Справа № 140/16857/25
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2026-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року ЛуцькСправа № 140/16857/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся із позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач) з наступними позовними вимогами:

1) визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та не виплати одноразової грошової винагороди у відповідності до пункту 4 Постанови КМУ «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» від 11 лютого 2025 року №153, у розмірі пропорційному часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);

2) зобов`язати нарахувати та виплатити одноразову грошову винагороду у відповідності до пункту 4 Постанови КМУ «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» від 11 лютого 2025 року №153, у розмірі пропорційному часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених).

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що проходить військову службу на підставі контракту на посаді осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення.

У період з 24.02.2022 по 26.05.2022 ОСОБА_1 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи на ділянці відповідальності ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме АДРЕСА_1 .

21.11.2025 до ВЧ НОМЕР_1 подано заяву Вих. №OM/609653/01 з вимогою:

- вчинити заходи для реалізації ОСОБА_1 права на нарахування та виплату одноразової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 11.02.2025 №153;

- включити ОСОБА_1 до наказу про нарахування та виплату одноразової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 11.02.2025 №153 пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);

- нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн. гривень у відповідності до пункту 4 Постанови КМУ «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» від 11.02.2025 №153.

17.12.2025 отримано відповідь №02.5//2424 НОМЕР_2 , в якій зазначалось, що у відповідності до пункту №4 ПКМУ №153, «особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.022 №2102-IХ, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави - агресора на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень».

Згідно наявних обліків в ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 уклав контракт Державною прикордонною службою України 04.09.2020, тобто до введення воєнного стану в Україні. За час проходження служби в ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 не залучався до безпосередньої участі в бойових діях.».

Позивач не погоджується із бездіяльністю ГУ ПФУ у Волинській області та вважає її такою, що порушує конституційне право на соціальний захист та просить позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 02.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У відзиві на позовну заяву відповідач позовних вимог не визнав та просив у їх задоволенні відмовити повністю. В обґрунтування такої позиції зазначив, що факт прийняття позивача на військову службу мав місце до введення на території України правового режиму воєнного стану.

Твердження представника позивача, про продовження ОСОБА_1 дії контракту до завершення воєнного стану не спростовує того факту, що позивач уклав контракт до введення на території України правового режиму воєнного стану.

Позивач проходив військову службу на момент звернення за виплатою одноразової грошової винагороди передбаченої Постановою №153.

На підтвердження факту безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, для отримання винагороди пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, позивач надав довідку про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України №1138 від 24.10.2025, копії рапортів про виплату додаткової винагороди та витяги з наказів начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про виплату додаткової винагород.

З довідки №1138 від 24.10.2025 слідує, що ОСОБА_1 у період з 24 лютого 2022 року по 26 травня 2022 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи на ділянці відповідальності ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме АДРЕСА_1 .

Разом з тим, п. 4 постанови КМУ №153 від 11.02.2025 не використовує поняття "учасник бойових дій", та формулює поняття значно вужче ніж сформульовано у п. 19 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» - безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави - агресора.

Абзац 2 п. 4 постанови КМУ №153 містить прислівник "зокрема", який вживається у даному випадку для пояснення попередньої думки.

Тобто роз`яснює в яких саме районах ведення воєнних (бойових) дій особа має брати безпосередню участь у бойових діях. В долученій позивачем довідці №1138 від 24.10.2025 дане формулювання відсутнє.

Крім того, ОСОБА_1 уклав контракт про проходження військової служби (був прийнятий на військову службу) 04.09.2020 строком на 3 роки, тобто до введення воєнного стану (24.02.2022) та дати набрання Постановою №153 законної сили (13.02.2025).

У зв`язку із дією на території України особливого періоду та враховуючи ч. 8 ст. 23 Закону 2232-XII 16.05.2024 ОСОБА_1 було продовжено дію контракту до закінчення воєнного стану.

Продовження контракту в такому випадку є формою продовження існуючої військової служби, а не новим вступом.

З вищезазначеного слідує, що момент прийняття або призову на військову службу є юридично значущою обставиною, яка визначає коло суб`єктів, на яких поширюється дія відповідної норми.

Враховуючи, що позивач, як військовослужбовець, станом на 24.02.2022 вже перебував на військовій службі за контрактом положення норм Постанови №153 на нього не поширюються, як наслідок відповідач правомірно відмовив йому у задоволенні заяви щодо отримання одноразової грошової винагороди.

Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проходить військову службу на підставі контракту на посаді осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення.

У період з 24.02.2022 по 26.05.2022 ОСОБА_1 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи на ділянці відповідальності ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме АДРЕСА_1 .

