Справа № 460/6840/25
Суддя: О.В. Поліщук
Дата ухвалення: 2026-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питань поновлення строку звернення до суду

03 лютого 2026 року м. Рівне№460/6840/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., розглядаючи у письмовому провадженні процесуальні питання, пов`язані з розглядом справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (далі - позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про:

визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, збільшеної до 100000,00 грн, за весь період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з травмою (пораненням, контузією, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини та перебування у відпустці для лікування, за період з 11.05.2023 по 22.09.2023 включно;

зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, їх сім`ям під час дії воєнного стану" за період з 11.05.2023 по 22.09.2023 включно, виходячи з її розміру 100000,00 грн на місяць, з урахуванням виплачених сум;

визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022-2023;

зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022-2023 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення.

Одночасно з позовною заявою представником позивача було подано до суду клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду. Вказану заяву адвокат обґрунтовує тим, що право на отримання спірної додаткової винагороди виникло у позивача з 26.12.2024 - дня прийняття 16 Регіональною військово-лікарською комісією рішення про зміну причинно-наслідкового зв`язку травми позивача з "пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби" на "пов`язану із захистом Батьківщини" та, відповідно, відміну постанови військово-лікарської комісії госпітальної військової частини НОМЕР_2 від 10.08.2023 № 259. Після отримання витягу з засідання 16 Регіональної військово-лікарської комісії з названим рішенням, позивач звернувся до відповідача з метою отримання інформації щодо виплати спірної додаткової винагороди. Відповіді на таке звернення було отримано позивачем в лютому та березні 2025 року, а до суду з цим позовом він звернувся в квітні 2025 року. З наведених мотивів представник позивача просить поновити строк звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 18.04.2025 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. При цьому, у зв`язку з неможливістю встановити на стадії відкриття провадження у справі момент, коли позивач дізнався (або повинен був дізнатися) про порушення своїх прав, суд прийшов до висновку про вирішення питання щодо поновлення пропущеного строку звернення до суду під час розгляду адміністративної справи. З цією метою в ухвалі про відкриття провадження у справі суд витребував у відповідача докази на підтвердження обставин щодо вручення позивачу письмового повідомлення про суми нарахованого та виплаченого йому грошового забезпечення за період проходження військової служби з 11.05.2023 по 22.09.2023.

03.11.2025 через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому заяви клопотання про залишення позовної заяви без руху з підстав пропуску строку звернення до суду. Вказане клопотання відповідач обґрунтовує тим, що на момент звільнення зі служби (25.11.2023) позивач був належним чином ознайомлений із сумами нарахувань та виплат, які проводилися при його звільненні. Крім того, 22.01.2024 позивач звертався до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про надання роз`яснення щодо причин невиплати спірної додаткової винагороди за період лікування, а відтак останній знав про порушення свої прав. Натомість, до суду з цим позовом позивач звернувся в квітні 2025 року з пропуском встановленого законом строку звернення до суду і поважних причин його пропуску суду не навів.

Надаючи правову оцінку та вирішуючи клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду та клопотання відповідача про залишення позовної заяви без руху, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Так, строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів визначені статтею 233 КЗпП України.

Суд враховує, що питання застосування строків вирішення трудових спорів, установлених статтею 233 КЗпП України, у спорах пов`язаних з виплатою (перерахунком) грошового забезпечення військовослужбовців вже було предметом дослідження Верховного Суду. Так, у пункті 65 постанови від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23 (адміністративне провадження № К/990/45865/24) Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду сформувати наступний правовий висновок:

"Якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19.07.2022, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19.07.2022, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19.07.2022 підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин").

З урахуванням пункту 1 глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України та Постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651, відлік тримісячного строку звернення до суду зі спорами, визначеними статтею 233 КЗпП України, почався 01.07.2023.".

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП (у редакції, яка діяла до 19.07.2022), у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно з частинами першою, другою статті 233 КЗпП України, в редакції, чинній з 19.07.2022, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)

Таким чином, суд констатує, що до 19.07.2022 звернення до суду з позовом про стягнення належної до виплати заробітної плати, в т.ч. грошового забезпечення військовослужбовця, не було обмежено строками. Натомість, з 19.07.2022 таке звернення обмежене тримісячним строк, облік якого починається з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

У пункті 77 постанови від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23 Верховний Суд вказав, що початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову (у частині вимог за період з 19.07.2022 по 30.03.2023) слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум (тобто, письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні).

