Справа № 160/1334/26
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2026-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

03 лютого 2026 рокуСправа № 160/1334/26
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Неклеса О.М., перевіривши матеріали позовної заяви представника ОСОБА_1 Акерман Наталії Іванівни до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему "Електронний Суд" надійшла позовна заява представника ОСОБА_1 Акерман Наталії Іванівни до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з позовними вимогами про:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 157/03-8/2019 від 08.07.2019р. про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 42/03-8/18 від 13.05.2020р. про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням заробітної плати для обчислення пенсії, всього стажу, зазначеного у трудовій книжці, з врахуванням ст. 27, 40, 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, починаючи з дати звернення 18 квітня 2019 року та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок відповідно зазначеним банком в заяві реквізитам.

Ухвалою суду від 26.01.2026 року позовну заяву представника ОСОБА_1 Акерман Наталії Іванівни до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху.

Позивачу встановлено десятиденний строк, з моменту отримання копії цієї ухвали, усунути недоліки позовної заяви, а саме надати:

- оригінал довіреності, скріпленого апостилем, для засвідчення підписом судді копії документа, що підтверджує повноваження представника позивача Акерман Наталії Іванівни (оригінал яких судом буде повернуто за відповідним клопотанням представника позивача);

- заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій вказати підстави для поновлення строку, а також надати докази поважності причин його пропуску;

- документ про сплату судового збору у відповідності до Закону України Про судовий збір на суму 2129,92 грн.

На виконання вимог ухвали суду від 26.01.2026 року представник позивача через систему Електронний суд надала до суду заяву, в якій зазначила, що згідно довідки з органу державної податкової служби України від 29.01.2026р. про суми виплачених доходів та утриманих податків у ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 за період з січня 2025 року по грудень 2025 року доходу не має. Отже, 5 відсотків розміру річного доходу позивача становить 0 грн. Таким чином, позивач ОСОБА_1 а є особою похилого віку, предметом позову у цій справі є захист соціальних прав фізичної особи на належне пенсійне забезпечення, а розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача. Позивач вважає, що суд визначенням 2 судових зборів свідомо перешкоджає позивачу в доступі до правосуддя, що є підставою звернення до ВРП. Предметом даного позову є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежать також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави. При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави. Таким чином, законодавчі норми не обмежують будь-якими строками період, протягом якого проводиться перерахунок пенсій, у разі, якщо такий не проведений у встановлені строки з вини органів Пенсійного фонду України. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно статті 6 для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Для підтвердження достовірності походження та цілісності електронного документа може використовуватися електронна печатка. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. У разі створення електронного документа з використанням більш як одного електронного підпису та/або більш як однієї електронної печатки його створення завершується накладанням електронного підпису або електронної печатки останнім підписувачем чи створювачем електронної печатки відповідно до технології створення такого електронного документа. Суб`єкти електронного документообігу використовують електронні підписи та електронні печатки у випадках, встановлених законодавством, або за домовленістю між відповідними суб`єктами. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Очевидно, що суд свідомо ігнорує порядок подання документів через систему Електронний суд. Такі дії суду є умисним перешкоджанням в доступі до правосуддя.

Дослідивши подані представником позивача документи на виконання вимог ухвали від 26.01.2026 року, суд доходить висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви, зважаючи на наступне.

Відповідно до частини 3 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір" від 08.07.2011 р. № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI).

Згідно ст. 1 цього Закону судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Платники судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом (ч. 1 ст. 2 Закону № 3674-VI).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 3674-VI судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України Про судовий збір, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до положень Закону України Про Державний бюджет України на 2026 рік встановлено з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3328, 00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Так, позивачем заявлено дві вимоги, які є вимогами немайнового характеру:

1) оскарження рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 157/03-8/2019 від 08.07.2019р. про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

2) оскарження рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 42/03-8/18 від 13.05.2020р. про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Отже, з урахуванням положень ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір за подання вказаної позовної заяви з вимогами немайнового становить - 2662,40 грн.

Водночас, частиною 3 ст. 4 Закону України Про судовий збір встановлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, позовну заяву подано через підсистему Електронний суд. Отже, судовий збір за подання даної позовної заяви становить 2129,92 грн (2662,40 * 0,8).

На виконання вимог ухвали від 26.01.2026 року представником позивача Акерман Наталію Іванівною у заяві про усунення недоліків заявлено клопотання про звільнення позивача від сплати судового збору.

