Справа № 160/13535/25
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2025-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЦарікової О.В.
за участі секретаря судового засіданняОсуховської Ж.С.
прокурора представника третьої особи Курінної О.О., Барабаша А.О.,
09.05.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов Позов Керівника Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровської області Данилова Дмитра Сергійовича, до Виконавчого комітету Личківської сільської ради, Відділу земельних ресурсів виконавчого комітету Личківської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Управління культури, туризму, національностей Дніпропетровської обласної державної адміністрації, в якому позивач просить:
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що окружною прокуратурою при виконанні повноважень, визначених ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», установлено порушення інтересів держави у сфері дотримання законодавства про охорону культурної спадщини, зокрема виявлено ряд недоліків щодо не виготовлення облікової документації на об`єкт культурної спадщини місцевого значення та неподання пропозиції до уповноваженого органу охорони культурної спадщини вищого рівня на об`єкт культурної спадщини місцевого значення, пам`ятку архітектури та містобудування - Комплекс будівель школи розташований за адресою: вул. Шкільна, с. Бузівка, Самарівський район, Дніпропетровська область, охоронний номер 217. Дана обставина негативно впливає на організацію належного утримання та раціонального використання об`єкту культурної спадщини, будівель та інженерних споруд та можуть привести, у разі їх не усунення, до настання тяжких наслідків у вигляді їхнього псування та знищення.
29.05.2025 на адресу суду через систему "Електронний суд" від прокурора Самарівської окружної прокуратури Дніпропетровської області надійшла відповідь на відзив, в якій прокурор зазначив, що комплекс будівель школи розташований за адресою: вул. Шкільна, с. бузівка, Самарівський район, Дніпропетровська область, охоронний номер 217 прийнятий під охорону держави рішенням виконавчого комітету Личківської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області як пам`ятка архітектури та містобудування місцевого значення. До Державного реєстру нерухомих пам`яток України не занесена. При цьому, наголосив, що невиконання обов`язку по виготовленню належним чином оформленої облікової документації на зазначений об`єкт культурної спадщини та відповідно неподання пропозиції органу охорони культурної спадщини вищого рівня про занесення такої до Державного реєстру нерухомих пам`яток України свідчить про бездіяльність відповідача, яку слід визнати протиправною. Об`єкти культурної спадщини є надбанням українського народу загалом та органу місцевого самоврядування, зокрема, оскільки несуть собою велику цінність для розвитку історичної, етнічної, культурної самобутності держави і саме на органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про охорону культурної спадщини» покладено обов`язок щодо їх охорони та забезпечення їх належного догляду та збереження.
02.09.2025 на адресу суду через систему "Електронний суд" від представника виконавчого комітету Личківської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача.
08.09.2025 на адресу суду через систему "Електронний суд" від представника Управління культури, туризму, національностей і релігій Дніпропетровської обласної державної адміністрації надійшли письмові пояснення, відповідно до яких зазначено, що до повноважень виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції належить подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, внесення змін до нього. Слід зазначити, що пропозицій про занесення об`єкта культурної спадщини місцевого значення пам`ятки архітектури та містобудування - Комплексу будівель школи, розташованого за адресою: вул. Шкільна, 2, селище Бузівка, Самарівського району, Дніпропетровської області, охоронний N 217 до Державного реєстру нерухомих пам`яток України з наданням розробленої облікової документації на даний об`єкт культурної спадщини до управління культури, туризму, національностей і релігій Дніпропетровської облдержадміністрації не надходило. Відповідно до статті 1 Закону України "Про охорону культурної спадщини" пам`ятка це об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Таким чином, об`єкт культурної спадщини, розташований за адресою: вул. Шкільна, 2, селище Бузівка, Самарівського району, Дніпропетровської області, охоронний № 217 зберігає свій статус пам`ятки.
09.09.2025 підготовче засідання відкладено на 11:00 30.10.2025 у звязку з необхідністю ознайомлення з додатковими поясненнями третьої особи.