З метою належного захисту прав Позивача, було подано до Відповідача адвокатський запит Вих. № ОМ/609653/00 від 24.09.2025 з вимогою:

- надати інформацію чи вчинялись ВЧ НОМЕР_1 заходи щодо реалізації права ОСОБА_1 нарахування та виплату одноразової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 11.02.2025 №153. 1

- надати інформацію чи було проведено органами військового управління попередню перевірку законності нарахування виплати одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої постановою КМУ від 11.02.2025 №153 із складанням акту попередньої перевірки щодо ОСОБА_1

- надати копії акту попередньої перевірки законності нарахування виплати одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої постановою КМУ від 11.02.2025 №153 щодо ОСОБА_1

- надати інформацію про відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин щодо ОСОБА_1 .

У відповідь на адвокатський запит, відповідач направив листа №02.5/13095-25-Bx/364 від 30.09.2025, в якому зазначив, що згідно наявних обліків в ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 уклав контракт з Державною прикордонною службою України 04.09.2020 тобто до введення воєнного стану в Україні. За час проходження служби в ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач не залучався до безпосередньої участі в бойових діях».

На підставі вищевикладеного, 13.10.2025 на адресу ВЧ НОМЕР_3 направлено адвокатський запит Вих. № ОМ/609653/01 з проханням:

- надати витяги (копії) бойових донесень, витяг (копію) з журналів бойових дій (оперативних завдань, ведення оперативної обстановки), витяги (копії) з вахтових журналів, копії польових листів, копії матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, контузій, каліцтв щодо ОСОБА_1 за період проходження служби у ВЧ НОМЕР_3 ;

- надати копії рапортів командирів підрозділів (груп) про виконання військовослужбовцем ОСОБА_1 (службових) завдань (знищення, захват техніки або живої сили противника);

- надати інформацію (в довідній формі/довідку) про відсутність дисциплінарних стягнень та відсутність випадків притягнення до кримінальної та адміністративної відповідальності щодо ОСОБА_1

- надати витяги з наказів (копії) командира ВЧ НОМЕР_3 про виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень, як військовослужбовцю, який бере безпосередню участь у бойових діях або забезпечує здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора у період здійснення зазначених заходів, у розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах.

27.10.2025 отримано лист №02.5/25152-25-Вих від ВЧ НОМЕР_3 , в якому повідомлялось, що сержант ОСОБА_1 в період з 24.02.2022 по 26.05.2022 виконував бойові (спеціальні) завдання та приймав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій в межах Луганської та Донецької областей у складі відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » на підставі бойових розпоряджень Головнокомандувача ЗСУ та командира оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_5 ».

Витяги з бойових наказів чи розпоряджень стосовно сержанта ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 надати не має можливості, оскільки він перебував в оперативному підпорядкуванні органів військового управління, які були включені в сили і засоби ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_5 », мають гриф обмеження доступу, а також те що ІНФОРМАЦІЯ_6 не є розпорядником даної інформації.

В ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутня інформація про наявність у сержанта ОСОБА_1 випадків притягнення до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або, на підставі письмового наказу, до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни.».

У зв`язку з чим, 21.11.2025 до ВЧ НОМЕР_1 подано заяву Вих. № ОМ/609653/01 з вимогою:

- вчинити заходи для реалізації ОСОБА_1 права на нарахування та виплату одноразової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 11.02.2025 №153;

- включити ОСОБА_1 до наказу про нарахування та виплату одноразової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 11.02.2025. №153 пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);

- нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн. гривень у відповідності до пункту 4 Постанови КМУ «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» від 11.02.2025 №153.

17.12.2025 отримано відповідь №02.5//2424 ВЧ НОМЕР_1 , в якій зазначалось, що у відповідності до пункту №4 ПКМУ №153, «особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави агресора на території держави-агресора (далі бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі винагорода) у розмірі 1 млн. гривень».

Згідно наявних обліків в ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 уклав контракт з Державною прикордонною службою України 04.09.2020, тобто до введення воєнного стану в Україні.

За час проходження служби в ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 не залучався до безпосередньої участі в бойових діях..

Позивач зауважив, що був прийнятий на військову службу за контрактом 04.09.2020 строком на 3 роки.

Однак, нормами статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, шо під час дії особливого періоду для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, крім військовослужбовців базової військової служби, військова служба продовжується понад встановлені строки на період дії воєнного стану. Таким чином, у 2023 році, в умовах воєнного стану, контракт був автоматично пролонгований.

Позивач вважає таку відмову відповідача протиправною, у зв`язку із чим звертається з адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Станом на день розгляду позову в Україні продовжує діяти воєнний стан.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон 2232-ХІІ).

Частиною 3 статті 1 Закону 2232-ХІІ визначено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Згідно з частиною 9 статті 1 Закону 2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

До категорії військовослужбовців прирівнюються іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону проходять військову службу у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.

Призовникам, військовозобов`язаним, резервістам та військовослужбовцям оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку. Форма, порядок оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначаються Кабінетом Міністрів України, а для військовослужбовців - відповідно Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, розвідувальними органами України, Управлінням державної охорони України та Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону 2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі - Постанова № 153) та затверджено «Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».

Згідно з пунктом 3 Постанови №153 установлено, що учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.

Відповідно до пункту 4 Постанови № 153 установлено:

що особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;

військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);

військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;

військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.

