Справа № 160/26637/25
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2026-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач-2), в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 07.05.2025 про відмову у виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , відповідно до поданої заяви від 01.05.2025 №633;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти її місячних пенсій станом на день призначення пенсії відповідно до поданої заяви від 01.05.2025 №633.
Цією ж ухвалою суду було витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області засвідчену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ); розрахунок страхового стажу, в тому числі спеціального стажу, станом на дату звернення із заявою від 01.05.2025.
До відзиву відповідачем-1 долучено документи з пенсійної справи позивача.
08.10.2025 від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції зазначає наступне. За результатами розгляду звернення позивача до територіального органу Пенсійного фонду України, Головним управлінням в Донецькій області було винесено рішення від 07.05.2025 про відмову у перерахунку пенсії. Оскільки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області право позивача на призначення або перерахунок пенсії не порушувалось, підстави для визнання протиправними його рішень, дій чи бездіяльності, відсутні.
Позивач не скористалась своїм правом на поданні відповіді на відзиви відповідачів.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 КАС України. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документована паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого 16.01.2002 Петриківським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
07.01.2025 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком та їй з 03.01.2025 призначена пенсія за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж при призначенні пенсії з урахуванням уточнення даних в ЕПС склав - 42 роки 2 місяці 18 днів, розмір пенсійної виплати з 03.01.2025 6061,46грн.
з 01.09.1982 по 28.02.1985 навчання у вищих/середніх навчальних закладах - 2 роки 6 місяців 0 днів;
з 27.03.1985 по 27.10.1986 працівник охорони здоров`я - 1 рік 7 місяців 1 день;
з 05.11.1986 по 31.12.2003 працівник охорони здоров`я - 17 років 1 місяць 27 днів;
з 01.01.2004 по 29.02.2004 працівник охорони здоров`я - 0 років 2 місяці 0 днів;
з 01.03.2004 по 31.12.2010 працівник охорони здоров`я - 6 років 9 місяців 20 днів;
з 01.01.2011 по 31.10.2011 працівник охорони здоров`я - 0 років 10 місяців 0 днів;
з 01.11.2011 по 03.01.2025 працівник охорони здоров`я - 13 років 2 місяці 0 днів.
01.05.2025 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Розгляд вказаної заяви за принципом екстериторіальності розподілено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Рішенням від 07.05.2025 №33 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області відмовлено позивачу в перерахунку пенсії відповідно до заяви від 01.05.2025 №633.

В обґрунтування такого рішення відповідачем-1 зазначено, що оскільки довідка №480 від 10.04.2025 містить неповну інформацію про періоди роботи на посадах ОСОБА_1 з 05.11.1986 по 08.07.2004, а також відсутні основні умови для обчислення страхового стажу, який дає право на виплату грошової допомоги згідно з пунктом 7-1 розділу XV Закону №1058-ІV, та періоди перебування у відпустці без збереження заробітної плати до 08.07.2004, необхідний стаж на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років складає 22 років 7 місяців 4 днів. Враховуючи викладене, прийнято рішення відмовити гр. ОСОБА_1 в перерахунку пенсії згідно заяви від 01.05.2025 № 633.

Не погодившись з відмовою у нарахуванні і виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, позивач звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Згідно із положеннями частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Відповідно до статті 52 Закону №1788-XII право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.

Пунктом «е» статті 55 Закону №1788-XII передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та механізм її виплати визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1191 (далі - Порядок №1191).

Відповідно до пунктів 2 та 4 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (1788-12) (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 3, ст. 10) , що передбачені:

переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (ЗП України, 1994 р., № 4, ст. 70; Офіційний вісник України, 2002 р., № 39, ст. 1820; 2004 р., № 46, ст. 3052);

переліком посад артистів театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів, які мають право на пенсію за вислугу років незалежно від віку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 р. № 583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення» (ЗП України, 1992 р., № 11, ст. 271).

Страховий стаж, передбачений пунктами 2 і 3 цього Порядку, враховується в календарному обчисленні. При цьому допускається підсумовування страхового стажу за періоди роботи, які дають право на призначення пенсії відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з пунктами 5-7 Порядку №1191 грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону (1058-15), працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (1788-12), і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», станом на день її призначення.

Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 затверджено «Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (Перелік № 909), розділом 2 «Охорона здоров`я» якого передбачено, що право на пенсію за вислугою років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), що працюють у таких закладах охорони здоров`я: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, діагностичні центри.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що для отримання визначеної пунктом 7-1 розділу Прикінцеві положення Закону №1058-IV грошової допомоги при виході на пенсію по Закону №1058-IV особа має дотриматись таких вимог:

-станом на день досягнення пенсійного віку працювати в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

-пенсія має призначатися особі вперше (тобто особи, які отримували пенсію раніше і з будь-яких причин перестали отримувати її право на зазначену грошову допомогу втратили);

-станом на день звернення за призначенням пенсії особа повинна мати страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років, у редакції Закону №1058 станом на час спірних правовідносин) на зазначених вище посадах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 червня 2022 року у справі № 200/854/19-а.

