Справа № 380/6156/24
Суддя: Чаплик Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2026-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/6156/24
У Х В А Л А

про встановлення нового строку для подання звіту про виконання рішення суду

02 лютого 2026 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Чаплик І.Д., розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника відповідача про виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в

ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) звернувся до суду із позовом до військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ), в якому просить:

визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , щодо обрахунку майору ОСОБА_2 посадового окладу та окладу за військовим званням при нарахуванні і виплаті грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 05 жовтня 2022 року, а також одноразових додаткових видів грошового забезпечення, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого у 2102 грн, визначеному на 01 січня 2020 року ст. 7 Закону України від 14 листопада 2019 року № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік», у 2021 році в розмірі 2270 грн, визначеному на 01 січня 2021 року ст. 7 Закону України від 15 грудня 2020 року № 1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік», у 2022 році в розмірі 2481 грн, визначеному на 01 січня 2022 року ст. 7 Закону України від 2 грудня 2021 року № 1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік», визнати протиправною;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити майору ОСОБА_2 грошове забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 05 жовтня 2022 року, а також одноразові додаткові види грошового забезпечення, обрахувавши посадовий оклад та оклад за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого у 2020 році в розмірі 2102 грн, визначеному на 01 січня 2020 року ст. 7 Закону України від 14 листопада 2019 року № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік», у 2021 році в розмірі 2270 грн, визначеному на 01 січня 2021 року ст. 7 Закону України від 15 грудня 2020 року № 1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік», у 2022 році в розмірі 2481 грн, визначеному на 01 січня 2022 року ст. 7 Закону України від 2 грудня 2021 року № 1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік», з урахуванням вже виплачених йому за вказаний період грошового забезпечення, а також одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14.05.2024 адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 у період з 29.01.2020 по 05.10.2022 грошового забезпечення з урахуванням одноразових додаткових видів грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 року, 1 січня 2021 року та 1 січня 2022 року відповідно.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) грошового забезпечення з 29.01.2020 по 05.10.2022, з урахуванням одноразових додаткових видів грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 року, 1 січня 2021 року та 1 січня 2022 року відповідно, з врахуванням раніше виплачених сум.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) грн.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.09.2024 апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 травня 2024 року у справі № 380/6156/24 - без змін.

Рішення суду набрало законної сили 06.09.2024.

Як встановлено із комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», судом було виготовлено виконавчі листи у справі, які видано 27 вересня 2024 року.

07.11.2025 представник позивача подав заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, у якій просив зобов`язати військову частину НОМЕР_1 протягом десяти календарних днів з дня отримання ухвали подати звіт про виконання рішення суду. Заява обґрунтована тим, що військова частина НОМЕР_1 до поточної дати не виконала рішення суду від 14.05.2024 у справі № 380/6156/24, в частині, що стосується проведення перерахунку ОСОБА_1 грошового забезпечення з 29 січня 2020 року по 05 жовтня 2022 року, з урахуванням одноразових додаткових видів грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 року, 1 січня 2021 року та 1 січня 2022 року відповідно, з врахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою від 17.11.2025 заяву представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду задоволено та зобов`язано військову частину НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) протягом 30 днів з дня отримання цієї ухвали подати до суду звіт про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14.05.2024 у справі №380/6156/24 разом з письмовими доказами на підтвердження повного виконання судового рішення.

Відповідач 17.12.2025 подав до суду звіт про виконання рішення суду, у якому зазначив, що згідно розрахунку військової частини НОМЕР_1 для перерахунку на картковий рахунок ОСОБА_1 для виконання рішення суду у справі № 380/6156/24 слідувало 121 930,70 гривень. Згідно виписки з рахунку за 13.12.2024 ОСОБА_1 на виконання рішення суду у справі № 380/6156/24 було перераховано 1997,81 грн. З платіжної інструкції № 28 від 23.01.2025 вбачається перерахунок ОСОБА_1 119 021,96 грн. на виконання рішення суду у справі № 380/6156/24. З платіжної інструкції № 39 від 10.12.2025 вбачається перерахунок ОСОБА_1 910,93 грн. на виконання рішення суду у справі № 380/6156/25. З наведеного вбачається, що оплата ОСОБА_1 грошових коштів по рішенню суду у справі № 380/6156/24 була здійснена в 3 етапи, а саме 1997,81грн. + 119 021,96 грн. + 910,93 грн., що і складає суму 121 930,70 грн. Станом на день надання вказаного звіту рішення суду у справі № 380/6156/24 виконано в повному обсязі.

