Справа № 140/495/26
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2026-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

02 лютого 2026 року ЛуцькСправа № 140/495/26

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., одержавши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною відмови щодо ненарахування та невиплати надбавки (підвищення) до пенсії як учаснику бойових дій, виходячи із розміру 150 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до частини четвертої статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон №3551-ХІІ); зобов`язання здійснити перерахунок та виплату надбавки (підвищення) до пенсії в розмірі 150 процентів мінімальної пенсії за віком з 01 січня 2004 року по 11 січня 2005 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком - 20 процентів середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2003 рік, що визначена спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у галузі статистики, а з 12 січня 2005 року по 30 червня 2006 року - в розмірі 150 процентів мінімальної пенсії за віком, яка застосовується відповідно до статті 28 Закону №3551-ХІІ в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», з урахуванням виплачених сум.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 20 січня 2026 року позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви із зазначенням способу їх усунення шляхом подання (надіслання) до суду заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

26 січня 2026 року до суду від позивача надійшла заява, у якій він, покликаючись на постанови Верховного Суду від 24 грудня 2020 року №510/1286/16-а, від 16 вересня 2020 року у справі №635/7878/16-а, від 24 квітня 2018 року у справі №646/6250/17 та рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013, просив поновити пропущений строк звернення до адміністративного суду. Крім того, зазначив про відсутність у спірних правовідносинах його пасивної поведінки, оскільки з 01 січня 2007 року після перевірки пенсійної справи Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повинно було самостійно встановити спірну надбавку до пенсії, без додаткового звернення пенсіонера.

Позовну заяву і додані до неї документи необхідно повернути позивачу з таких мотивів та підстав.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За приписами частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 грудня 2020 року у справі №510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Водночас поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року №340/1019/19).

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 31 березня 2021 року у справі №240/12017/19 сформулював висновки щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України, у спорах цієї категорії:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів;

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

Від цих висновків Верховний Суд не відступав, а у постановах від 26 червня 2024 року у справі №520/29247/23, від 01 липня 2025 року у справі №420/23756/24, від 17 вересня 2025 року у справі №560/7397/24, від 28 жовтня 2025 року №420/19263/24 та ін. Верховний Суд застосовував той же підхід для встановлення моменту початку строку для звернення до суду для перерахунку пенсійних виплат.

Отже, з огляду на зміст позовних вимог (стосуються нарахування та виплати надбавки (підвищення) учаснику бойових дій за період з 01 січня 2004 року по 30 червня 2006 року), отримавши пенсію за спірні періоди (за січень 2004 року - червень 2006 року), позивач повинен був дізнатися про ймовірне порушення своїх прав, адже надбавки (підвищення) до пенсії виплачуються разом із основною пенсією.

Тому отримання листа відповідача від 30 грудня 2025 року №22265-21510/В-02/8-0300/25 у відповідь на заяву щодо пенсійного забезпечення не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії (через двадцять років) щодо реалізації свого права, і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Позивач звернувся до суду із цим позовом лише 14 січня 2026 року, тобто із значним пропуском встановленого частиною другою статті 122 КАС України шестимісячного строку звернення до суду, перебіг якого, як уже зазначено вище, не пов`язаний із отриманням листа від 30 грудня 2025 року №22265-21510/В-02/8-0300/25, а щодо нарахування та виплати пенсії у 2025-2026 роках позовні вимоги не заявлені.

Частиною шостою статті 161 КАС України встановлено, що разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду є лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами, тобто які об`єктивно та істотно перешкоджали зверненню до суду та не залежали від волевиявлення особи.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення ЄСПЛ виходить із такого: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Позивач не навів обставин, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутися до суду в межах встановленого строку після отримання пенсії з підвищенням не у тому розмірі, який, як він вважає, мав би бути установлений у період з 01 січня 2004 року по 30 червня 2006 року.

При цьому реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду. Невчинення жодних активних дій з урахуванням наявної можливості знати про стан своїх прав та інтересів не може слугувати достатнім обґрунтуванням для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Подібний висновок сформульовано в постановах Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі №240/12017/19, від 10 листопада 2021 року у справі №460/2983/21 та від 09 червня 2022 року у справі №1140/2132/18.

В ухвалі від 20 січня 2026 року про залишення позовної заяви без руху було висловлено оцінку аргументам позивача стосовно наведеної ним у позовній заяві практики Верховного Суду, на яку є посилання і у заяві про поновлення строку звернення до суду.

Зазначена у позовній заяві правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 24 грудня 2020 року у справі №510/1286/16-а, не є релевантною для розгляду цієї справи, оскільки стосується інших обставин. Так Велика Палата Верховного Суду надавала оцінку і застосовувала загальні норми пенсійного законодавства в частині строків перерахунку пенсії за попередній період, зокрема, положення статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і статей 51, 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії) підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов: 1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом; 2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.

Предметом оскарження у цій справі є дії відповідача щодо виплаченої у минулому надбавки (підвищення) до пенсії як учаснику бойових дій (як вважає позивач, не у тому розмірі), тому вказані висновки Верховного Суду до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.

Правовий висновок у постанові Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №646/6250/17 стосується питання застосування строків до спорів, які виникли у зв`язку поновленням виплати раніше призначених (нарахованих) пенсій громадянам України, які проживають за її межами.

Рішення Конституційного Суду України у Рішенні №8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 прийняте за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці», тобто, таке Рішення не стосується ситуації застосування строку звернення до суду у цьому випадку.

Варто зазначити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними (постанови Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі №380/893/20, від 04 липня 2023 року у справі №620/4707/22 та від 27 березня 2024 року у справі №380/1105/23).

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 31 березня 2021 року у справі №240/12017/19 вказував, що за умови відсутності часових обмежень для звернення до суду за минулі періоди Пенсійний фонд України як центральний орган виконавчої влади був би позбавлений можливості реалізовувати покладені на нього завдання, зокрема здійснювати ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення; така ситуація не відповідала б принципу юридичної визначеності у правовідносинах щодо пенсійного забезпечення у солідарній системі.

Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Пунктом частини четвертої статті 169 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 123 КАС України якщо заяву (про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду) не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Оскільки позивачем не доведено поважності причин пропуску звернення до суду із цим позовом, тому позовну заяву і додані до неї документи необхідно повернути на підставі пункту 9 частини четвертої статті 169, частини другої статті 123 КАС України.

Керуючись пунктом 9 частини четвертої, частинами п`ятою - восьмою статті 169, частиною другою статті 123, статтею 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ж.В. Каленюк