Вирішуючи вказане клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд виходить з наступного.

Питання зменшення розміру судових витрат або звільнення від їх оплати, відстрочення та розстрочення судових витрат врегульовані статтею 133 КАС України, яка кореспондується з приписами частин 1, 2 статті 8 Закону України № 3674-VІ «Про судовий збір».

Так, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, зменшити розмір належних до сплати судових витрат або звільнити від їх сплати повністю або частково, за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Слід зауважити, що Законом України «Про судовий збір» визначений перелік осіб, які безумовно звільнені від сплати судового збору у всіх інстанціях у силу закону, який наділяє їх певним статусом, або виходячи із чітко визначеного предмета спору. Цей перелік наведений у статті 5 зазначеного Закону та є вичерпним.

При цьому, з аналізу ж статті 8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Отже, частина перша статті 133 КАС України визначає право суду на звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, виходячи із майнового стану сторони, водночас стаття 8 Закону України «Про судовий збір» конкретизує порядок, умови такого звільнення та коло осіб, які можуть бути звільнені від сплати судового збору.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 року у справі № 0940/2276/18 (провадження № 11-336апп20).

З урахуванням наведених норм права, підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору, звільнення від сплати судового збору на підставі частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», є врахування судом майнового стану сторони.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 133 КАС України, статтею 8 Закону України «Про судовий збір» повинна навести доводи і надати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

На підтвердження матеріального стану позивача до заяви про усунення недоліків долучено відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, від 29.01.2026 року за період січень 2025 року - грудень 2025 року, які не можуть бути враховані судом, оскільки основна функція Державного реєстру фізичних осіб платників податків це облік доходів, з яких утримуються податки та збори, а отже, надані відомості не відображають об`єктивний матеріальний стан позивача станом на дату подання позовної заяви, зважаючи, що позивач тривалий час (до жовтня 2000 року) проживає не на території України, отже, може мати і інші джерела доходу для існування та забезпечення своїх потреб, зокрема, для сплати судового збору (вклади, нерухоме та рухоме майно, з якого отримується дохід, компенсації, допомоги, сукупний дохід родини тощо).

Суд зазначає, ненадання позивачем достатніх доказів на підтвердження свого скрутного фінансового становища зумовлює відсутність підстав для звільнення його від сплати судового збору.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» право на суд не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Така позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною в ухвалі Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 21.06.2019 у справі №810/1728/18.

Позивачем не доведено суду відсутність можливості сплатити судовий збір за подання до суду цього позову.

За таких обставин, клопотання про звільнення від сплати судового збору необґрунтоване та задоволенню не підлягає.

Не надано позивачем на вимогу суду і оригіналу довіреності, скріпленого апостилем, для засвідчення підписом судді копії документа, що підтверджує повноваження представника позивача Акерман Наталії Іванівни.

Щодо зауважень представника Акерман Наталії Іванівни про те, що судом не враховано, що позовна заява подана через підсистему Електронний суд, документи на підтвердження повноважень представника подані в електронному вигляді з накладенням електронного цифрового підпису, суд зазначає, що такі документи як довіреність від 21.03.2021, складену в м. Тель-Авів, Держава Ізраїль, видану позивачем на ім`я Акерман Наталії Іванівни, , із засвідченням справжності підпису апостилем від 22.03.2021 року серійний номер №181984-6, засвідчений Лідією Тучинською, яка діє в якості нотаріуса (підтверджено печаткою Мирового Суду м. Бат Яма) (вчиненим відповідно до Гаазької Конвенції 5 жовтня 1961 року) надані окремим аркушем та з них не вбачається відомостей щодо кількості скріплених аркушів, які повинні бути підтверджені підписом посадової особи, яка проставляє апостиль, та що вони скріплені шляхом прошивання стрічкою у спосіб, який унеможливлює їх роз`єднання без пошкодження аркуша.

Суд наголошує, що пунктом 13 Правил №237/803/151/5, які були чинні на момент проставлення апостилю чітко визначено, що не дозволяється розмноження та копіювання (фотокопіювання) апостиля.

У п. 14 Правил № 125/209/293/139/999/5, чинних станом на день звернення до суду зазначено, що роз`єднання (розірвання) апостиля з документом не допускається. У разі роз`єднання апостиля та документа, апостиль вважається недійсним.