Як вказує відповідач, на момент звільнення зі служби (25.11.2023) позивач був належним чином ознайомлений із сумами нарахувань та виплат, які проводилися при його звільненні.

З даного приводу суд зауважує, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.11.2023 № 327 (про звільнення позивача з військової служби) містить відомості лише про види грошового забезпечення (їх відсоткове співвідношення між собою), які належали до виплати позивачу у зв`язку зі звільненням. Водночас, такий наказ не містить відомостей про фактичні суми грошового забезпечення, що були нараховані та підлягали виплаті позивачу при звільненні. Отже, такий наказ не може вважатися письмовим повідомленням про суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні, в розумінні статей 116 та 233 КЗпП України.

Доказів вручення позивачу при звільненні будь-яких інших розрахункових документів про розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення за період проходження служби відповідачем суду не надано.

Отже, матеріали судової справи не містять доказів, які свідчать про те, що на день звільнення з військової служби позивачу було відомо або мало бути відомо про порушення його права на отримання спірної додаткової винагороди.

Водночас, матеріалами судової справи стверджується, що листом від 14.02.2024 за № 447 військова частина НОМЕР_1 повідомила ІНФОРМАЦІЯ_1 про відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу спірної додаткової винагороди за період з 12.05.2023 по 25.11.2023 з тих мотивів, що травма позивача пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, а не із захистом Батьківщини, що суперечить пункту 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, їх сім`ям під час дії воєнного стану".

За змістом позовної заяви стороною позивача не заперечується, що позивач був ознайомлений з таким листом в лютому 2024 року.

Таким чином, суд констатує, що станом на лютий 2024 року позивачу було відомо про порушення його права на отримання спірної додаткової винагороди.

Однак, в даному випадку суд звертає увагу на те, що підставою для подання позивачем цього позову до суду слугувало те, що 26.12.2024 16 Регіональною військово-лікарською комісією прийнято рішення про зміну причинно-наслідкового зв`язку травми позивача з "пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби" на "пов`язану із захистом Батьківщини" та, відповідно, відміну постанови військово-лікарської комісії госпітальної військової частини НОМЕР_2 від 10.08.2023 № 259, якою попередньо був встановлений причинно-наслідковий зв`язок травми позивача як такий, що пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби.

Копію витягу з засідання 16 Регіональної військово-лікарської комісії від 26.12.2024 № 3965 з відповідним рішенням позивач отримав особисто під підпис 27.12.2024.

Отже, перебіг тримісячного строку звернення до суду з цим позовом для позивача розпочався з 27.12.2024.

Також, матеріалами судової справи стверджується, що після прийняття 16 Регіональною військово-лікарською комісією рішення про зміну причинно-наслідкового зв`язку травми представник позивача звернувся до військової частини НОМЕР_1 з адвокатським запитом від 12.02.2025 № 03/12/02/25, у якому просив надати, зокрема, інформацію про виплату позивачу додаткової винагороди відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, їх сім`ям під час дії воєнного стану", починаючи з 11.05.2023 та за весь час перебування на лікуванні після поранення та у відпустці для лікування.

Відповідь на вказаний запит відповідач надав представнику позивача листом від 13.03.2025 за № 248, за наслідками отримання якого стороною позивача встановлено, що після прийняття 16 Регіональною військово-лікарською комісією рішення про зміну причинно-наслідкового зв`язку травми спірну додаткову винагороду позивачу не нараховано та не виплачено.

Відтак, 14.04.2025 представник в інтересах позивача звернувся до суду з цим позовом шляхом його подання безпосередньо до суду.

Відповідно до частини тринадцятої статті 171 КАС України, суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали..

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

При цьому, частиною першою статті 121 КАС України установлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Так, оцінивши вказані представником позивача підстави пропуску строку звернення до суду, дослідивши надані на їх підтвердження докази, а також приймаючи до уваги обставини спору, що виник між учасниками справи, суд вважає поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом.

Таким чином, пропущений позивачем строк звернення до суду підлягає поновленню, а відповідне клопотання представника позивача, - задоволенню.

Наведене вище також вказує на відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись статтями 121, 123, 171, 241, 248, 256 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Пилипчук Лесі Минівни про поновлення пропущеного строку звернення до суду, - задовольнити.

Визнати поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, та поновити такий строк.

В задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без руху, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала окремо не оскаржується. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Ольга ПОЛІЩУК