Справа № 420/34967/25
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2026-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2026 р.м. ОдесаСправа № 420/34967/25

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Джабурія О.В.,

Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу адвоката Ярошенко Анастасії Іванівни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеса від 12 грудня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому позивач просив суд:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 , які полягають у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення правил військового обліку та про розшук ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів дані про порушення та про розшук ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо направлення до органів Національної поліції звернення про розшук, доставлення ОСОБА_1 , як особи, яка вчинила адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 КУпАП, з метою складення протоколів про адміністративні правопорушення;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 направити до органів Національної поліції повідомлення про відсутність підстав для розшуку, адміністративного затримання та доставлення військовозобов`язаного ОСОБА_1 , щодо якого надсилалося відповідне звернення.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року передано адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії для розгляду за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси.

Вказана ухвала набрала законної сили 20 жовтня 2025 року та оскаржена учасниками справи в апеляційному порядку не була.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеса від 12 листопада 2025 року прийнято справу до провадження. Розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Встановлено учасникам справи строки подання заяв по суті справи.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеса від 12 грудня 2025 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії передано за предметною юрисдикцією на розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернулась до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_1 , в якій вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставин справи та порушено норми процесуального права, тому просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу на подальший розгляд до Приморського районного суду м. Одеса.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому суд першої інстанції, відкривши провадження в адміністративній справі, реалізував свої повноваження щодо перевірки предметної юрисдикції та підсудності, чим підтвердив правильність їх визначення відповідно до вимог КАС України. Водночас, після спливу значного часу з моменту відкриття провадження, за відсутності будь-яких змін у предметі спору, складі сторін або інших юридично значимих обставин, суд дійшов протилежного висновку та ухвалив рішення про передачу справи до іншого суду. Апелянт вважає, що даний спір належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, але вирішення даного спору належить до компетенції Приморського районного суду м. Одеси.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення про направлення справи за підсудністю, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача не стосуються рішення суб`єкта владних повноважень у справі про адміністративне правопорушення, а розгляд спору, за вирішенням якого звернувся позивач, віднесено до предметної юрисдикції окружних адміністративних судів.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.1, 2 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом зокрема визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 20 КАС України розмежовано предметну юрисдикцію адміністративних судів.

Так, за положеннями даної статті окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених ч.1 та 3 цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст. 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 29 КАС України, суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо, зокрема, при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частинами 5 та 6 ст. 29 КАС України передбачено, що питання про передачу адміністративної справи, крім випадків, визначених п.4-6 ч.1 цієї статті, розглядається судом у порядку письмового провадження або, за ініціативою суду, в судовому засіданні.

Питання про передачу адміністративної справи, крім випадку, визначеного п.4-6 ч.1 цієї статті, суд вирішує ухвалою. Ухвалу про передачу адміністративної справи з одного адміністративного суду до іншого може бути оскаржено.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до приписів статті 30 КАС України, спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються.

Адміністративна справа, передана з одного адміністративного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 29 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження адміністративним судом, до якого вона надіслана.

Справа, прийнята адміністративним судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому адміністративному суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що отримавши справу за підсудністю згідно ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року, Приморський районний суд міста Одеси повинен був прийняти її до провадження та розглянути її по суті, навіть у випадку, якщо в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому адміністративному суду.

У цьому контексті суд також враховує, що стверджуючи, що у відзиві на позовну заяву відповідач заперечує юрисдикцію даного спору місцевому загальному суду як адміністративному суду, суд першої інстанції не врахував, що ухвала про передачу справи до Приморського районного суду набрала законної сили та відповідачем оскаржена не була. Більш того, доводи відзиву на позовну заяву у цій частині зводяться до того, що позовні вимоги стосуються процесуальних питань притягнення до адміністративної відповідальності і накладення адміністративного стягнення визначеної КУпАП, і на думку відповідача взагалі не віднесені до юрисдикції адміністративних судів.

У рішенні у справі «Беллет проти Франції» від 04.12.1995 (заява № 23805/94, пункт 36) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права.

ЄСПЛ у своїх рішеннях також неодноразово наголошував, що застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження (рішення у справі «Волчлі проти Франції» від 26.07.2007, заява № 35787/03, пункт 29). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998, заява № 3256-57). Водночас ЄСПЛ розмежовує формалізм та надмірний формалізм, визнаючи формалізм явищем позитивним та необхідним, оскільки такий забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний же формалізм, як зазначає ЄСПЛ, заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Своєю чергою Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.12.2018 у справі № П/9901/736/18 (провадження № 11-989заі18) указала, що положення Конвенції вимагають уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було допущено надмірний формалізм у тлумаченні національного процесуального законодавства, чим невиправдано обмежено доступ позивача до правосуддя та його право на розгляд справи в розумні строки.

Згідно вимог ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів дійшла висновку, що наявні підстави для задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Щодо клопотання апелянта про розподіл судових витрат колегія суддів зазначає наступне.

З огляду на положення 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Аналіз положень ст. 139 КАС України дає обґрунтовані підстави вважати, що розподіл судових витрат, зокрема судового збору за подання апеляційної скарги, здійснює суд першої інстанції, який ухвалив рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат. Право ж суду апеляційної інстанції на зміну цього розподілу виникає у випадку зміни судового рішення або ухвалення нового по суті позовних вимог.

Отже, за правилами процесуального закону, прийняття рішення про скасування ухвали суду із направленням справи для продовження розгляду унеможливлює вирішення питання про зміну розподілу судових витрат, сплачених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, так і про розподіл судових витрат, понесених у суді апеляційної інстанції.

Аналогічні висновки було викладено зокрема у постанові Верховного Суду від 19.06.2018 року по справі № 756/6141/16-а.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 312, 315, 316, 320, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Ярошенко Анастасії Іванівни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеса від 12 грудня 2025 року задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеса від 12 грудня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії скасувати.

Справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії направити до Приморського районного суду м. Одеса для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: Н.В. Вербицька