Справа № 140/13581/24
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2026-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

02 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 140/13581/24

адміністративне провадження № К/990/1491/26

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В., перевірив касаційну скаргу адвоката Максимова Антона Олександровича на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2025 року у справі №140/13581/24 за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної міграційної служби України, Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, в якому просив:

- визнати неправомірним та скасувати рішення ДМС України від 31 жовтня 2024 року №163-24 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- зобов`язати ДМС України визнати позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог чинного законодавства;

- визнати протиправними дій Управління ДМС у Волинській області в частині нероз`яснення позивачу причин відмови та порядку оскарження рішення.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2025 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2025 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 05 січня 2026 року касаційну скаргу адвоката Максимова Антона Олександровича на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2025 року у справі №140/13581/24 за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, визнання протиправними дій - повернуто особі, яка її подала.

12 січня 2026 року до Верховного Суду через підсистему "Електронний суд" повторно надійшла касаційна скарга адвоката Максимова Антона Олександровича, на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2025 року у справі №140/13581/24. Скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстав касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Зокрема, скаржник зазначає, що підставою касаційного оскарження є неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції статей 1, 5, 7 та 10 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового захисту", частини четвертої статті 78 КАС України. Тому, оскаржувані рішення суперечать судовій практиці та висновкам Верховного Суду у спорах щодо вирішення питання про визнання біженцем або особою, що потребує додаткового захисту (815/1656/16; 815/2038/17; 815/4322/16; 826/3886/16).

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Слід зазначити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України в касаційній скарзі зазначається норма права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд апеляційної інстанції застосував в оскаржуваному судовому рішенні; висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні; висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду із зазначенням дати її прийняття та номеру справи; обґрунтування подібності правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.

При цьому, Верховний Суд наголошує, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.

Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом попередньої інстанції у цій справі норм права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

З огляду на наведене, суд зауважує, що посилання скаржника на статті 1, 5, 7 та 10 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового захисту" не свідчать про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права у розумінні пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки зазначені положення мають загальний та процедурний характер. Зокрема, стаття 1 цього Закону містить визначення термінів і не встановлює критеріїв правомірності прийняття рішення у конкретній справі, тоді як статті 5, 7 та 10 регламентують порядок звернення, оформлення документів та прийняття рішення за заявою.

Тобто, вказані статті самі по собі, без наведення конкретної помилки у їх застосуванні судами та без зіставлення з відповідними правовими висновками Верховного Суду, не можуть свідчити про наявність підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

З огляду на викладене, Суд вважає необґрунтованими посилання скаржника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Проте, відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тлумачення положень вказаних норм у їхньому взаємозв`язку дає змогу дійти висновку, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

У свою чергу, за змістом пункту 11 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень слідує, що спірні правовідносини виникли щодо перебування іноземців на території України.

Отже, враховуючи, що ця справа відноситься до справ незначної складності, для можливості відкриття касаційного провадження процесуальним законом передбачено необхідність обґрунтувати наявність підстав для розгляду цієї касаційної скарги, визначених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та обґрунтувати посилання на конкретний підпункт.

При цьому, доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

В обґрунтування права на касаційне оскарження скаржник зазначає про наявність виключної обставини, наведеної у підпункті "в" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та вказує, що ця справа має виняткове значення для нього, оскільки відмова у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та відмова в задоволенні його позову створює для нього загрозу повернення до країни громадянської належності, що порушує вимоги міжнародних документів

Фактично для позивача розгляд даної касаційної скарги має виняткове значення з точки зору його невід`ємних прав, таких як право на життя, права на захист від катувань та інших жорстоких або нелюдських або принижуючих гідність видів поводження і покарання та інших.

Суд враховує, що для кожної із сторін справа, в якій він є учасником має виняткове значення, оскільки спірні правовідносини, що склались, потребують судового втручання.

Разом з тим, скаржник повинен довести, що спірні правовідносини є винятковими та такими, що без судового захисту можуть призвести до незворотних наслідків.

Суд бере до уваги доводи скаржника про виняткове значення справи для нього з огляду на можливі наслідки відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зокрема ризики для його життя та заборони катувань у разі повернення до країни громадянської належності. Разом із тим зазначені обставини характеризують індивідуальну важливість результату розгляду спору для позивача та становлять зміст предмета доказування у справах цієї категорії, які підлягають оцінці судами під час вирішення справи по суті. Самі по собі такі доводи, навіть з огляду на їх об`єктивну серйозність, не свідчать про наявність виняткового значення справи у процесуальному розумінні підпункту «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, оскільки не обґрунтовують необхідності касаційного перегляду як окремої стадії судового контролю та зводяться до переоцінки фактичних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій.

У касаційній скарзі не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак її суспільної важливості, а також не виділено вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору.

Інших підстав, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України скаржником не зазначено.

Верховний Суд звертає увагу скаржника, що у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження необхідно наводити та обґрунтовувати, як виключні підстави касаційного оскарження передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України так і загальні підстави передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню як така, що не містить належно обґрунтованих підстав касаційного оскарження.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України,

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу адвоката Максимова Антона Олександровича на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2025 року у справі №140/13581/24 за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, визнання протиправними дій - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали направити скаржнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС "Електронний кабінет" (у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Кашпур