Справа № 520/1912/26
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2026-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні адміністративного позову

02 лютого 2026 року № 520/1912/26

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Полях Н.А., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся представник позивача з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 передати ІНФОРМАЦІЯ_3 всю наявну інформацію відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 як військовозобов`язаного про його виключення з військового обліку на підставі пп. 3) ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» згідно його тимчасового посвідчення № НОМЕР_4 від 24.11.2020 року, згідно висновку ВЛК від 07.05.2002 року гр. І ст.59б Наказ Міністерства оборони України 207 1999 року, зокрема облікову карту та журнал реєстрації результатів ВЛК;

- визнати протиправною дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у не розгляді заяви з вимогою внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 як військовозобов`язаного про його виключення з військового обліку на підставі пп. 3) ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» згідно його тимчасового посвідчення № НОМЕР_4 від 24.11.2020 року, згідно висновку ВЛК від 07.05.2002 року гр. І ст.59б Наказ Міністерства оборони України 207 1999 року;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 як військовозобов`язаного про його виключення з військового обліку на підставі пп. 3) ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» згідно його тимчасового посвідчення № НОМЕР_4 від 24.11.2020 року , згідно висновку ВЛК від 07.05.2002 року гр. І ст.59б Наказ Міністерства оборони України 207 1999 року.

Разом з тим, представником позивача було подано заяву, в якій він просив:

- забезпечити позов ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 до ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_6 про зобов`язання вчинити дії шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_3 призивати на військову службу під час мобілізації, на особливий період ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 до винесення рішення суду, яке набрало законної сили у справі за позовом ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 до ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_6 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування заяви зазначено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 згідно висновку ВЛК від 07.05.2002 року був визнаний таким що не придатний до військової служби та знятий з військового обліку гр. І ст.59б Наказ Міністерства оборони України 207 1999 року та згідно Закону України Про військовий обов`язок та військову службу ст.37 ч.6 п.3. про що вчинено запис за підписом керівника ІНФОРМАЦІЯ_7 . Згідно запису в тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного за № 4/5522 від 24.11.2020 року, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 24.11.2020 року взятий на військовий облік та 24.11.2020 року знятий з виключенням з військового обліку гр. І ст.59б Наказ Міністерства оборони України 207 1999 року та згідно Закону України Про військовий обов`язок та військову службу ст.37 ч.6 п.3. 29.12.2025 року на адресу ОСОБА_1 надійшла повістка про виклик для уточнення військово-облікових даних до ІНФОРМАЦІЯ_5 . 31.12.2025 року ОСОБА_1 була подана заява з вимогою виключення з військового обліку та внесення відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про нього, як такого, що виключений з військового обліку згідно рішення ВЛК в 2002 році за п.3ч.6 ст.№7 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу » та зазначено, що до виключення з військового обліку він проживав та перебував на обліку в Красноградському на даний час ІНФОРМАЦІЯ_8 , підстави для постановки на облік відсутні, відповідно і для з`явлення по повістці. Згідно інформації з Резерв плюс від 21.01.2026 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_9 проживає та зареєстрований в АДРЕСА_2 та перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 .

21.01.2026 представником позивача подано адвокатський запит до ІНФОРМАЦІЯ_5 , з вимогою надати копії документів та інформацію про підстави внесення до Єдиного державного реєстру призовників військовозобов`язаних та резервістів інформації щодо постановки на облік в ІНФОРМАЦІЯ_3 позивача. У випадку помилкового внесення відомостей про взяття на облік в зв`язку з певними збоями програми, привести у відповідність до уточнених даних інформацію про виключення позивача з реєстру військовозобов`язаних на підставі п.3 ч.6 ст.37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу та внести змінені достовірні дані.

Листом ІНФОРМАЦІЯ_5 від 26.01.2026 року за №119 повідомлено, що згідно даних Єдиного державного реєстру призовників військовозобов`язаних та резервістів ОСОБА_1 було автоматично взято на облік у ІНФОРМАЦІЯ_3 . Інформації про виключення з військового обліку ОСОБА_1 в ЄДРПВтаР відсутня. Та запропоновано звернутися до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_10 у листі від 24 січня 2026 року за №785 зазначено, що ОСОБА_1 не перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_8 та у ІНФОРМАЦІЯ_8 відсутня інформація щодо непридатності ОСОБА_1 та відсутні наказ про виключення з військового обліку військовозобов`язаних ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо визнання незаконною бездіяльність щодо не внесення відомостей до Єдиного державного реєстру призовників військовозобов`язаних та резервістів інформації про виключення з військового обліку та зобов`язати внести відомості до Єдиного державного реєстру призовників військовозобов`язаних та резервістів інформації про виключення з військового обліку ОСОБА_1 .

