Справа № 240/790/26
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

02 лютого 2026 року м. Житомир справа № 240/790/26

категорія 106030000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Лавренчук Ольга Володимирівна, розглянувши заяву про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 07.01.2026 (відмітка на поштовому конверті) звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України, у якому просить: зобов`язати Міністерство юстиції України змінити в наказі № 1293 к від 09.06.2025 про звільнення формулювання причини звільнення ОСОБА_1 , з пункту 7 частини 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» за власним бажанням, на пункт 2 частину частини 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», за станом здоров`я (через хворобу).

Ухвалою суду від 12.01.2026 постановлено позовну заяву залишити без руху та встановити йому строк для усунення недоліків шляхом надання до суду: позовної заяви в новій редакції та її копій для відповідача, із зазначенням в ній позовних вимог, сформованих з дотриманням ч. 1 ст. 5 КАС України; заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску.

До суду 30.01.2026 надійшла заяву позивача про усунення недоліків позовної заяви, до якої додано: нову редакцію позову; заяву про поновлення строку звернення до суду.

Суд, розглянувши заяву про поновлення строків звернення до суду, зазначає наступне.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частини перша, друга статті 55 Конституції України).

Частиною п`ятою статті 125 Конституції України визначено, що з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

За визначенням частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У свою чергу, частина перша статті 5 КАС України передбачає право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Строк звернення до адміністративного суду регламентовано статтею 122 КАС України, за приписами частин першої, другої якої, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 статті 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, згідно ч. 5 ст. 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Вказаною нормою ч. 5 статті 122 КАС України встановлено скорочені строки звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, які не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету як найскорішого поновлення порушених прав добросовісного позивача. При цьому не порушується пропорційність між застосованими законодавцем засобами (строком звернення до суду за захистом порушеного права протягом одного місяця з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів) та метою звернення до суду.

Встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

З огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві національне законодавство має забезпечувати достатній рівень доступу до суду в аспекті права на суд. Для того, щоби право на доступ до суду було ефективним, особа має мати зрозумілу та реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі Белле проти Франції (Bellet v. France) від 4 грудня 1995 року, заява № 23805/94, § 36).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatismutandis рішення у справі Перетяка та Шереметьев проти України (Peretyaka And Sheremetyev v. Ukraine) від 21 грудня 2010 року, заяви № 17160/06 та № 35548/06, § 33).

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Процесуальний кодекс установлює обмеження щодо відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Одним із механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, з урахуванням принципу правової визначеності, є поновлення судом пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду з дотриманням засад оптимальності і пропорційності.

Виходячи з наведеного, можна дійти висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.

Зі змісту позову вбачається, що позивач оскаржує наказ № 1293к від 09.06.2025 про звільнення в частині формулювання причини звільнення.

У заяві про поновлення строку звернення до суду зазначає, що юридичні наслідки для нього породжує відмова відповідача від 19.11.2025 у внесенні змін у наказ про звільнення №1293/к, яку позивач отримав 22.11.2025. Зазначає також, що здійснює за своєю матір`ю постійний догляд, що підтверджується актом про встановлення факту здійснення постійного догляду, копія якого долучається до заяви, а оригінал знаходиться у мене. Позивач також зазначає, що у період із 18.12.2025 по 08.01.2026 його мама перебувала на стаціонарному лікуванні. У заяві про поновлення строку звернення до суду, позивач зазначає також: " Оскільки внаслідок хвороби моя мама майже повністю сліпа, не може ходити, нічого не помятає, та потребує постійного сторонього догляду, та не здатна до самообслуговування, я вимушений був з 18.01.2025 до кінця лікування, постійно знаходиться біля неї. Вона нічого не розуміє, не може сама себе забезпечувати, а тому всі обовязки по її догляду під час лікування були покладенні на мене. Я не міг її залишити саму, лікування вимагало постійного знаходження біля неї. Воно займало весь мій час, та вимагало значних фінасових витрат. А тому я фізично не зміг в місячний термін, який встановлений законом звернутися до суду."

Суд вважає, що зазначені позивачем причини пропуску строку звернення до суду не можуть бути визнані поважними, а тому відсутності підстав для його поновлення, з огляду на наступне.

Інформація про здійснення позивачем постійного догляду за матір`ю міститься у акті, що датований 09.07.2025, при цьому, висновок лікарсько-консультативної комісії №78 про те, що мати позивача потребує такого догляду, датовано 04.07.2025.

Разом з тим, наявність вказаних вище обставин не було перешкодою: для участі ОСОБА_1 у судовому засіданні 28.07.2025 (Богунський районний суд м. Житомира, в ухвалі від 28.07.2025 вказано, що позивач був присутнім у судовому засіданні); для звернення позивача із клопотанням від 20.10.2025 до ДУ "Головний медичний клінічний центр МВС", відповідь на яку надано листом від 27.10.2025 №33/4-Ч-959; із клопотанням від 11.11.2025 до відповідача (відповідь надано листом від 19.11.2025 №166728/Ч-26892/14.7); а також для проведення 02.12.2025 очного, в закладі охорони здоров`я, оцінювання його повсякденного функціонування (для визначення інвалідності, що підтверджується витягом з рішення №241/25/5299/Р від 02.12.2025).

Перебування матері на стаціонарному лікуванні у період із 18.12.2025 по 08.01.2026 не було для позивача перешкодою для написання позовної заяви, яка датована 05.01.2026 та її направлення засобами поштового зв`язку 07.01.2026.

Окрім того, стаціонарне лікування - це вид медичної допомоги, що передбачає цілодобове перебування пацієнта у медичному закладі (лікарні) під наглядом лікарів та медперсоналу, що триває понад 24 години.

Позивач у позові зазначає, що про порушення своїх прав дізнався з відмови відповідача від 19.11.2025, яку отримав 22.11.2025.

Як вже зазначалось судом, згідно ч. 5 ст. 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Однак до суду з даним позовом звернувся 07.01.2026, тобто з пропуском місячного строку, при цьому доводів, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення дій щодо звернення до суду з позовом за захистом порушеного права, протягом установленого законом строку, позивачем не наведено.

Відповідно до вимог ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до норм п. 9 ч. 4. ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на вказані в ухвалі обставини та їх правове регулювання, суд дійшов висновку, що відсутні підстави ля поновлення строку звернення до адміністративного суду, оскільки причини пропуску строку є неповажними.

Керуючись статтями 169, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про зобов`язання вчинити дії повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О.В. Лавренчук