Представник позивача 18.12.2025 подав заперечення на звіт відповідача, у яких вказав, що з долученого до заяви відповідача розрахунку не вбачається, чи проведений він у повній відповідності до рішення суду, а вказаний розмір грошового забезпечення 121 930,70 грн не містить точних відомостей про складові нарахованого позивачу грошового забезпечення.

Ухвалою від 24.12.2025 установлено військовій частині НОМЕР_1 новий строк для подання звіту про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14.05.2024 у справі №380/6156/24. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) протягом одного місяця з дня отримання цієї ухвали подати до суду новий звіт про виконання судового рішення, із долученням до нього детального розрахунку сум грошового забезпечення, що були виплачені позивачеві за період з 29.01.2020 по 05.10.2022 до ухвалення рішення суду від 14.05.2024 у справі №380/6156/24 та на його виконання із детальною розбивкою на усі складові грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення, а також одноразових додаткових видів грошового забезпечення).

Відповідач 23.01.2026 подав до суду звіт про виконання рішення суду, у якому зазначив, що Після проведення детального розрахунку виявлено, що за попереднім розрахунком, проведеним колишнім начальником фінансово-економічної служби головним бухгалтером військової частини НОМЕР_1 , майором ОСОБА_3 , нараховано позивачу, згідно рішення суду від 14.05.2024 року, слідувало 121 757,06 грн., (як слідує з попереднього звіту військової частини НОМЕР_1 , наданого суду, і були перераховані позивачу трьома платежами), а згідно нового повного розрахунку нараховано позивачу 181 018,10 грн. Різниця, в нарахуванні військовою частиною НОМЕР_1 на виконання рішення суду від 14.05.2024 року, згідно проведених розрахунків, становить 59 261,04 грн. Оскільки, при здійсненні попереднього розрахунку було допущено помилки в утриманні податків, сума доплати на картковий рахунок позивача складатиме 19 453,24 грн. Помилки в розрахунках полягають у наступному: виплата компенсації податку з доходів фізичних осіб не вказана в рішенні суду від 14.05.2024, тому перерахуванню не підлягає; ставка військового збору в розмірі 1,5% застосовується лише до діючих військовослужбовців згідно п.п. 1.3. п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, тому, з виплати згідно рішення суду перераховано та утримано військовий збір в розмірі 5%. Відповідач також зазначає, що до 13 лютого 2026 року фінансово-економічною службою військової частини НОМЕР_1 буде сформована заявка на фінансування для повного виконання рішення суду від 14.05.2024 у вказаній справі. Прогнозований час отримання коштів та повного виконання рішення суду становить орієнтовно 2 місяці з часу подачі заявки на фінансування на поточний місяць.

Представник позивача 26.01.2026 подав заперечення на звіт про виконання судового рішення, у якому зазначив, що суми грошового забезпечення, яке було нараховане військовою частиною НОМЕР_1 у 2020 році і зазначено у розрахунку за 2020 рік, є меншими від сум грошового забезпечення того, яке військова частина НОМЕР_1 зазначала за 2020 рік у довідці № 13/59. Так, у довідці № 13/59 зазначено про нарахування і виплату у 2020 та 2021 роках матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 1340,00 грн, однак у розрахунках за 2020 та 2021 рік про нарахування і виплату цієї допомоги нічого не зазначено. Також представник позивача зазначає, що утримання відповідачем із нарахованої позивачеві суми грошового забезпечення суми податку з доходів фізичних осіб (18%) без компенсації цієї суми та військового збору (5%) суперечить вимогам закону, а також вказує, що відповідачем не зазначено детального розрахунку сум грошового забезпечення, що були саме виплачені, а не лише нараховані позивачеві за період з 29.01.2020 по 05.10.2022 до ухвалення рішення суду від 14.05.2024 та на його виконання. Також вказує, що до звіту від 23.01.2026 військовою частиною НОМЕР_1 не надано доказів надсилання з описом вкладення для позивача звіту від 23.01.2026 та доданих до нього матеріалів.