14.10.2025 на адресу суду через систему "Електронний суд" від прокурора Самарівської окружної прокуратури Дніпропетровської області надійшли письмові пояснення, в яких прокурор наполягає на задоволенні позовних вимог.
28.10.2025 на адресу суду через систему "Електронний суд" від представника Управління культури, туризму, національностей і релігій Дніпропетровської обласної державної адміністрації надійшли письмові пояснення, відповідно до яких зазначено, що прокуратурою невірно застосовані норми закону та викладені позовні вимоги, оскільки на виконавчий комітет Личківської сільської ради в особі відділу земельних ресурсів виконавчого комітету Личківської сільської ради не може покладатися обов`язок щодо виготовлення облікової документації на об`єкт культурної спадщини: Комплекс будівель школи (с. Бузівка, вул. Шкільна, 2), охоронний номер 217, оскільки розробником облікової документації є наукові установи та громадські організації, юридичні особи та суб`єкти господарювання, одним із видів діяльності яких є проведення наукових досліджень у сфері охорони культурної спадщини, та які мають у своєму складі чи залучають для проведення досліджень фахівців, що мають вишу освіту за спеціальністю "Музеєзнавство, пам`яткознавство", та/або фахівця-архітектора (для пам`яток та об`єктів архітектури, містобудування, садово-паркового мистецтва), та/ або дипломованого фахівця-археолога (для пам`яток та об`єктів археології), та/або фахівця, який має науковий ступінь кандидата наук (доктора філософії) або доктора наук. Прокуратура не може зобов`язати виконавчий комітет Личківської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області в особі відділу земельних ресурсів виконавчого комітету Личківської сільської ради виготовити облікову документацію на об`єкт культурної спадщини місцевого значення, пам`ятку архітектури та містобудування - Комплекс будівель школи розташований за адресою: вул. Шкільна, 2, с. Бузівка, Самарівський район, Дніпропетровська область, охоронний номер 217, оскільки виготовляють облікову документацію на пам`ятки лише наукові установи, які мають відповідних фахівців.
30.10.2025 закрив підготовче провадження, судовий розгляд призначено на 14:00 13.11.2025.
У судовому засіданні 13.11.2025 прокурор позовні вимог підтримав та просив суд їх задовольнити.
Представник третьої особи у судовому засіданні просив суд задовольнити адміністративний позов.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, відзив на позовну заяву та письмові пояснення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Судом встановлено, що рішенням Личківської сільської ради від 27 жовтня 2017 року Nє 221-29/VII «Про добровільне об`єднання громад» сільські територіальні громади сіл Магдалинівського району об`єдналися в Личківську сільську об`єднану територіальну громаду.
Згідно постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 «Про утворення та ліквідацію районів» на території Дніпропетровської області було утворено 7 районів серед них і Новомосковський район (з адміністративним центром у місті Новомосковськ) у складі територій Губиниської селищної, Личківської сільської, Магдалинівської селищної, Новомосковської міської, Перещепинської міської, Піщанської сільської, Черкаської селищної, Чернеччинської сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України
Згідно розпорядження КМУ від 12.06.2020 Nє 709-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територіальних громад Дніпропетровської області» до Личківської територіальної громади Новомосковського району Дніпропетровської області ввійшли наступні територіальні громади (населені пункти), території яких входять до складу території територіальних громад Личківська, Бузівська, Приорільська.
Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19.09.2024 N 3984-1X про перейменування окремих населених пунктів та районів, було змінено назви, у тому числі Новомосковського району на Самарівський район.
Личківська сільська рада Самарівського району зареєстрована як юридична особа з організаційно-правовою формою орган місцевого самоврядування, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та не перебуває в процесі припинення, кінцеве рішення про державну реєстрацію припинення юридичної особи в реєстрі відсутнє.