В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачці призначено пенсію за віком відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 03.01.2025, страховий стаж станом на дату призначення з урахуванням уточнення даних в ЕПС відповідно до розрахунків форми РС-право склав 42 роки 2 місяці 18 днів, з яких до спеціального стажу роботи (працівник охорони здоров`я) зараховані такі періоди: з 27.03.1985 по 27.10.1986; з 05.11.1986 по 31.12.2003; з 01.01.2004 по 29.02.2004; з 01.03.2004 по 31.12.2010; з 01.01.2011 по 31.10.2011; з 01.11.2011 по 03.01.2025.

За змістом статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України №637 від 12.08.1993, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до записів в трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 01.04.1985 позивач у вказані періоди працювала на наступних посадах:

з 27.03.1985 по 27.10.1986 фельдшером в медичному пункті №1 Міської лікарні №2 м. Павлоград (записи 2-3);

з 05.11.1986 по 30.11.1991 фельдшером Шульгівської медичної амбулаторії Петриківської районної лікарні (записи №№4-5);

з 01.12.1991 по 15.12.1991 медичною сестрою терапевтичного відділення Петриківської районної лікарні (записи №№5-6);

з 16.12.1991 по 08.07.2004 фельдшером Шульгівської амбулаторії Петриківської районної лікарні (з 01.02.1992 Петриківська районна лікарня реорганізована в Петриківську центральну районну лікарню з наданням статусу юридичної особи; 08.07.2004 Шульгівська амбулаторія реорганізована в Шульгівську амбулаторію загальної практики сімейна медицина комунальна власність Шульгівської сільської Ради) (записи №№5-9);

з 09.07.2004 по 31.12.2010 фельдшером, в. о. головного лікаря Шульгівської амбулаторії загальної практики-сімейної медицини (записи №№10-11);

з 01.01.2011 по 31.10.2011 фельдшером Шульгівської амбулаторії ЗПСМ у Петриківській ЦРЛ (записи 12-13);

з 01.11.2011 по 02.02.2020 фельдшером Шульгівської амбулаторії ЗПСМ у КЗОЗ Петриківський ЦПМСД (з 03.10.2018 Петриківський районний КЗОЗ ЦПМСД реорганізовано в Комунальне некомерційне підприємство «Петриківський центр первинної медично-санітарної допомоги» Петриківської районної ради Дніпропетровської області) (записи №№14-16);

з 03.02.2020 сестрою медичною загальної практики амбулаторії ЗПСМ с. Шульгівка у Комунальному некомерційному підприємстві «Петриківський центр первинної медично-санітарної допомоги» Петриківської районної ради Дніпропетровської області (з 04.12.2020 Комунальне некомерційне підприємство «Петриківський центр первинної медично-санітарної допомоги» Петриківської районної ради Дніпропетровської області реорганізовано в Комунальне некомерційне підприємство «Петриківський центр первинної медико-санітарної допомоги» Петриківської селищної ради) (записи №№16-17).

Відповідно до довідки Комунального підприємства «Царичанська центральна лікарня» Царичанської селищної ради від 10.04.2025 №480, вона видана ОСОБА_1 в тім, що згідно з книги наказів по Царичанській районній лікарні вона була прийнята на посаду фельдшера Шульгівської амбулаторії з 05.11.1986 (наказ від 03.11.1986 № 88).

За змістом довідки Петриківської селищної ради від 11.03.2025 №65, вона видана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про те, що згідно з відомостями нарахування заробітної плати працівникам бюджетних установ Шульгівської сільської ради, ОСОБА_1 працювала на посаді фельдшера в Шульгівській амбулаторії в період з червня 1993 року по липень 2004 року. З липня 2004 р. по грудень 2010 р. - фельдшер Шульгівської амбулаторії загальної практики- сімейної медицини комунальної власності Шульгівської сільської ради.

Відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства «Петриківський центр первинної медико-санітарної допомоги» Петриківської селищної ради від 16.04.2025 №49, ОСОБА_1 01.11.2011 року (наказ №1 від 01.11.2011 року) прийнята на посаду фельдшера Шульгівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини комунального закладу охорони здоров`я «Петриківський центр первинної медико-санітарної допомоги». 03.10.2018 року комунальний заклад охорони здоров`я «Петриківський центр первинної медико-санітарної допомоги» реорганізовано в комунальне некомерційне підприємство «Петриківський центр первинної медико-санітарної допомоги» Петриківської районної ради (Рішення сесії Петриківської районної ради від 06 липня 2018 року № 211-23/VII). 03.02.2020 року переведена на посаду сестри медичної загальної практики Шульгівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини (наказ №5 від 27.01.2020 року). 04.12.2020 року комунальне некомерційне підприємство «Петриківський центр первинної медико-санітарної допомоги» Петриківської районної ради реорганізовано в комунальне некомерційне підприємство «Петриківський центр первинної медико- санітарної допомоги» Петриківської селищної ради (Рішення сесії Петриківської селищної ради від 04 грудня 2020 року № 14-2/VIII). Станом на 01.01.2025 року ОСОБА_1 продовжує працювати на займаній посаді сестри медичної загальної практики амбулаторії ЗПСМ с. Шульгівка. За період роботи з 01.11.2011 року у відпустці без збереження заробітної плати не перебувала.