Про розгляді заяви відповідача про виконання рішення суду суд виходить із такого.

Конституція України гарантує обов`язковість судового рішення, що є однією з основних засад судочинства (пункт 9 частини другої статті 129 Основного Закону); держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Основного Закону).

Європейська Комісія «За демократію через право» (Венеційська Комісія) у Доповіді про правовладдя, ухваленій на її 86-му пленарному засіданні, яке відбулося 25- 26 березня 2011 року [CDL-AD(2011)003rev], зазначила, що «юридична визначеність» вимагає додержання принципу res judicata, що в тому числі охоплює виконання остаточних рішень судів (пункт 46).

Судовий контроль є одним з найефективніших способів забезпечення виконання судових рішень, оскільки є гарантією дотримання закону та прав інших суб`єктів; дозволяє мінімізувати можливість зловживань; стимулює зобов`язану особу виконувати судові рішення добровільно та без застосування до неї відповідних санкцій; передбачає можливість застосування додаткових заходів для виявлення реальних перешкод у виконанні судового рішення, зокрема шляхом реагування на це окремими судовими рішеннями; сприяє підвищенню рівня довіри суспільства до судової системи.

Схожі правові висновки зроблені Конституційним Судом України у рішенні щодо гарантування захисту прав і свобод особи за рішенням Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2024 року № 1-р(ІІ)/2024.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України, суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 382-2 КАС України, суд розглядає звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня його надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням сторін - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду питання, не перешкоджає судовому розгляду.

Вимоги до звіту викладені у частинах 2-3 статті 382-2 КАС України.

Відповідно до частин 1-3 статті 382-3 КАС України, за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.

Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2 цього Кодексу.

У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Отже, з указаних законодавчих положень вбачається, що суд може вжити заходів реагування в контексті судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту та накладення штрафу на особу, відповідальну за виконання рішення суду.

Аналогічний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 30 червня 2022 року у справі № 826/9960/15, а також Верховним Судом в ухвалах від 11 серпня 2020 року у справі №160/3586/19, від 17 вересня 2024 року у справі №200/3958/19-а, від 25 лютого 2025 року у справі № 580/2522/24, від 03 березня 2025 року у справі № 160/5259/20.

Усталеною судовою практикою також сформовано правову позицію, відповідно до якої для застосування інституту судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду мають бути наявні відповідні правові умови. У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, або встановлення нового строку подання звіту, або накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу є правом суду, а не його обов`язком.

Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 13 травня 2021 року у справі № 9901/598/19.

Слід також зазначити, що головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання.

Слід також зазначити, що головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання.

Кожний судовий процес повинен завершуватися реалізацією судового рішення у спірних правовідносинах між його сторонами.

Тому після вирішення публічно-правового спору і набрання судовим рішенням законної сили суд продовжує відігравати активну роль у реалізації сторонами прав та законних інтересів, з приводу захисту яких він ухвалив судове рішення.

В основу ефективності правосуддя покладається здійснення судом належного контролю за виконанням судового рішення, оскільки головною метою судового рішення є ефективність у поновленні порушених прав та свобод особи.

За змістом постанови Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 802/357/17-а звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зобов`язаний навести аргументи на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і надати докази в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 23 квітня 2020 року у справі № 560/523/19 зазначив, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи.

Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

З матеріалів справи судом встановлено, що на виконання рішення суду від 14.05.2024 у справі №380/6156/24 відповідач провів позивачу перерахунок грошового забезпечення з 29.01.2020 по 05.10.2022, з урахуванням одноразових додаткових видів грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 року, 1 січня 2021 року та 1 січня 2022 року відповідно, що підтверджується відповідними розрахунками грошового забезпечення за періоди з 29.01.2020 по 31.12.2020, з 01.01.2021 по 31.12.2021 та з 01.01.2022 по 05.10.2022. Також позивачеві було нараховано недоотримане грошове забезпечення, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями від 23.01.2025 №28 та від 10.12.2025 №39. Відповідачем вказано, що оскільки, при здійсненні попереднього розрахунку було допущено помилки в утриманні податків, сума доплати на картковий рахунок позивача складатиме 19 453,24 грн. З метою доплати позивачеві вказаних коштів до 13 лютого 2026 року фінансово-економічною службою військової частини НОМЕР_1 буде сформована заявка на фінансування для повного виконання рішення суду від 14.05.2024 у вказаній справі.

