Справа № 260/8288/23
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2026-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 260/8288/23

адміністративне провадження № К/990/3680/26

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В., перевірив касаційну скаргу Західного офісу Держаудитслужби на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2025 року у справі №260/8288/23 за позовом Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» до Західного офісу Держаудитслужби про визнання протиправною та скасування вимоги,

У С Т А Н О В И В :

Комунальне підприємство «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» звернулось до суду з позовом до Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області, в якому просило:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області №130705-14/2228-2023 від 04 вересня 2023 року.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2025 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано пункти 2- 8 вимоги Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області №130705-14/2228-2023 від 04 вересня 2023 року.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області на користь Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» 2348,50 грн судових витрат.

Ухвалою Верховного Суду від 03 листопада 2025 року касаційну скаргу Західного офісу Держаудитслужби на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2025 року у справі №260/8288/23 за позовом Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» до Західного офісу Держаудитслужби про визнання протиправною та скасування вимоги - повернуто особі, яка її подала.

23 січня 2026 року Західний офіс Держаудитслужби через підсистему «Електронний суд» повторно звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2025 року у справі №260/8288/23.

Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Із змісту касаційної скарги вбачається, що скаржник визначає підставою касаційного оскарження пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, вказуючи, що судами першої та апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме: абзац 2 частини 2 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», пункти 3, 13 Постанови Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року №406, абзац 2, пункт 4, розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Також, скаржник вказує, що предметом розгляду Верховного Суду ще не було питання застосування абзацу 2 частини 2 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року.

Підсумовуючи, скаржник наголошує на тому, що у зв`язку з відсутністю висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах судами першої та апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема через надання помилкової оцінки матеріалам справи невірно розтлумачено та застосовано норми законодавства у сфері публічних закупівель, що призвело до винесення незаконних рішень.

Водночас, Верховний Суд зазначає, що оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, тощо), а також значення, у чому, на думку скаржника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду та який вплив такий висновок буде мати для вирішення спору по суті.

Зі змісту пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України слідує, що вказана підстава спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню адміністративними судами під час вирішення спору.

Лише посилання на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Проаналізувавши доводи скаржника, Верховний Суд зазначає, що, визначаючи підставою касаційного оскарження пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник посилається на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій окремих норм матеріального права, а саме абзацу 2 частини 2 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», пунктів 3, 13 постанови Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року №406 та абзацу 2 пункту 4 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Водночас скаржник обмежується загальним твердженням про те, що питання застосування зазначених норм нібито не було предметом розгляду Верховного Суду, однак не конкретизує, яке саме питання їх застосування у подібних правовідносинах потребує формування правового висновку, у чому полягає неоднозначність чи проблемність їх застосування судами попередніх інстанцій та який саме правовий висновок Верховного Суду має бути сформульований.

Підсумовуючи свої доводи, скаржник також наголошує на неправильному застосуванні судами норм законодавства у сфері публічних закупівель, однак у касаційній скарзі не зазначено жодної конкретної норми Закону України «Про публічні закупівлі» або іншого нормативно-правового акта у цій сфері, яка, на думку скаржника, була неправильно застосована судами, не наведено змісту відповідного правового регулювання та не обґрунтовано, у чому саме полягає помилковість його застосування. Такі твердження зводяться до загальної незгоди з оцінкою судами матеріалів справи та встановлених обставин, що не охоплюється підставою касаційного оскарження, передбаченою пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

За таких обставин наведені у касаційній скарзі доводи мають декларативний характер, не містять належного обґрунтування необхідності формування правового висновку Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах та фактично спрямовані на повторний перегляд справи по суті, що виключає можливість відкриття касаційного провадження.

З огляду на викладене, Верховний Суд уважає, що скаржником належним чином не обґрунтовано посилання на підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Інших підстав, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, скаржником не зазначено.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню як така, що не містить належно обґрунтованих підстав касаційного оскарження.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України,

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Західного офісу Держаудитслужби на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2025 року у справі №260/8288/23 за позовом Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» до Західного офісу Держаудитслужби про визнання протиправною та скасування вимоги- повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали направити скаржнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Кашпур