З копії апостилю та безпосередньо з його змісту неможливо встановити документ, на якому він був проставлений або якого він стосується.

Саме з цих підстав суд в ухвалі від 26.01.2026 року дійшов висновку, що позивачу необхідно надати до суду докази на підтвердження повноважень Акерман Наталії Іванівни на підписання та подання позовної заяви від імені ОСОБА_1 .

За змістом частин 5, 6 статті 59 КАС України відповідність копії документа, що підтверджує повноваження представника, оригіналу може бути засвідчена підписом судді. Оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи, про що зазначено в ухвалі від 26.01.2026 року.

Таким чином, Акерман Наталією Іванівною не надано належних підтверджуючих документів щодо наявності у неї повноважень діяти як представника Новака Семена Борисовича та подавати від її імені цю позовну заяву.

Суд наголошує, що при зверненні до суду з позовною заявою через представника його повноваження мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Щодо доводів позивача про перешкоджання судом у доступі до правосуддя, суд зазначає, що позивач неодноразово звертався до суду із аналогічними позовними вимогами.

Так, 24 червня 2020 року ОСОБА_1 , Новак Людмила Борисівна звернулися до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якому просить суд:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 157/03-8/2019 від 08.07.2019р. про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 161/03-8/2019 від 08.07.2019р. про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_3 ;

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 42/03-8/18 від 13.05.2020р. про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням заробітної плати для обчислення пенсії, всього стажу, зазначеного у трудовій книжці, підвищенням розміру пенсії відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, починаючи з дати звернення - 18 квітня 2019 року та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_3 пенсію за віком, як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням заробітної плати для обчислення пенсії, всього стажу, зазначеного у трудовій книжці, підвищенням розміру пенсії відповідно до ч.3 ст. 29 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, починаючи з дати звернення 18 квітня 2019 року та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок.

Справі присвоєно єдиний унікальний номер 160/6846/20.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 червня 2020 року вищезазначена позовна заява була залишена без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви у зазначений судом строк.

Станом на 07 вересня 2020 року вимоги ухвали позивачем не виконанні, недоліки позовної заяви не усунуті.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 року по справі №160/6846/20 позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачеві.

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з позовними вимогами про:

- визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 157/03-8/2019 від 08.07.2019р. про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 161/03-8/2019 від 08.07.2019р. про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_3 ;

- визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 42/03-8/18 від 13.05.2020р. про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням заробітної плати для обчислення пенсії, всього стажу, зазначеного у трудовій книжці, підвищенням розміру пенсії відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, починаючи з дати звернення 18 квітня 2019 року та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_3 пенсію за віком, як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням заробітної плати для обчислення пенсії, всього стажу, зазначеного у трудовій книжці, підвищенням розміру пенсії відповідно до ч.3 ст. 29 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, починаючи з дати звернення 18 квітня 2019 року та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок.

Справі присвоєно єдиний унікальний номер 160/13541/20.

21 жовтня 2020р. від представника позивача надійшло клопотання про відкликання позовної заяви.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року по справі №160/13541/20 клопотання представника позивача про повернення позовної заяви задоволено та позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачу.

10 грудня 2020 року через систему Електронний суд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду представником позивачів ОСОБА_4 подана позовна заява в інтересах позивача-1: ОСОБА_1 , позивача-2: ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просять:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 157/03-8/2019 від 08.07.2019р. про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 161/03-8/2019 від 08.07.2019р. про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_3 ;

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 42/03-8/18 від 13.05.2020р. про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням заробітної плати для обчислення пенсії, всього стажу, зазначеного у трудовій книжці, підвищенням розміру пенсії відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, починаючи з дати звернення - 18 квітня 2019 року та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_3 пенсію за віком, як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням заробітної плати для обчислення пенсії, всього стажу, зазначеного у трудовій книжці, підвищенням розміру пенсії відповідно до ч.3 ст. 29 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, починаючи з дати звернення - 18 квітня 2019 року та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок.

Справі присвоєно єдиний унікальний номер 160/16543/20.

14.12.2020 року від представника позивачів ОСОБА_4 через систему Електронний суд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява, в якій представник просить повернути позовну заяву у зв`язку з її відкликанням.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року по справі №160/16543/20 заяву представника позивача Акермана Олега Матвійовича про відкликання позовної заяви задоволено та позовну заяву позивача-1: ОСОБА_1 , позивача-2: ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачу.

