Справа № 620/4850/25
Суддя: Ольга ТКАЧЕНКО
Дата ухвалення: 2026-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2026 року Чернігів Справа № 620/4850/25

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Ткаченко О.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області від 18.03.2025 за №19 в частині відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 18.12.1987;

зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 18.12.1987, а саме з 18.12.1987 по 11.06.1992 в Бериславському машинобудівному заводі, з 20.07.1992 по 04.12.1996 в Бериславському міжрайгазі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30.12.2024 у справі №620/7321/24 повторно розглянув його заяву про призначення пенсії за віком, проте відмовив у призначенні пенсії, протиправно не зарахувавши до страхового стажу періоди трудової діяльності згідно із записами в трудовій книжці, посилаючись на недоліки записів у трудовій книжці.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подало відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнало, просило відмовити у їх задоволенні, зазначивши, що на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30.12.2024 у справі №620/7321/24 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянуто заяву позивача від 25.04.2024. Вказаним рішенням суду не встановлено приналежність трудової книжки НОМЕР_1 від 18.12.1987 заявнику та відсутнє зобов`язання щодо зарахування періодів роботи. Згідно з документами, доданими до заяви про призначення пенсії від 25.04.2024 та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж позивача становить 10 років 9 місяців 19 днів. Оскільки на момент звернення позивача відсутній необхідний страховий стаж, йому відмовлено у призначенні пенсії. Вважає відмову обґрунтованою та такою, яка відповідає нормам чинного законодавства.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд установив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до довідки від 12.04.2023 №7408- є внутрішньо переміщеною особою (а.с. 11).

25.04.2024 позивач звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення йому пенсії за віком (а.с. 1617).

Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області за принципом екстериторіальності розглянуло вказану заяву та рішенням від 02.05.2024 №19 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки відсутній необхідний страховий стаж. Зазначено, що страховий стаж особи становить 9 років 5 місяців 11 днів. Стаж для права становить 10 років 9 місяців 19 днів. До страхового стажу не зараховано: - періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 18.12.1987, оскільки виправлення прізвища та по батькові на титульному аркуші трудової книжки не завірено належним чином, що є порушенням пункту 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників; - період навчання з 18.09.1978 по 27.12.1978 згідно з довідкою від 15.04.2024 №28, оскільки період навчання перетинається з роботою в колгоспі (а.с. 18а).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30.12.2024 у справі №620/7321/24, яке набрало законної сили 11.03.2025, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 02.05.2024 №19 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.04.2024 про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення з цього питання з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні (https://reyestr.court.gov.ua/Review/124163301).

На виконання вказаного рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянуто заяву позивача про призначення пенсії за віком від 25.04.2024.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 18.03.2025 №19 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу. Відповідно до вказаного рішення вік заявника 62 роки 10 місяців 29 днів; страховий стаж особи становить - 9 років 5 місяців 11 днів; стаж для права становить 10 років 9 місяців 19 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: - до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 18.12.1987, оскільки виправлення прізвища та по батькові на титульному аркуші трудової книжки не завірено належним чином, а саме, відсутнє посилання на відповідні документи, їх номер та дату, на підставі яких завіряються виправлені записи ПІБ, що є порушенням пункту 2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №162; - до страхового стажу не зараховано період навчання з 18.09.1978 по 27.12.1978 згідно довідки від 15.04.2024 №28, оскільки період навчання перетинається з періодом роботи в колгоспі. Зазначено, що рішенням суду не встановлено приналежність трудової книжки НОМЕР_1 від 18.12.1987 заявнику та відсутнє зобов`язання щодо зарахування періодів роботи. Для зарахування періодів роботи заявника з 18.12.1987 по 11.06.1992 в Бериславському машинобудівному заводі та з 20.07.1992 по 04.12.1996 в Бериславському міжрайгазі необхідно надати уточнюючу довідку про періоди роботи на підставі первинних документів (а.с. 24).

Не погодившись із вказаною відмовою, в частині незарахування до страхового стажу періодів роботи згідно з трудовою книжкою, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).).

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону №1058-ІV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до статті 9 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до приписів статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу від 15 років.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-ІV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24 Закону №1058-ІV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина 2 статті 24 Закону №1058-IV).

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок (частина 3 статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону №1058-IV).

Отже, з вищезазначеного вбачається, що страховий стаж, отриманий до впровадження системи персоніфікованого обліку, обчислюється на підставі документів згідно законодавства, що діяло до набрання чинності Закону №1058-IV.

До набрання чинності Законом №1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій регулювалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII), відповідно до статті 56 якого до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв, при цьому зараховується робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Статтею 62 Закон №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності останньої або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як встановлено судом позивачем при зверненні до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком від 25.04.2024 було надано, зокрема трудову книжку серії НОМЕР_1 (дата заповнення 18.12.1987), видану на ім`я ОСОБА_1 , яка містить такі записи трудової діяльності, зокрема (а.с. 1315):

18.12.1987 прийнятий до Бериславського машзаводу до м/збирального цеху транспортувальником з правом водіння електрокара;

11.06.1992 звільнений за власним бажанням;

20.07.1992 прийнятий водієм 3-го класу Бериславського міжрайгаза;

04.12.1996 звільнити за власним бажанням.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, підставою для незарахування усіх періодів трудової діяльності позивача, зазначених в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 18.12.1987 є те, що виправлення прізвища та по батькові на титульному аркуші трудової книжки не завірено належним чином, а саме відсутнє посилання на відповідні документи, їх номер та дату, на підставі яких завіряються виправлені записи ПІБ, що є порушенням пункту 2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №162.

Оцінюючи підстави незарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи, зазначених в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , суд встановив, що її титульний аркуш має виправлення в закінченнях прізвища та по батькові позивача (а.с. 13).

Водночас з внутрішньої сторони обкладинки трудової книжки позивача здійснено запис про те, що прізвище та по батькові ОСОБА_2 , який скріплено підписом уповноваженої особи, що здійснювала заповнення такої трудової книжки вперше, а також відбитком печатки відділу кадрів Бериславського машинобудівного заводу ім. 60-річчя Великої Жовтневої соціалістичної революції Міністерства тяжкого машинобудівництва СРСР.

Порядок ведення трудових книжок до 29.07.1993 регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.85 №252, зі змінами внесеними постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.1990 №412 ) (далі - Інструкція №162). У подальшому наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок (далі - Інструкція №58), із прийняттям цього наказу Інструкція №162 не застосовується.

Згідно з пунктом 1.1 Інструкції №162, яка була чинна на момент початку заповнення трудової книжки позивача, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Згідно з пунктами 2.2, п. 2.3 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу.

Пунктами пункту 2.5 - 2.8 Інструкції №162 передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення проводяться адміністрацією того підприємства, де був внесений відповідний запис. Адміністрація на новому місці роботи зобов`язана надати працівнику у цьому необхідну допомогу. У разі необхідності адміністрація підприємства видає робітникам і службовцям на їх прохання завірені виписки відомостей про роботу з трудових книжок. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідовано, виправлення вносяться правонаступником, а при його відсутності вищестоящою організацією, якій було підпорядковане ліквідоване підприємство. Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці.

Відповідно до пункту 2.12 Інструкції №162 зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) з посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані. Посиланням на відповідні документи записуються на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Адміністрація зобов`язана видати робітнику або службовцю його трудову книжку в день звільнення із внесеним до неї записом про звільнення (пункт 4.1 Інструкції №162).

Суд зауважує, що положення Інструкції №162 та Інструкції №58 узгоджуються за своєю структурою й змістом, а відтак не потребують повторення.

Крім того, за змістом пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 постанови «Про трудові книжки робітників та службовців» визначено, що при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

Відповідно до пункту 18 постанови «Про трудові книжки робітників та службовців» відповідальність за організацію робот по веденню, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Аналізуючи приписи Інструкції №162 та Інструкції №58, суд зазначає, що всі записи які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено. Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

При цьому, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже й не може впливати на її особисті права.

Суд критично оцінює позицію відповідача у даній справі та зазначає, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для незарахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Крім того, позивач не може нести відповідальності за правильність заповнення його трудової книжки.

Вказана правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 06.02.2018 (справа №677/277/17), від 17.07.2018 (справа №220/989/17).

Більше того, у постанові від 19.12.2019 по справі №307/541/17 Верховний Суд звертав увагу, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Разом із тим, на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком) за формальні недоліки оформлення записів трудової книжки, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства.

Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

За даних обставин відповідач фактично переклав відповідальність за неналежне оформлення документів підприємства на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження страхового стажу позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

З урахуванням викладеного, суд вважає протиправною поведінку відповідача щодо незарахування до страхового стажу позивача всіх періодів його трудової діяльності, відображених в трудовій книжці серії НОМЕР_1 (дата заповнення 18.12.1987), з тих підстав, що виправлення прізвища та по батькові на титульному аркуші такої трудової книжки не завірено належним чином. А отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 18.03.2025 №19 в частині відмови позивачу у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 має бути скасовано.

Як вже зазначалося судом трудова книжка серії НОМЕР_1 (дата заповнення 18.12.1987), містить записи трудової діяльності позивача у періоди з 18.12.1987 по 11.06.1992 та з 20.07.1992 по 04.12.1996. Суд зауважує, що всі записи про роботу оформлені роботодавцями належним чином (містять назву установ, дати та номери наказів про прийняття та звільнення з посади, печатку та підпис уповноважених осіб).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що періоди роботи позивача з 18.12.1987 по 11.06.1992 в Бериславському машинобудівному заводі та з 20.07.1992 по 04.12.1996 в Бериславському міжрайгазі, вказані в його трудовій книжці, мають бути зараховані до його страхового стажу.

Частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом від 17.07.1997 №475/97-ВР, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, ефективний засіб правового захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Ухвалюючи таке рішення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A №18).

Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні.

Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

У зазначеному випадку, задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи 18.12.1987 по 11.06.1992 та з 20.07.1992 по 04.12.1996 відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішено.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення адміністративного позову повністю.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь позивача належить стягнути сплачений ним при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 1211,20 грн (а.с. 8).

Керуючись статтями 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області від 18.03.2025 за №19 в частині відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 18.12.1987 по 11.06.1992 та з 20.07.1992 по 04.12.1996 відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул.Олександра Борисенка, 7, м. Рівне, Рівненський р-н, Рівненська обл., 33028, ).

Повний текст рішення суду складено 02 лютого 2026 року.

Суддя Ольга ТКАЧЕНКО