Справа № 140/14912/24
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2026-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 рокуЛьвівСправа № 140/14912/24 пров. № А/857/18449/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Заверухи О.Б., Матковської З.М.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року (головуючий суддя: Валюх В.М., місце ухвалення - м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Волинській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -

встановив:

Головне управління ДПС у Волинській області, 24.12.2024 звернулося до суду з позовом, в якому після подання заяви про зменшення позовних вимог у зв`язку з частковою сплатою податкового боргу, просило стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в дохід бюджету податковий борг в сумі 48597,05 грн.

Обґрунтовує позов тим, що за відповідачем рахується податковий борг у розмірі 48597,05 грн. Контролюючим органом було здійснено всі визначені законодавством заходи щодо стягнення податкового боргу, в тому числі, скеровано на адресу такого платника податків податкову вимогу. Однак, такі дії не призвели до позитивного результату, а тому сума податкового боргу підлягає стягненню в судовому порядку.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 ) в дохід бюджету податковий борг в загальному розмірі 48597 гривень 05 копійок (сорок вісім тисяч п`ятсот дев`яносто сім гривень п`ять копійок).

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги покликається на те, що податковий орган не зазначає за які саме об`єкти оподаткування була нарахована заборгованість. В якості доказів наявності податкового боргу за податком нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зазначено лише повідомлення-рішення, з яких незрозуміло за який об`єкт нараховано податок. Таким чином відсутні докази, що об`єкти оподаткування в період 2022-2023 року належали саме ФОП ОСОБА_1 на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Зазначає, що в період часу за який нарахований податок (2022-2023 роки) об`єкт нерухомості належав мамі ОСОБА_1 . Тобто податковий орган ні в позові, ні в відповіді на позов, ні в податкових повідомленнях-рішеннях не зазначає об`єкти нерухомості, які належать на праві власності відповідачу, не надає розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що є доказом безпідставності вимог податкового органу.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , 17.07.2018 зареєстрований як ФОП, перебуває на обліку платників податку, що підтверджується відомостями з ІС «Податковий блок» (а.с. 32-35), має відкриті рахунки в банківських установах (а.с. 3-4).

Станом на 26.11.2024 за відповідачем обліковувався податковий борг у загальній сумі 54547,05 грн, про що зазначено в довідці про наявність заборгованості по платежах до бюджету, в розрахунку заборгованості та підтверджується зворотнім боком облікової картки платника (а. с. 3-4, 5, 36-44).

При цьому, станом на 20.01.2025 (дата подання заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог) розмір податкового боргу, заявлений до стягнення, зменшився у зв`язку із частковою сплатою та становить 48597,05 грн, включає в себе суми податкового боргу з таких платежів: з єдиного податку з фізичних осіб в сумі 44428,39 грн; з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості в сумі 1843,28 грн; з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 2325,38 грн.

Податковий борг з єдиного податку з фізичних осіб в сумі 44428,39 грн виник у зв`язку із несплатою відповідачем узгоджених сум податкових зобов`язань, визначених самостійно в деклараціях від 03.09.2024 № в сумі 6485,00 грн по терміну сплати 03.09.2024, від 03.09.2024 № в сумі 42441,37 грн по терміну сплати 03.09.2024, від 02.10.2024 № в сумі 4515,00 грн по терміну сплати 19.11.2024 (а.с.10-21). Крім того, застосовані штрафні санкції згідно з податковим повідомленням-рішенням від 04.10.2024 №00/27245/03202406 в сумі 1700,00 грн по терміну сплати 25.11.2024 (а.с.22-24). Разом з тим, відповідач частково сплатив суму боргу 10465,00 грн (в т.ч. згідно із платіжними дорученнями від 02.10.2024 №24 на суму 4515,00 грн, від 03.01.2025 №25 на суму 247,98 грн) та з урахуванням переплати на суму 247,98 грн податковий борг становить 44428,39 грн.

Податковий борг по податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичним особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 1843,28 грн виник у зв`язку з несплатою грошових зобов`язань згідно з податковими повідомленнями-рішеннями від 25.08.2022 № 0-0318 в сумі 884,96 грн по терміну сплати 24.06.2023, від 24.04.2023 № 0-0318 в сумі 958,71 грн по терміну сплати 11.02.2024 (а.с. 26-31). Разом з тим, наявна переплата на суму 0,39 грн.

Податковий борг по податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичним особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 2325,38 грн виник у зв`язку з несплатою грошових зобов`язань згідно з податковими повідомленнями-рішеннями від 25.08.2022 № 0-0318 в сумі 1188,07 грн по терміну сплати 24.06.2023, від 24.04.2023 № 0-0318 в сумі 1287,08 грн по терміну сплати 11.02.2024 (а.с. 26-31). Разом з тим, наявна переплата на суму 149,77 грн.

Відповідно до статті 59 ПК України відповідачу за його податковою адресою була надіслана податкова вимога за формою «Ф» від 18.09.2024 № 0-0320 (а.с. 7-8).

Задовольняючи повністю позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки за відповідачем обліковується документально підтверджений податковий борг в загальному розмірі 48597,05 грн, щодо якого відповідачем не надано доказів його сплати, а вжиті контролюючим органом заходи не призвели до його погашення, тому позовні вимоги підлягають до задоволення у спосіб прийняття судом рішення про стягнення податкового боргу у вказаному вище розмірі.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року № 2755VI є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Згідно з підп. 16.1.4 п. 16.1 ст.16 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пп. 14.1.39. п. 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

За змістом підп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

В силу п. 15.1. ст. 15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно з п. 57.3 ст. 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Згідно з п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

З метою погашення податкового боргу була сформована та надіслана відповідачу податкова вимога від 18.09.2024 № 0-0320, проте вказані заходи не спричинили погашення податкового боргу відповідачем.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що предметом заявленого позову є стягнення податкового боргу, отже предметом доказування у цій справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених Податковим кодексом України, тощо.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань не охоплюється предметом цього позову, оскільки податкові повідомлення-рішення суб`єкта владних повноважень, згідно з яким відповідні зобов`язання визначено, не є предметом дослідження у справі, а отже суд апеляційної інстанції не має процесуальних повноважень у межах розгляду цієї справи здійснювати їх правовий аналіз, що, у свою чергу, свідчить про безпідставність покликання відповідача в апеляційній скарзі про протиправність податкових повідомлень-рішень на підставі, яких у спірних правовідносинах виникли податкові зобов`язання.

Отже, з урахуванням викладених законодавчих приписів, дослідженню і оцінці підлягають питання чи набула сума податкового зобов`язання визначена контролюючим органом у податкових повідомлень-рішень статусу узгодженого грошового зобов`язання та статусу податкового боргу та з огляду на встановлене, чи були правові підстави для її стягнення.

Згідно з підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Як встановлено вище судом, відповідно до даних електронного кабінету інформаційної картки платника податків за відповідачем обліковується заборгованість по податках і зборах в загальній сумі 48597,05 грн. У зв`язку з несплатою узгодженої суми податкових зобов`язань в добровільному порядку протягом строків, встановлених податковим законодавством, вказана заборгованість набула статусу податкового боргу.

Відповідно до пункту 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 статті 95 ПК України).

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини (підпункт 95.3 статті 95 ПК України).

Згідно з пунктом 95.4 статті 95 ПК України контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки податковий борг в сумі 48597,05 грн є узгодженим, податкова вимога та податкові повідомлення-рішення, на підставі яких сформована ця вимога, є чинні і не скасовані, докази вжиття відповідачем заходів щодо погашення податкової заборгованості відсутні, а тому ця сума підлягає стягненню в судовому порядку з відповідача.

Таким чином, апеляційна скарга не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року у справі № 140/14912/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді О. Б. Заверуха
З. М. Матковська