21.06.2018 було прийнято рішення сесії Личківської сільської ради Nє18-01/VII «Про утворення юридичної особи «Виконавчий комітет Личківської сільської ради».
Згідно положення про Виконавчий комітет Личківської сільської ради, виконавчий комітет, як юридична особа, є виконавчим органом сільської ради, який утворюється сільською радою на строк її повноважень для здійснення організаційно-правового, інформаційного, аналітичного, матеріально-технічного забезпечення діяльності ради, її органів, депутатів, сприяння взаємодії і зв`язків селищної ради з територіальною громадою, місцевими органами виконавчої влади, органами та посадовими особами місцевого самоврядування.
Відповідно до рішення сесії Личківської сільської ради N 1102-21/VII від 28 вересня 2020 року «Про створення відділу земельних ресурсів виконавчого ком Личківської сільської ради» відділ земельних ресурсів є структурним підрозділом виконавчого комітету Личківської сільської ради та не є юридичною особою.
Відповідно до Положення про відділ земельних ресурсів виконавчого комі Личківської сільської ради (далі - Положення) відділ є структурним підрозділ виконавчого комітету, є підзвітним та підконтрольним сільській раді підпорядковується виконавчому комітету. Виконавчий комітет ради є підзвітним та підконтрольним раді, а з питань здійснення ним повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольним відповідним органам виконавчої влади.
Разом з тим, розпорядженням сільського голови N32-р від 07.03.2023 внесені зміни до розпорядження N 04-р від 05.01.2023 року «Про визначення уповноваженої особи з охорони культурної спадщини та про затвердження планів моніторингу об`єктів культурної спадщини на території виконавчого комітету Личківської сільської ради».
Згідно вказаного розпорядження відділ земельних ресурсів виконавчого комітету Личківської сільської ради визначено уповноваженою особою, яка може представляти інтереси виконавчого комітету Личківської сільської ради при розгляді питань, пов`язаних з охороною культурної спадщини, що знаходяться на території виконавчого комітету.
Разом з тим, опрацюванням Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців встановлено, що утворений виконавчим комітетом Личківської сільської ради відділ земельних ресурсів виконавчого комітету Личківської сільської ради не є юридичною особою. В силу вимог ст. 54 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» він є підзвітним і підконтрольним виконавчому комітету Личківської сільської ради, яка є юридичною особою представницьким органом Личківської територіальної громади.
Проте, відповідно до інформації виконавчого комітету Личківської сільської ради Самарівського району від 29.05.2024 №757 встановлено, що на території Личківської сільської ради розташований наступний об`єкт культурної спадщини місцевого значення - пам`ятка архітектури та містобудування: Комплекс будівель школи (с. Бузівка, вул. Шкільна, 2), охоронний номер 217, взято на державний облік розпорядженням голови Дніпропетровської облдержадміністрації від 12.04.1996 №158-p.
Вивченням листів виконавчого комітету Личківської сільської ради № 1470 від 17.11.2023 та № 757 від 29.05.2024, № 604 від 13.03.2024 встановлено, що виконавчим комітетом сільської ради не вживались заходи щодо складання облікової документації на вказаний об`єкт культурної спадщини.
На запити прокуратури Управлінням культури, туризму, національностей і релігій Дніпропетровської обласної державної адміністрації надано лист від 16.02.2024 №380/0/161-24, в якому зазначено, що пропозиції про занесення пам`ятки архітектури та містобудування: Комплекс будівель школи (с. Бузівка, вул. Шкільна, 2), охоронний номер 217 до Державного реєстру нерухомих пам`яток України не надходили.