Як встановлено судом, позивач у віці 21 рік уклав контракт від 04.09.2020 з Державною прикордонною службою строком на 3 роки.

Однак, нормами статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, шо під час дії особливого періоду для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, крім військовослужбовців базової військової служби, військова служба продовжується понад встановлені строки на період дії воєнного стану.

Тобто після закінчення строку контракту 04.09.2023 він автоматично продовжився понад встановлені строки на період дії воєнного стану.

З 04.09.2023, тобто під час дії воєнного стану, у віці 24 роки, продовжилась дія контракту, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_3 №08/1138 від 24.10.2025 вбачається, що дійсно позивач з 24.02.2022 по 26.05.2022 брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтерес держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи на ділянці відповідальності з ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме АДРЕСА_1 .

У сукупності даний період становить менше шести місяців на момент набрання чинності Постановою №153, тому позивач має право на нарахування пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від одного мільйону гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених).

Також матеріали справи не містять відомостей про притягнення позивача до кримінальної відповідальності та/або адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення, або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився.

Суд, відхиляє доводи відповідача про те, що позивач не має права на спірну винагороду, оскільки як станом на день набрання чинності Постановою №153 (13.02.2025), так і станом на час внесення до неї змін постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.202. №153» від 01.04.2025 №387, яка набрала чинності з 08.04.2025 та якою розширено перелік військовослужбовців, на яких поширюється дія Постанови №153, включивши до цього переліку, зокрема, військовослужбовців Держприкордонслужби, де позивач проходив військову службу, та враховуючи, що під час дії воєнного стану позивачу продовжено дію контракту, чим по суті укладено контракт про проходження військової служби вже під час воєнного стану.

Крім того, тлумачення абзацу 4 пункту 4 Постанови №153 у вузькому значенні, тобто лише відносно певних осіб (військовослужбовців), буде дискримінаційним відносно осіб, які уклали контракт про проходження військової служби у віці до 25 років та продовжили військову службу при настанні обставин, визначених Постановою №153.

Частинами 1, 2статті 24 Конституції України визначено загальний стандарт рівності та заборони дискримінації, що є важливим елементом забезпечення верховенства права. Так, цими нормами визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Аналогічний підхід у своїх рішеннях використовує і Конституційний Суд України, вказуючи на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. У противному разі встановлення обмежень означало б дискримінацію (абзац 7 пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004).

Таким чином, виплата грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» лише особам, які проходять військову службу на період воєнного стану, буде дискримінаційним відносно осіб, які до 25 років прийняті на службу та проходять військову службу за контрактом до введення воєнного стану, та після введення воєнного стану також виявили бажання продовжувати військову службу, подовживши дію укладеного контракту в період воєнного стану.

У спірних правовідносинах Кабінет Міністрів України з метою підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану прийняв Постанову № 153, якою установив додаткові блага для громадян України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, на які, на переконання суду, має право і позивач.

Разом з тим суд враховує, що положення Постанови №153 не врегульовує порядок виплати одноразової грошової допомоги, що, в свою чергу, відсилає до інших нормативно-правових актів, які визначають порядок взаємовідносин між військовослужбовцями та командирами військових частин ЗСУ.

Так, загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначаються Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року №548-X3V (далі - Статут).

Згідно статті 14 Статуту із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року №531 (далі Порядок №531) з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання,- до наступного прямого командира (начальника).

Згідно з пунктом 6 розділу ІП Порядку усі рапорти, які потребують розгляду (прийняття рішення) командиром військової частини, попередньо обов`язково реєструються службою діловодства.

Отже, в даному випадку, для отримання одноразової грошової допомоги позивач мав би звернутись із відповідним рапортом до безпосереднього командира (начальника).

Натомість, позивачем не надано, а судом не здобуто доказів отримання такого рапорту ВЧ НОМЕР_1 .

Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах, про що неодноразово було зазначено Верховним Судом, зокрема у постановах від 03.03.2020 у справі №331/5314/16-а, від 15.04.2020 у справі №712/11800/17, від 11.11.2021 у справі №640/13941/20.

Враховуючи наведене, позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивач на момент вирішення даного спору не подав відповідний рапорт, а відтак, ВЧ НОМЕР_1 на даний час, без отримання погодження за результатами попередньої перевірки законності нарахування одноразової грошової винагороди, позбавлена можливості для нарахування та виплати одноразової грошової винагороди позивачу.

Відтак твердження позивача про протиправну бездіяльність ВЧ НОМЕР_4 щодо ненарахування та невиплати одноразової грошової винагороди, передбаченої Постановою №153, у розмірі пропорційному часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених), є передчасним та необґрунтованим.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивач в ході судового розгляду справи не доведено ґрунтовності пред`явлених вимог.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до статті 139 КАС України відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а доказів понесення інших судових витрат учасниками справи суду не надано.

Керуючись статтями 139, 243-246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ).

Суддя В.В. Дмитрук