Щодо вказаних доводів суд зазначає, що згідно зі статтями 23, 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

Статтею 48 Бюджетного кодексу України передбачено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років. Зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.

За приписами статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах.

Згідно з частиною 5 статті 164-12 Кодексу України про адміністративні правопорушення, здійснення видатків бюджету без встановлених бюджетних призначень або з їх перевищенням всупереч Бюджетному кодексу України чи закону про Державний бюджет України на відповідний рік; нецільове використання бюджетних коштів тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб від сімдесяти до вісімдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дії, передбачені частиною п`ятою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі ж порушення, тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб від вісімдесяти п`яти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Разом з цим, з наведених доводів відповідача вбачається, що станом на день розгляду звіту відповідача про виконання рішення суду заявка-розрахунок на нарахування недоотриманого грошового забезпечення ще не сформована та не направлена до відповідних органів, оскільки відповідач особисто зазначає, що така буде направлена до 13 лютого 2026 року.

Враховуючи викладене, з метою повної та належної перевірки виконання відповідачем рішення суду та вчинення ним усіх необхідних дій для забезпечення його повного і належного виконання суд вважає за необхідне продовжити відповідачеві строк для подання звіту про виконання рішення суду з наданням усіх належних доказів вчинення відповідачем усіх можливих та необхідних дій, спрямованих на його виконання.

Щодо доводів про непроведення перерахунку матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань суд зазначає таке.

Відповідно до пунктів 1, 7, 9 розділу XXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України. Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Телеграмами Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 14 січня 2020 року № 248/291, від 27 січня 2021 року № 248/612, доведено рішення Міністра оборони України, яким зобов`язано, зокрема, голову Державної спеціальної служби транспорту, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовцям не виплачувати до окремого рішення Міністра оборони України.

Згідно із пунктом 6 Наказу Міністерства оборони України від 18.02.2020 №45 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2020 рік» та пунктом 6 Наказу Міністерства оборони України від 12.03.2021 №59 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2021 рік» передбачено матеріальну допомогу військовослужбовцям для вирішення соціально-побутових питань виплачувати в розмірі одного окладу за їх військовими званнями.

Суд зазначає, що рішенням суду від 14.05.2024 у справі №380/6156/24 було зобов`язано відповідача у тому числі провести перерахунок позивачеві одноразових додаткових видів грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 року, 1 січня 2021 року. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що і матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань повинна була виплачуватись позивачеві у розмірі окладу за військове звання, визначеного з прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня відповідного календарного року. Проте оскільки у розрахунках сум грошового забезпечення, поданих разом із звітом про виконання рішення суду, відсутнє зазначення нарахованих і виплачених сум матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, суд не може з вказаних доказів встановити факт повного і належного виконання рішення суду у цій частині.

З огляду на встановлене суд не може дійти висновку про повноту виконання рішення суду від 14.05.2024 у справі №380/6156/24 та відсутність усіх доказів його виконання, тому вважає доцільним у межах розпочатої за ініціативою позивача процедури судового контролю зобов`язати відповідача подати новий звіт про виконання судового рішення, у тому числі із зазначенням відомостей щодо обставин, зазначених в ухвалі суду.

Водночас суд звертає увагу відповідача, що у разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст.ст. 243, 248, 256, 293-295, 381-1, 382-382-3 КАС України, суд

у х в а л и в:

установити військовій частині НОМЕР_1 новий строк для подання звіту про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14.05.2024 у справі №380/6156/24.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) протягом одного місяця з дня отримання цієї ухвали подати до суду новий звіт про виконання судового рішення, з урахуванням оцінки суду щодо обставин, викладених в ухвалі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Чаплик І.Д.