Листом Управлінням культури, туризму, національностей і релігій Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 20.03.2025 № 690/0/161-25 прокуратуру було повідомлено, що пам`ятки архітектури місцевого значення "Будинок школи", охоронний номер 223, розташованого за адресою с. Личкове, вул.Центральна; "Комплекс будівель школи", охоронний номер 217, розташованого за адресою с. Бузівка, вул. Шкільна, 2 (далі - Пам`ятки) до Переліку щойно виявлених об`єктів культурної спадщини не занесені. Пам`ятки взяті на державний облік розпорядженням голови Дніпропетровської облдержадміністрації від 12.04.1996 N158-р відповідно до нормативно-правових актів у сфері охорони культурної спадщини, які діяли на той час. Згідно із статтею 1 Закону України "Про охорону культурної спадщини" (далі - Закон), пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до закоподавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Таким чином пам`ятка зберігає свій статус. Інформацію щодо облікової документації на Пам`ятки в системі СЕДО ДОК ПРОФ управління культури, туризму, національностей і релігій облдержадміністрації не ідентифіковано. Управління культури, національностей і релігій облдержадміністрації, як уповноважений орган з охорони культурної спадщини на виконання пункту 4 наказу Міністерства культури України N 501 від 27.06.2019 листом від 30.09.2019 за N 1992/0/161-19 надало до 01 жовтня 2019 року Міністерству культури України перелік об`єктів, які взято на державний облік об`єктів культурної спадщини відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом України "Про охорону культурної спадщини", та не включених до державного реєстру нерухомих пам`яток України. Також, управлінням культури облдержадміністрації було повторно направлено лист від 23.04.2020 N 722/0/161-20 до Міністерства культури та інформаційної політики України щодо занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Розпорядчі документи від центрального органу виконавчої влади щодо внесення пам`яток до Державного реєстру нерухомих пам`яток України не надходили.
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Згідно ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
У Рішенні від 05 червня 2019 року №4-р(II)/2019 Конституційний Суд України зазначив, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.
Відповідно до ст. 53 КАС України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не повною мірою відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 4 частини другої статті 129 Конституції України).
Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03 грудня 2019 року у справі №810/3164/18, від 05 березня 2019 року у справі №806/602/18, від 13 березня 2019 року у справі №815/1139/18, від 17 жовтня 2019 року у справі №569/4123/16-а та від 05 листопада 2019 року у справі №804/4585/18.
У Рішенні Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття інтереси держави, висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій.
Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99).
Ці міркування Конституційний Суд України зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який вже втратив чинність. Однак, висловлене Судом розуміння поняття інтереси держави має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 23 Закону України «Про прокуратуру».
Відтак, інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація інтересів держави, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі №806/1000/17, від 19 вересня 2019 року по справі №815/724/15, від 17 жовтня 2019 року по справі №569/4123/16-а.
Суд зазначає, що в позовній заяві прокурор обґрунтував наявність «інтересів держави» тим, що наразі наявна необхідність захисту інтересів держави у сфері культурної спадщини.
Згідно з статтею 5 Рамкової конвенції Ради Європи про значення культурної спадщини для суспільства, яка ратифікована Україною Законом України від 19 вересня 2013 року №581-VII, Україна взяла на себе зобов`язання, зокрема, визнавати громадський інтерес до культурної спадщини відповідно до її значення для суспільства.
При цьому на рівні законів України закріплено інтерес нинішнього і майбутнього поколінь у збереженні культурної спадщини як сукупності успадкованих людством від попередніх поколінь об`єктів культурної спадщини, охорона яких здійснюється державою в особі спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини, що є одним із пріоритетних завдань вказаних органів.
Такому громадському інтересу кореспондує обов`язок уповноважених органів, а також районних державних адміністрацій, виконавчих органів сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини виявлення нерухомих об`єктів культурної спадщини та складання на них відповідної облікової документації.
У той же час, відповідний обов`язок закріплений у Конституції та законах України, його невиконання порушує громадський (суспільний) інтерес й, відповідно, інтереси держави у правовідносинах у сфері охорони культурної спадщини, який захищається, з-поміж визначених у законі суб`єктів, уповноваженими на те органами державної влади та місцевого самоврядування, зокрема у судовому порядку, однак виключно у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Отже, інтереси держави, з огляду на визначені у Конституції України основні завдання та головні напрямки її діяльності, охоплюють у тому числі й громадський (суспільний) інтерес до культурної спадщини, до її збереження для нинішніх та майбутніх поколінь.