Отже, як вбачається із записів в трудовій книжці, які узгоджуються з відомостями з долучених довідок Петриківської селищної ради від 11.03.2025 №65, Комунального підприємства «Царичанська центральна лікарня» Царичанської селищної ради від 10.04.2025 №480, Комунального некомерційного підприємства «Петриківський центр первинної медико-санітарної допомоги» Петриківської селищної ради від 16.04.2025 №49, позивач на дату досягнення пенсійного віку працювала на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, мала стажу роботи працівника охорони здоров`я понад 30 років та на час призначення пенсії за віком не була звільнена з роботи з посади сестри медичної загальної практики амбулаторії ЗПСМ с. Шульгівка в КНП «Петриківський центр первинної медично-санітарної допомоги» Петриківської районної ради Дніпропетровської області.

З огляду на викладене, а також тієї обставини, що правом на пенсію за вислугу років позивач не скористалася, тому з урахуванням наведених законодавчих норм та встановлених обставин суд доходить висновку, що позивач має право на отримання грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» при призначенні пенсії за віком (з 03.01.2025).

Обґрунтовуючи відмову у нарахуванні та виплаті позивачу грошової допомоги, визначеної пунктом 7-1 розділу Прикінцеві положення Закону №1058-IV, при призначенні пенсії, відповідачем-1 в оспорюваному рішенні та у відзиві зазначено, що спеціального стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, недостатньо для призначення такої допомоги, а надана довідка Петриківської селищної ради від 11.03.2025 №65 про періоди роботи з 05.11.1986 по 08.07.2004 неналежна.

Суд критично оцінює таку позицію відповідача-1, оскільки спір між сторонами, що переданий на вирішення суду, з приводу грошової допомоги, визначеної пунктом 7-1 розділу Прикінцеві положення Закону №1058-IV, а не стажу роботи, що визначає право на пенсію за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідачем-1 не враховано, що станом на дату звернення позивача із заявою 01.05.2025 до спеціального стажу роботи позивача (працівник охорони здоров`я) вже були зараховані такі періоди: з 27.03.1985 по 27.10.1986; з 05.11.1986 по 31.12.2003; з 01.01.2004 по 29.02.2004; з 01.03.2004 по 31.12.2010; з 01.01.2011 по 31.10.2011; з 01.11.2011 по 03.01.2025, тож доводи відповідача-1 про відсутність спеціального стажу безпідставні.

За таких обставин і зауваження відповідача-1 щодо довідки від 10.04.2025 №480 є цілком необґрунтованими, зважаючи на те, що період роботи з 05.11.1986 по 08.07.2004 є таким, що зарахований позивачу до спеціального страхового стажу з дати призначення пенсії.

Поряд з цим, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області ані у рішенні, що оскаржується, ані у відзиві зауважень щодо трудової книжки не зазначено, а підставою для відмови у виплаті грошової допомоги стало виключно зауваження до довідки щодо періоду, який на час призначення пенсії позивачу вже був зарахований до спеціального стажу, що у свою чергу свідчить про формальний підхід з боку відповідача-1 до вирішення спірного питання. Відповідачем-1 не досліджено в повному обсязі матеріали пенсійної справи позивача, що потягло до безпідставного висновку про відсутність стажу, який дає право на виплату грошової допомоги згідно з пунктом 7-1 розділу XV Закону №1058-ІV.

За наведених обставин, відмовляючи позивачеві у виплаті грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідач-1 діяв не у відповідності до вимог чинного законодавства, рішення від 07.05.2025 №33 не відповідає вимогам відповідно до частини другої статті 2 КАС України, є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача-1 нарахувати і виплатити грошову допомогу відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4 частини другої статті 245 КАС України).

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Нормами частини другої статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Суд враховує, що спір між сторонами стосується наслідків розгляду відповідачем-1 заяви позивача від 01.05.2025 про виплату грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у вигляді рішення від 07.05.2025, яке скасовано судом як протиправне.

При цьому, судом вказано на безпідставність висновку відповідача-1 про відсутність у позивача стажу, який дає право на виплату грошової допомоги згідно з пунктом 7-1 розділу XV Закону №1058-ІV, а інших підстав для відмови у виплаті позивачу спірної допомоги відповідачем-1 не зазначалось.

З огляду на викладене, суд з метою належного та ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне зобов`язати відповідача-1 нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком відповідно до вимог пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом положень частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем-1 не доведено правомірності свого рішення у спірних правовідносинах.

Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судового збору в сумі 1938,00грн.

Частиною першої статті 139 КАС України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на зміст заявлених позовні вимоги, що є предметом розгляду у справі, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96грн., понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою, підлягають стягненню з відповідача-1 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача, оскільки рішенням саме цього суб`єкта владних повноважень порушені права та інтереси позивача.

Сума переплати судового збору з урахуванням положень частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» підлягає поверненню за клопотанням позивача.

Керуючись ст. ст. ст. 9, 72-90, 242-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: 84122, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: 84122, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3) від 07.05.2025 №33.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: 84122, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: 84122, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова