процесуального строку для звернення до адміністративного суду є поважними.

03 лютого 2026 року від Військової частини НОМЕР_1 , через систему "Електронний суд", надійшло клопотання (за вх. №7876/26), у якому просить прийняти заперечення на подану представником позивача заяву про поновлення строку звернення до суду та залишити позов ОСОБА_1 без розгляду.

Зазначає, що у заяві про поновлення строку звернення до суду представник позивача не навела жодних нових обставин, які об`єктивно перешкоджали б позивачу звернутися до суду в період з 28.06.2025 по 09.12.2025.

На думку відповідача, наведенні у вищевказаній заяві аргументи не дають підстав для поновлення пропущеного строку.

Наголошує, що відлік тримісячного строку звернення до суду у спірних правовідносинах розпочався 28.06.2025, тобто строк звернення з позовними вимогами за період з 03.10.2022 по 03.12.2024 до військової частини НОМЕР_1 закінчився 28.09.2025.

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 , окремо звертає увагу суду на те, що позивач вже звертався із аналогічними позовними вимогами до Військової частини НОМЕР_1 через свого представника, адвоката Рябчука Ігоря Валерійовича: згідно з ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 28.07.2025 відкрито провадження у справі №240/18582/25.

У подальшому відповідно до ухвали від 04.11.2025 у справі №240/18582/25 було виділено у самостійне провадження позовні вимоги щодо Військової частини НОМЕР_1 , які в подальшому розглядалися в межах справи №240/25320/25, та 11.11.2025 згідно з ухвалою суду позовну заяву було залишено без розгляду на підставі письмової заяви представника позивача.

Розглянувши подану представником позивача заяву про поновлення строку звернення до суду, та з урахуванням поданих Військовою частиною НОМЕР_1 заперечень, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.07.2024 у справі №990/156/23 зазначила, що норма статті 233 КЗпП України є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Указана норма поширює свою дію на всіх працівників і службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 19.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У подальшому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-IX (далі - Закон №2352-IX), який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, вирішуючи питання щодо застосування статті 233 КЗпП України в частині строку звернення до суду з вимогами про стягнення заробітної плати, у постанові від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23 дійшов таких висновків: якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19.07.2022, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону №2352-IX, то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19.07.2022, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19.07.2022 підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону № 2352-IX).

У своїй прохальній частині позовної заяви позивач просить, зокрема, зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити належне грошове забезпечення за період з 21.05.2022 по 30.05.2023.

Отже, у спірних правовідносинах підлягають застосуванню приписи частини другої статті 233 КЗпП України у редакції Закону №2352-IX.

Верховний Суд у постанові від 12.12.2025 у справі №460/7194/24 вказав, що основним орієнтиром, який дозволив би однозначно визначати момент, з якого позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права на виплату належного йому розміру грошового забезпечення, є дата ознайомлення військовослужбовця з документом, що відображає фактичні суми нарахувань та виплат.

Законодавство не встановлює форму інформування роботодавцем працівника про складові нарахованих і виплачених сум заробітної плати, а тому суд, при вирішенні питання дотримання строку звернення до суду, повинен, крім іншого, з`ясовувати таку форму повідомлення, що буде відповідати дотриманню принципу офіційності в адміністративному судочинстві.

У своїй заяві від 03.20.2026 представник позивача вказує, що позивача звільнено з військової служби лише 03.12.2024, а відтак, повний розрахунок грошового забезпечення позивача відбувся 03.12.2024.

Водночас зазначає, що відповідачем - Військовою частиною НОМЕР_1 Збройних Сил України Міністерства оборони України не було надано позивачу, а позивачем відповідно не було одержано, повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Лише після отримання відповіді на адвокатський запит, позивач 28.06.2025 дізнався про порушення своїх прав та інтересів.

Отже, в даному випадку про нараховані спірні суми позивач дізнався 28.06.2025, що представником позивача не заперечується.

Враховуючи, що матеріали справи не містять іншої, ніж зазначеної представником позивача інформації щодо отримання позивачем письмового повідомлення про суми, нараховані і виплачені при звільненні (28.06.2025), а також те, що позовна заява подана до Житомирського окружного адміністративного суду лише 09.12.2025, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду з даним позовом.

Суд відхиляє посилання представника позивача на рішення Конституційного Суду України 11.12.2025 № 1-р/2025 (яким визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину першу статті 233 КЗпП України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат), оскільки зазначеним рішенням надана оцінка запровадженню тримісячного строку для звернення працівника саме під час дії трудових відносин до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат. Водночас, частина друга статті 233 КЗпП України (у редакції Закону №2352-IX), яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин з огляду на звільнення позивача з військової служби , неконституційною не визнавалася.

Отже, у заяві про поновлення строку звернення до суду не наведено обставин, які об`єктивно перешкодили позивачу своєчасно звернутися до суду з цим позовом у встановлений строк. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що несвоєчасне звернення з цим позовом було обумовлено поважними причинами.

Таким чином, підстави вказані представником позивача у заяві за вх. №7693/26 про поновлення строку звернення до адміністративного суду є неповажними

Суд зазначає, що відповідно до ухвали суду від 15.12.2025 про відкриття провадження у справі, заяву представника позивача про поновлення строку звернення до суду задоволено, визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду із позовною заявою, з тих підстав, що суд на момент відкриття провадження у справі дійшов висновку про поважність причин пропуску строку звернення до суду з тих підстав, що 11 грудня 2025 року Велика палата Конституційного Суду України ухвалила Рішення №1-р/2025 у справі за конституційним поданням Верховного Суду щодо перевірки конституційності положень частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України.

Однак, з урахуванням з`ясованих обставин справи, зроблених судом висновків про час з якого слід обраховувати строк звернення до суду з даною позовною заявою, суд дійшов висновку про передчасність висновку суду про визнання поважними причин пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду, викладеного в ухвалі про відкриття провадження у справі від 15.12.2025.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства Укрїни (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою та п"ятою статті 44 КАС України визначено, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Слід наголосити, що принципом адміністративного судочинства є верховенство права, тоді як пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо захисту його прав та обов`язків. У такій формі в цьому пункті втілено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за адміністративним позовом, однак це право не є абсолютним та може бути реалізовано лише у тому випадку, коли особою, яка звертається до суду, дотримано певні норма національного законодавства в частині вимог, передбачених для подання позовної заяви, у тому числі щодо дотримання учасником строку, визначеного національним законодавством для звернення до суду, що свідчить про забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, як складової верховенства права.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав. Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі «Мельник проти України» зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Частиною 15 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.240 Кодексу адміністративного судочинства України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.

Підсумовуючи наведене та враховуючи відсутність підстав для поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, суд дійшов висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України Міністертства оборони України та Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, подану до суду після спливу строку звернення до суду з таким позовом, слід залишити без розгляду та, як наслідок, задовольнити клопотання Військової частини НОМЕР_1 .

Керуючись статтями 122, 123, 240, 243, 248, 256, 287, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд, -

ухвалив:

1. Визнати передчасним висновок суду про визнання поважними причин пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду, викладений в ухвалі Житомирського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2025 року про відкриття провадження у справі.

2. Визнати неповажними підстави, вказані представником позивача у заяві за вх.№7693/26 про поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, та у її задоволенні, - відмовити.

3. Клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити.

4. Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, - залишити без розгляду.

5. Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями) та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.В. Горовенко

05.02.26