Таке обґрунтування є сумісним з розумінням «інтересів держави», а відтак суд вважає, що у даній справі подання Самарівською окружною прокуратурою Дніпропетровської області позовної заяви мало на меті захист «інтересів держави».
Системне тлумачення положень ст.53 КАС України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках:
1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах;
2) якщо відсутній орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.10.2019 року у справі №923/35/19, від 23.07.2020 у справі №925/383/18, від 30.07.2020 у справі №904/5598/18).
Згідно із ст.20 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» державний контроль за діяльністю органів і посадових осіб місцевого самоврядування може здійснюватися лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Верховний Суд за схожих обставин вже формував правовий висновок і у постанові від 01 лютого 2023 року у справі №260/2284/21 зазначив, що спеціальним законом, що регулює, зокрема, повноваження МКСК України у спірних правовідносинах, є Закон України «Про охорону культурної спадщини. Зі змісту положень цього Закону вбачається, що ним визначено такі підстави для звернення до суду органу охорони культурної спадщини: якщо власник пам`ятки не вживе заходів щодо її збереження, зокрема у зв`язку з неможливістю створення необхідних для цього умов, суд за позовом відповідного органу охорони культурної спадщини може постановити рішення про її викуп; викупна ціна пам`ятки визначається за згодою сторін, а в разі спору - судом (частини друга та четверта статті 21). Інших підстав для звернення органу державної влади з відповідним позовом Закон України «Про охорону культурної спадщини» не визначає. Так само, як право МКСК України на звернення до суду з позовом у спірних правовідносинах не визначено Положенням №885.
Крім того, у постанові від 29 листопада 2022 року у справі №240/401/19 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду сформулював висновки про те, що положення статті 53 КАС України у системному зв`язку з положеннями статті 23 Закону №1697-VII щодо права прокурора на звернення до адміністративного суду з метою захисту інтересів держави в особі територіальної громади необхідно розуміти так:
- прокурор, звертаючись до суду з метою захисту інтересів держави, що охоплюють собою й інтереси певної територіальної громади, фактично діє в інтересах держави; оскільки відсутні чіткі критерії визначення поняття інтереси держави, яке є оціночним, суди під час розгляду кожної конкретної справи повинні встановлювати наявність/відсутність інтересів держави та необхідність їх захисту у судовому порядку;
- прокурор має право самостійно звертатися до адміністративного суду із позовом у разі відсутності органу, який має повноваження на звернення до суду з таким самим позовом; передбачене законами загальне повноваження державного органу на звернення до суду або можливість бути позивачем чи відповідачем у справі, не свідчить про право такого органу на звернення з адміністративним позовом в конкретних правовідносинах, оскільки Законом має бути прямо визначено, у яких випадках та який орган може/повинен звернутися до суду;
- у разі, якщо адміністративні суди доходять висновку про відсутність у прокурора права на звернення з позовом до суду в інтересах держави з підстави наявності органу, що має повноваження на звернення з таким позовом до суду, суди повинні чітко вказати, до компетенції якого саме органу належить повноваження на звернення до суду та яким Законом це право передбачено.
Отже, Верховний Суд вже формував правовий висновок, відповідно до якого відсутній орган, до компетенції якого належить звернення до суду щодо виготовлення облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини, а тому підставою, що підтверджує право прокурора на звернення до суду, є саме відсутність уповноваженого органу, а не неналежне виконання органом своїх обов`язків.
Аналогічний правовий висновок викладено і у постанові Верховного Суду від 05 листопада 2025 року у справі №560/81/25 за позовом керівника Летичівської окружної прокуратури в інтересах МКСК України до Департаменту про зобов`язання виготовити облікову документацію.