Представник позивача у заяві зазначає, що з метою уникнення незаконної мобілізації та неможливості в подальшому звільнитися з військової служби з підстав ухвалення рішення про зобов`язання внести відомості до реєстру про виключення з військового обліку, на думку представника, наявні підстави для забезпечення позову шляхом заборони проведення мобілізації ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали адміністративної справи та заяви про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Приписами ч.1 ст.151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено шляхом, зокрема, забороною відповідачу та іншим особам вчиняти певні дії, що стосуються предмету спору.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа або до якого має бути поданий позов, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду у разі задоволення позову; для задоволення судом заяви про забезпечення позову заявник має обґрунтувати необхідність задоволення такої заяви, подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову, а також довести, що незадоволення заяви призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених частиною другою статті 150 КАС України.

Передумовою для вжиття таких заходів, з урахуванням положень ч.2 ст.151 КАС України, є існування та встановлення судом обставин, визначених ч.2 ст.150 Кодексу.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Водночас, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Предметом спору у даній справі є, зокрема, покладення обов?язку на ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо передачі ІНФОРМАЦІЯ_3 інформації стосовно позивача як військовозобов`язаного про його виключення з військового обліку.

Крім того. Позивач оскаржує дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягають у нерозгляді заяви з вимогою внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію відносно позивача як військовозобов`язаного про його виключення з військового обліку на підставі пп. 3) ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» згідно його тимчасового посвідчення № 4/5522 від 24.11.2020 року, згідно висновку ВЛК від 07.05.2002 року гр. І ст.59б Наказ Міністерства оборони України 207 1999 року.

За твердженням позивача, наявні підстави для забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_3 призивати на військову службу під час мобілізації, на особливий період позивача до винесення рішення суду яке набрало законної сили у даній справі.

Вимоги поданої заяви позивач обґрунтовував тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист, поновлення порушених прав або інтересів позивача, що є передбаченою ч.2 ст.150 КАС України підставою для забезпечення позову.

Суд зазначає, що сама ж лише незгода позивача з рішенням суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Так, обраний позивачем захід забезпечення позову, фактично за своїм змістом є ухваленням рішення без розгляду справи по суті, водночас, зазначене не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Зі змісту поданої заяви про забезпечення позову, судом не встановлено, а позивачем не доведено існування жодної з обставин, передбачених ч. 2 ст. 150 КАСУ, за наявності яких суд може вжити заходи забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач у заяві.

При цьому, суд звертає увагу, що у даному випадку така обов`язкова умова для забезпечення адміністративного позову, як наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваних дій відповідачів може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що в заяві про забезпечення адміністративного позову не наведено конкретних обґрунтувань порушення прав позивача із обов`язковим підтвердженням цього відповідними доказами, а також посилання на явну протиправність дій суб?єктів владних повноважень, які можуть бути встановлені лише під час розгляду справи по суті, що є безумовною підставою для відмови у застосуванні попереднього судового захисту у вигляді забезпечення позову.

Суд зазначає, що передумовою вжиття заходів забезпечення позову, є необхідність встановлення судом їх співмірності із заявленими позовними вимогами, а також, врахування наслідків вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Разом з тим, незгода позивача із діями та бездіяльністю відповідачів, а також посилання на можливість настання для нього несприятливих наслідків у майбутньому, самі по собі не свідчать про існування реальної, безпосередньої та неминучої загрози порушення його прав до ухвалення рішення у справі по суті.

Наведені у заяві доводи ґрунтуються переважно на припущеннях щодо можливості виникнення в майбутньому відповідних наслідків, що не може розцінюватися судом як належне обґрунтування необхідності застосування заходів забезпечення позову.

Крім того, заявлений спосіб забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_3 призивати позивача на військову службу під час мобілізації фактично спрямований на попереднє вирішення спірних правовідносин та досягнення результату, тотожного задоволенню позовних вимог, що суперечить природі інституту забезпечення позову.

Суд також враховує, що питання наявності у позивача підстав для виключення з військового обліку, правомірності дій (бездіяльності) відповідачів, а також обов`язку щодо внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів підлягають дослідженню та правовій оцінці виключно під час розгляду справи по суті.

Отже, застосування заходів забезпечення позову за відсутності встановлених законом підстав призвело б до порушення балансу інтересів сторін та виходило б за межі завдань адміністративного судочинства.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" та постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2 "Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2, застосування судом таких заходів забезпечення, які за змістом є ухваленням рішення без розгляду справи по суті, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Забезпеченням позову у такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, що є неприпустимим.

Судом враховується правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року по справі №826/13306/18, згідно якої суд зазначає, що обґрунтовуючи клопотання про забезпечення позову щодо "очевидності" ознак протиправної бездіяльності відповідача та порушення прав позивача, то попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх "якість": вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваної бездіяльності поза обґрунтованим сумнівом. Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів, повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими ч. 2 ст. 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення. Твердження про "очевидність" порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Виходячи з завдання адміністративного судочинства та цілей, які спрямовані на вжиття заходів забезпечення позову, суд приходить до висновку, що у заяві про забезпечення позову позивачем не наведено беззаперечних доводів, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду, чи ефективний захист та поновлення порушених, оспорюваних прав, а також інтересів позивача, за захистом яких він звернувся; або є очевидними ознаки протиправності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, такими діями або бездіяльністю.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись приписами ст. ст. 90, 150, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Суддя Н.А. Полях