Справа № 600/5460/25-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2026-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

03 лютого 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/5460/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., за участю секретаря судового засідання Рупташ Ю.Т., представника позивача Романюка В.І., представника відповідача військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Захарової Ю.О., представника відповідача військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України) Міненка С.А.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України) про визнання протиправним та скасування висновку, визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України) про визнання протиправним та скасування висновку, визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії.

Розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження.

У ході проведення підготовчого провадження позивачем змінено позовні вимоги. Так, враховуючи прийняті судом до розгляду заяви позивача від 19.01.2026 року та від 02.02.2026 року, позивач просить суд:

- визнати протиправним і скасувати висновок службового розслідування військової частини НОМЕР_1 , затверджений начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військової частини НОМЕР_1 ) полковником ОСОБА_2 20.10.2025 за №06.1.5/1637/25-Вн за фактом можливої незаконної виплати додаткової винагороди на загальну суму 2542400,04 гривень;

- визнати протиправним і скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_1 ) від 20.10.2025 №8777-АГ Про результати службового розслідування;

- визнати протиправним і скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (військовій частині НОМЕР_1 ) від 29.10.2025 року №9269-АГ «Про доповнення матеріалів службового розслідування»;

- визнати протиправним і скасувати наказ начальника НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону (військової частини НОМЕР_2 ) від 06.11.2025 року №3727-ОД «Про притягнення до матеріальної відповідальності» та наказ начальника НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону від 31.01.2026 року №210-ОД «Про внесення змін до наказу начальника НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону від 06.11.2025 №3727-ОД «Про притягнення до матеріальної відповідальності»».

- зобов`язати відповідача НОМЕР_3 мобільний прикордонний загін (військову частину НОМЕР_2 ) повернути позивачу ОСОБА_1 утриману частину грошового забезпечення під час реалізації наказу начальника НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону (військової частини НОМЕР_2 ) від 06.11.2025 №3727-ОД «Про притягнення до матеріальної відповідальності».

Поряд з цим у підготовчому судовому засіданні 03 лютого 2026 року позивачем (його представником) подано заяву про забезпечення позову, у якій заявник просить суд:

- зупинити дію індивідуального акта - наказу начальника НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону (військової частини НОМЕР_2 ) від 06.11.2025 року №3727-ОД «Про притягнення до матеріальної відповідальності» та наказу начальника НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону від 31.01.2026 року №210-ОД «Про внесення змін до наказу начальника НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону від 06.11.2025 №3727-ОД «Про притягнення до матеріальної відповідальності»»;

- зобов`язати відповідача 2 ( НОМЕР_3 мобільний прикордонний загін (військову частину НОМЕР_2 )), утриматись від стягнення із грошового забезпечення позивача, в тому числі й із додаткової винагороди, суми у розмірі 3228866, 73 грн, завданих збитків, на підставі наказу начальника НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону від 06.11.2025 №3727-ОД «Про притягнення до матеріальної відповідальності» та наказу начальника НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону від 31.01.2026 №210-ОД «Про внесення змін до наказу начальника НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону від 06.11.2025 №3727-ОД «Про притягнення до матеріальної відповідальності»» до набрання законної сили рішенням у даній справі.

В обґрунтування поданої заяви зазначено, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову полягає в тому, що на даний час відповідачем 2 на виконання вимог наказу начальника НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону від 06.11.2025 №3727-ОД «Про притягнення до матеріальної відповідальності» та наказу начальника НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону від 31.01.2026 року №210-ОД «Про внесення змін до наказу начальника НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону від 06.11.2025 №3727-ОД «Про притягнення до матеріальної відповідальності»» здійснено утримання з грошового забезпечення позивача в сумі 11072,92 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди заданої державі, що підтверджується довідкою Головного бухгалтера-начальника фінансово- економічного відділу (бухгалтерської служби) НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону від 02.02.2026 року №134. Залишок грошових коштів до утримання становить 3217793,81 грн, утримання буде проводитись щомісячно в розмірі 1% від грошового забезпечення до фактичного погашення заборгованості.

Представники відповідачів, надавши пояснення щодо обставин справи у межах поданої заяви про забезпечення позову, вирішення питання вжиття заходів забезпечення цього позову залишили на розсуд суду.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення даного позову та перевіривши наявні матеріали справи, суд зазначає таке.

З матеріалів справи убачається, що на підставі результатів внутрішнього аудиту за період з 01 червня 2023 року по 31 травня 2025 року керівним складом ІНФОРМАЦІЯ_3 ініційовано службове розслідування за фактом можливої незаконної виплати додаткової винагороди на загальну суму 2542400,04 грн.

За результатами проведення службового розслідування складено висновок, яким підтверджено факт незаконних видатків на суму 3228866,73 грн, що було допущено з вини коменданта першої прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_4 прикордонного загону ОСОБА_3 та причинний зв`язок між його протиправною поведінкою та завданою шкодою. Висновок службового розслідування затверджено наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) від 20 жовтня 2025 року №8777-АГ.

Як вбачається з матеріалів позову, результати проведеного службового розслідування були направлені за новим місцем служби ОСОБА_1 до НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону Державного прикордонної служби України від 06 листопада 2025 року №3727-ОД.

Наказом начальника НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону Державного прикордонної служби України від 06 листопада 2025 року №3727-ОД ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності на суму 3228866,73 грн.

Цим же наказом (пункт 2) доручено головному бухгалтеру начальнику фінансово-економічного відділу (бухгалтерської служби): здійснити записи до Книги обліку грошових стягнень і нарахувань НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону про суми збитків завданих державі полковником ОСОБА_1 на суму 3228866,73 грн (підпункт 2.1 пункту 2); у разі згоди в добровільному порядку відшкодувати шкоду завданих державі збитків організувати утримання грошового забезпечення на суму 3228866,73 грн. Утримання проводити не більше 20% від нарахованого щомісячного грошового забезпечення до повного відшкодування завданих збитків (підпункт 2.2 пункту 2).

Також названим наказом (пункт 3) доручено відділу юридичного забезпечення у разі відмови добровільно відшкодувати шкода завданих державі збитків подати встановленим порядком позовну заяву про стягнення матеріальних збитків на суму 3226688,73 грн (підпункт 3.1 пункту 3).

Після прийняття зазначеного наказу позивач подав 06 листопада 2025 року рапорт начальнику ІНФОРМАЦІЯ_4 , яким ОСОБА_1 визнав факт ознайомлення його із наказом від 06 листопада 2025 року №3727-ОД, проте відмовився відшкодувати завдану шкоду у добровільному порядку.

В подальшому, начальником НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону прийнято наказ №210-ОД від 31 січня 2026 року «Про внесення змін до наказу начальника НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону від 06.11.2025 №3727-ОД «Про притягнення до матеріальної відповідальності»».

Так, названим наказом внесено до наказу від 06.11.2025 №3727-ОД такі зміни:

1.1.Підпункт 2.2. пункту 2 викладено в наступній редакції: « 2.2. Забезпечити здійснення утримання з грошового забезпечення військовослужбовця на суму 3228866,73 грн. Утримання проводити не більше 1% від нарахованого щомісячного грошового забезпечення до повного відшкодування завданих збитків.».

1.2. Підпункт 3.1 пункту 3 викласти в наступній редакції: « 3.1. За наявності підстав вжити заходів претензійно-позовного характеру».

Згідно доданої до заяви про забезпечення позову довідки головного бухгалтера - начальника фінансово-економічного відділу (бухгалтерської служби) НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону від 02.02.2026 року №134, на виконання вимог наказу начальника НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону від 06.11.2025 №3727-ОД «Про притягнення до матеріальної відповідальності» та наказу начальника НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону від 31.01.2026 року №210-ОД «Про внесення змін до наказу начальника НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону від 06.11.2025 №3727-ОД «Про притягнення до матеріальної відповідальності»» з грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 02 лютого 2026 року утримано грошові кошти в сумі 11072,92 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди заданої державі. Залишок грошових коштів до утримання становить 3217793,81 грн (три мільйони двісті сімнадцять тисяч сімсот дев`яносто три гривні 81 копійка), утримання буде проводитись щомісячно в розмірі 1% від грошового забезпечення до фактичного погашення заборгованості.

Відповідно до частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно частини першої та другої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Таким чином, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Наведеною вище нормою процесуального закону передбачено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову і суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Водночас будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам (роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову).

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №826/8556/17, від 24 квітня 2019 року у справі №826/10936/18, які суд враховує в силу частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім цього, згідно правової позиції Верховного Суду у справі №826/14951/18 (постанова від 20 березня 2019 року) до вирішення справи по суті суд може застосувати заходи забезпечення позову. Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Також Верховним Судом (постанови від 28 жовтня 2020 року у справі № 140/2474/20 та від 25 травня 2023 року у справі №520/4563/21) наголошено, що будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Суд також враховує і те, що відповідно до статті 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з Рекомендацією №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Відтак, заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виключних, виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

Для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи, поведінку учасників переконатися, що загроза правам, свободам та інтересам особи має реальний характер.

Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункту 1 частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналіз змісту поданої заяви про забезпечення позову дає підстави для висновку про не наведення заявником обґрунтованих та переконливих доводів й, відповідно, не надання належних доказів, які б у своїй сукупності могли свідчити про те, що невжиття заходів, про які просить позивач, може істотно ускладнити чи унеможливити: 1) виконання рішення суду, прийнятого за результатом розгляду адміністративної справи; 2) ефективний захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся; 3) поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Отже, заявником не наведено переконливих підстав для забезпечення позову, передбачених пунктом 1 частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Додана ж до заяви про забезпечення позову довідка головного бухгалтера - начальника фінансово-економічного відділу (бухгалтерської служби) НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону від 02.02.2026 року №134, на переконання суду, не є належним (стаття 73 Кодексу адміністративного судочинства України), достовірним (стаття 75 Кодексу адміністративного судочинства України) та достатнім (стаття 76 Кодексу адміністративного судочинства України) доказом фактичного стягнення з грошового забезпечення позивача коштів на виконання оскаржуваного наказу від 06 листопада 2025 року №3727-ОД, з урахуванням внесених до нього змін наказом від 31 січня 2026 року №210-ОД.

Водночас, вирішуючи заяву про забезпечення позову, подання якої обумовлено прийняттям начальником НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону наказу №210-ОД від 31 січня 2026 року «Про внесення змін до наказу начальника НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону від 06.11.2025 №3727-ОД «Про притягнення до матеріальної відповідальності»», суд звертає увагу і на те, що названий наказ, фактично, прийнятий в інтересах ОСОБА_1 , адже таким вирішено утримання з грошового забезпечення позивача проводити не більше 1% від нарахованого щомісячного грошового забезпечення, тобто у значно меншому розмірі, аніж у попередній зміненій редакції наказу від 06.11.2025 №3727-ОД, яким було вирішено утримання проводити не більше 20% від нарахованого щомісячного грошового забезпечення позивача.

Звертаючись до суду з цією заявою про забезпечення позову, позивачем не доведено належним чином факту існування ризиків настання для нього певних невідворотних негативних наслідків у разі невжиття заходів забезпечення цього позову, про які він просить.

До цього суд звертає увагу на те, що як згідно підпункту 3.1 пункту 3 наказу від 06.11.2025 №3727-ОД у редакції до внесення змін наказом від 31.01.2025 року №210-ОД, так і за змістом підпункту 3.1 пункту 3 наказу від 06.11.2025 №3727-ОД у редакції після внесених наказом від 31.01.2025 року №210-ОД змін, матеріальні збитки на суму 3226688,73 грн можуть бути стягнені з ОСОБА_1 лише у разі задоволення судом позову НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 про їх стягнення.

При цьому судом на підставі відомостей із системи «Діловодство спеціалізованого суду» встановлено, що НОМЕР_3 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_2 збитки завдані державі в сумі 3228866 грн 73 коп.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2025 року (справа №600/5373/25-а) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 про стягнення коштів; вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

З огляду на викладене, суд вважає, що доводи заяви про забезпечення позову про те, що невжиття заходів забезпечення цього позову може спричинити негативні наслідки для позивача у вигляді зазнання додаткових фінансових витрат є передчасними і не підтверджуються належними, достовірними та достатніми доказами.

Отже, заявником не наведено переконливих підстав, передбачених як пунктом 1, так і пунктом 2 частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, та не надано належних та достовірних доказів для забезпечення цього позову. Тому подана заява задоволенню не підлягає.

Крім цього, суд зауважує, що прийняття начальником НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону наказу від 31 січня 2026 року №210-ОД, у зв`язку із чим позивачем втретє подано заяву про забезпечення цього позову, як не зумовлює виникнення нових негативних наслідків для позивача, так і не свідчить про наявність нових підстав для вжиття заходів забезпечення цього позову, наведених у попередніх заявах ОСОБА_1 про забезпечення позову, у задоволенні яких було відмовлено ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2025 року та ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року, залишеною без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2026 року.

Керуючись статтями 150, 154, 180, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Апеляційну скаргу на дану ухвалу може бути подано до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення. Повний текст ухвали складено 03.02.2026 року.

Суддя О.П. Лелюк