У зв`язку з тим, що відсутній орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у даних правовідносинах, саме Самарівська окружна прокуратура Дніпропетровської області звертається до суду за захистом державних інтересів і набуває статусу позивача.
Підсумовуючи викладене та враховуючи, що в позовній заяві прокурор обґрунтував наявність «інтересів держави» тим, що наразі наявна необхідність захисту культурної спадщини України, а також підкреслюючи факт відсутності органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції державного контролю за діяльністю органів і посадових осіб місцевого самоврядування, суд доходить висновку, що прокурор належним чином обґрунтував підстави для звернення до суду з адміністративним позовом в межах даної справи. Схожий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 11 листопада 2025 року у справі №560/88/25.
Щодо суті спірних правовідносин суд зазначає таке.
Визначення системи та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування врегульовано Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року №280/97-ВР (далі Закон №280/97-ВР).
Відповідно до ч.ч.1-2 ст.2 Закону №280/97-ВР місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
За ст.1 Закону №280/97-ВР виконавчі органи рад органи, які створюються радами для здійcнення виконавчих функцій, повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.
Система місцевого самоврядування включає, зокрема, виконавчі органи сільської, селищної, міської рад (ч.1 ст.5 Закону №280/97-ВР).
Згідно ст.10 Закону №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Згідно ч.ч.1-2 ст.11 Закону №280/97-ВР виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.
Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.
Відповідно до п.п.10 п.б) ст.32 Закону №280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, такі як забезпечення охорони пам`яток історії та культури, збереження та використання культурного надбання.
Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь врегульовані Законом України від 08.06.2000 року №1805-III «Про охорону культурної спадщини» (далі Закон №1805-III).
За ст.1 Закону №1805-III культурна спадщина - сукупність успадкованих людством від попередніх поколінь об`єктів культурної спадщини; об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.
Згідно ч.1 ст.3 Закону №1805-III державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини.
До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини) належать, зокрема, виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.
Відповідно до ч.2 ст.6 Закону №1805-III до повноважень районних державних адміністрацій, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини належить, зокрема, але не виключно:
забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини на відповідній території;
подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, внесення змін до нього та про занесення відповідної території до Списку історичних населених місць України.
Правила визначення категорій пам`яток для занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України закріплений у Порядку визначення категорій пам`яток, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 22.05.2019 року №452 (далі Порядок №452).
Згідно п.п.3-4 Порядку №452 об`єкти культурної спадщини, які пропонуються для внесення до Реєстру за категорією національного значення, повинні зберегти свою автентичність (пам`ятка повинна значною мірою зберегти свою форму та матеріально-технічну структуру, історичні культурні нашарування) та мати одну або більше з таких ознак:
мали значний вплив на розвиток культури країни;
безпосередньо пов`язані з історичними подіями, віруваннями, життям і діяльністю людей, які зробили значний внесок у розвиток національної культури;
репрезентують шедевр творчого генія, є етапними творами видатних архітекторів чи інших митців;
є витворами зниклої цивілізації чи мистецького стилю.
Об`єкти культурної спадщини, які пропонуються для внесення до Реєстру за категорією місцевого значення, повинні зберегти свою автентичність (пам`ятка повинна значною мірою зберегти свою форму та матеріально-технічну структуру, історичні культурні нашарування) та мати одну або більше з таких ознак:
мали вплив на розвиток культури певного населеного пункту чи регіону;
пов`язані з історичними подіями, віруваннями, життям і діяльністю людей, які зробили значний внесок у розвиток культури певного населеного пункту чи регіону;
є культурною спадщиною національної меншини чи регіональної етнічної групи.
За п.5 Порядку №452 попередню оцінку відповідності об`єкта культурної спадщини ознакам, визначеним у пунктах 3 і 4 цього Порядку, проводить розробник облікової документації, що складається відповідно до Порядку обліку об`єктів культурної спадщини, який затверджується МКСК.
Порядок обліку об`єктів культурної спадщини, затверджений наказом Міністерства культури України від 11.03.2013 року №158 (із змінами) (далі Порядок №158), визначає єдину систему обліку об`єктів культурної спадщини незалежно від їх видів та типів, а також порядок переміщення (перенесення) пам`ятки.
За п.1.3 Порядку №158 система обліку об`єктів культурної спадщини включає комплекс заходів із виявлення нерухомих об`єктів культурної спадщини, складання облікової документації, взяття нерухомих об`єктів культурної спадщини на державний облік, занесення чи незанесення нерухомого об`єкта культурної спадщини до Реєстру, ведення Реєстру, порядок присвоєння охоронних номерів, включення до Реєстру об`єкта культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом, внесення змін до Реєстру (зміна категорії пам`ятки та вилучення пам`ятки з Реєстру), моніторинг та інвентаризацію нерухомих об`єктів культурної спадщини, формування облікових справ, порядок переміщення (перенесення) пам`яток.
Фінансування робіт зі складання облікової документації, паспортизації, інвентаризації та моніторингу здійснюється за рахунок видатків, передбачених у державному та місцевих бюджетах, а також за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством (п.1.5 Порядку №158).
Згідно з п.2.1 Порядку №158 виявлення нерухомих об`єктів культурної спадщини та складання на них відповідної облікової документації забезпечують уповноважені органи, а також районні державні адміністрації, виконавчі органи сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини, зокрема виконують функції Замовника та укладають з цією метою контракти на виявлення, дослідження нерухомих об`єктів культурної спадщини для їх взяття на облік та подальшої державної реєстрації.
Відповідно до п.3.1 Порядку №158 на об`єкт, який виявлено в процесі досліджень і щодо якого подано Картку до органу охорони культурної спадщини, складається облікова документація у складі облікової картки за формою, наведеною в додатку 2 до цього Порядку, до якої додаються коротка історична довідка та фотофіксація.
За п.3.3 Порядку №158 розробником облікової документації є наукові установи та громадські організації, юридичні особи та суб`єкти господарювання, в тому числі заклади культури, одним із видів діяльності яких є проведення наукових досліджень у сфері охорони культурної спадщини, та які мають у своєму складі чи залучають для проведення досліджень фахівців, що мають вищу освіту за спеціальністю «Музеєзнавство, пам`яткознавство», та/або фахівця-архітектора (для пам`яток та об`єктів архітектури, містобудування, садово-паркового мистецтва), та/або дипломованого фахівця-археолога (для пам`яток та об`єктів археології), та/або фахівця, який має науковий ступінь кандидата наук (доктора філософії) або доктора наук за спеціальністю «Музеєзнавство, пам`яткознавство» або таких наук, як, зокрема, архітектури - для об`єктів архітектури, містобудування, садово-паркового мистецтва, а також ландшафтних.
Облікова документація складається у двох примірниках. Один примірник залишається у розробника, а другий разом з електронною версією передається для подальшого розгляду на Науково-методичній раді з питань охорони культурної спадщини органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, Консультативних рад органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних (військових) адміністрацій (далі - Консультативна рада) та/або Експертній комісії (п.3.4 Порядку №158).
Аналізуючи вищевказане можна дійти висновку, що занесенню об`єкта культурної спадщини місцевого значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України передує певна робота спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини. Разом з тим, такого об`єкту культурної спадщини та складання на них відповідної облікової документації забезпечують зокрема, але не виключно, виконавчі органи сільської, селищної, міської ради які виконують функції замовника.
За п.п.8.2-8.3 Порядку №158 нерухомі об`єкти культурної спадщини, включені до списків (переліків) пам`яток всесоюзного, республіканського чи місцевого значення, до вирішення питання про їх включення (невключення) до Реєстру вважаються пам`ятками культурної спадщини відповідно національного чи місцевого значення.
Перегляд списків (переліків) здійснюється згідно з процедурою, визначеною у розділах IV та цього Порядку (п.8.4 Порядку №158).
Як було встановлено судом за час розгляду справи, відповідачем, як уповноваженим органом, уповноваженим здійснювати охорону культурної спадщини на відповідній території, не було виготовлено облікову документацію на об`єкт культурної спадщини місцевого значення - пам`ятку архітектури та містобудування: Комплекс будівель школи, розташований за адресою: вул. Шкільна, 2, с. Бузівка, Самарівський район, Дніпропетровська область, охоронний номер 217.
При цьому, за час розгляду справи відповідачем не було надано доказів на спростування факту невжиття виконавчим органом селищної ради заходів щодо виготовлення облікової документації на об`єкт культурної спадщини місцевого значення та подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня про занесення її до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Разом з тим, Закон України «Про охорону культурної спадщини» покладає на відповідача обов`язок забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини на відповідній території (п.1 ч.2 ст.6 Закону).
Таким чином, вищенаведене свідчить про те, що відповідач повинен виконати вимоги положення Закону України «Про охорону культурної спадщини» та вищезазначених підзаконних актів, та в підсумку подати пропозиції про занесення спірного об`єкту до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Щодо вимог про зобов`язання відповідача виконати вимоги чинного законодавства України щодо виготовлення облікової документації на об`єкт культурної спадщини місцевого значення - пам`ятку архітектури та містобудування: Комплекс будівель школи, розташований за адресою: вул. Шкільна, 2, с. Бузівка, Самарівський район, Дніпропетровська область, охоронний номер 217 суд зазначає.
Відповідно до п. 5 Порядку визначення категорій пам`яток, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.05.2019 № 452, попередню оцінку відповідності об`єкта культурної спадщини ознакам, визначеним у пунктах 3 і 4 цього Порядку, проводить розробник облікової документації, що складається відповідно до Порядку обліку об`єктів культурної спадщини, який затверджується Мінкультури.
Відповідно до п. 1.2. розділу І Порядку обліку об`єктів культурної спадщини, затвердженого Наказом Міністерства культури України від 11.03.2013 № 158 (у редакції наказу Міністерства культури та інформаційної політики України від 01.03.2024 № 158) (далі Порядок № 158):
облікова документація - документація, що формується в порядку обліку об`єктів культурної спадщини та містить дані щодо цінності об`єкта культурної спадщини, характерних властивостей, що становлять його історико-культурну цінність (предмет охорони об`єкта культурної спадщини), етапів розвитку, просторових, функціональних характеристик, стану збереження, а також дані проведених досліджень;
замовник облікової документації - особа або організація, яка замовляє розробку облікової документації на об`єкт (об`єкти) культурної спадщини (далі - Замовник).
Відповідно до п. 2.1. розділу ІІ Порядку № 158, виявлення нерухомих об`єктів культурної спадщини та складання на них відповідної облікової документації забезпечують уповноважені органи, а також районні державні адміністрації, виконавчі органи сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини, зокрема виконують функції Замовника та укладають з цією метою контракти на виявлення, дослідження нерухомих об`єктів культурної спадщини для їх взяття на облік та подальшої державної реєстрації.
Таким чином, вимоги щодо зобов`язання відповідача виготовити облікову документацію на об`єкт культурної спадщини місцевого значення, пам`ятку архітектури та містобудування - Комплекс будівель школи розташований за адресою: вул. Шкільна, с. бузівка, Самарівський район, Дніпропетровська область, охоронний номер 217 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
З урахуванням зазначеного, заявлений адміністративний позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню судом.
Відповідно до ст. 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 255, 262, 295 КАС України, суд,-
Розпоідл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 24 листопада 2025 року.

Суддя О.В. Царікова