26 листопада 2025 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із вищезазначеною позовною заявою, в якій заявлені вимоги:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 157/03-8/2019 від 08.07.2019р. про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 42/03-8/18 від 13.05.2020р. про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням заробітної плати для обчислення пенсії, всього стажу, зазначеного у трудовій книжці, з врахуванням ст. 27, 40, 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, починаючи з дати звернення 18 квітня 2019 року та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок відповідно зазначеним банком в заяві реквізитам.

Справі присвоєно єдиний унікальний номер 160/33771/25.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2025 р. позов залишено буз руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, шляхом надання оригіналу документа про сплату судового збору в розмірі 1937,92 грн.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 січня 2026 року по справі №160/33771/25 відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору та позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності протиправною та скасування рішення повернуто позивачеві.

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Справі присвоєно єдиний унікальний номер 160/314/26.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.01.2025 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду заяви квитанції про сплату судового збору у розмірі 4 259,84 грн.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року по справі №160/314/26 позовну заяву ОСОБА_1 повернуто заявнику.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини, відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини №3477-IV від 23.02.2006, є джерелом права.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його правами та обов`язками.

У рішенні Європейського суду з прав людини Чуйкіна проти України ((CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) 13 січня 2011 року ОСТАТОЧНЕ) вказано, що стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. the United Kingdom), пп. 28- 36, Series A № 18).

Разом з тим, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, яке може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб (рішення від 28.05.1985 у справі Ешингдейн проти Сполученого Королівства, (п. 57).

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного відсутні підстави вважати перешкоджання судом у доступі до правосуддя.

Також у заяві про усунення недоліків заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду, яке обґрунтоване тим, що предметом даного позову є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежать також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави. При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави. Таким чином, законодавчі норми не обмежують будь-якими строками період, протягом якого проводиться перерахунок пенсій, у разі, якщо такий не проведений у встановлені строки з вини органів Пенсійного фонду України.

Розглянувши заявлене клопотання, суд зазначає наступне.

Так, Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду зазначив у постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 дійшов такого висновку щодо застосування строку звернення до суду:

"... для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів".

Верховний Суд у постанові від 07 вересня 2022 року по справі №440/5177/20 зазначив наступне:

"При вирішенні даної справи колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне застосувати правові висновки, що були викладені у постанові судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №240/12017/19.

Зокрема, за висновками цієї постанови суду, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до адміністративного суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує у своїй практиці, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, №22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства", пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При цьому, при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття "дізнався" та "повинен був дізнатись".

Зокрема, під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Реалізація особою права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб. У разі якщо особа, яка необґрунтовано і не дотримуючись такого порядку, самостійно позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

З урахуванням наведеного, судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду дійшла висновку, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. У той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів

Також слід зазначити, що в постанові від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19 Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав відступила від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18 (касаційне провадження № К/9901/1313/18) щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких, зокрема зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави".

Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що позивач ще не набув статусу пенсіонера, не отримує пенсію. Отже, на позивача розповсюджується шестимісячний строк звернення до суду, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач оскаржує рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 157/03-8/2019 від 08.07.2019р. та № 42/03-8/18 від 13.05.2020р. про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

При цьому, вперше з позовною заявою про оскарження зазначених вище рішень позивач звернувся до суду 24 червня 2020 року.

Таким чином про порушення власних прав позивач був обізнаний щонайменше з 24 червня 2020 року.

Однак до суду звернувся лише 21.01.2026 року, тобто більше ніж через п`ять років.

Отже, позивач звернувся до суду після спливу шестимісячного строку для звернення до суду, встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України.

Суд наголошує, що одним із механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, з урахуванням принципу правової визначеності, є поновлення судом пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду в розумних межах, з дотриманням засад оптимальності і пропорційності.

З огляду на вищевикладене, поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.

Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише пропущені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Разом з тим, обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду з відповідним позовом.

Доводів, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення дій щодо звернення до суду з позовом за захистом порушеного права, протягом установленого законом строку, позивачем у заяві не наведено та матеріалами справи не підтверджено.

Відповідно до частини другої статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

З огляду на наведене, суддя дійшов висновку про те, що позивач пропустив строк звернення до суду, а причини його пропуску, наведені позивачем у заяві є неповажними.

При цьому суд наголошує, що в ухвалі від 26.01.2026р., окрім недоліків позовної заяви, які необхідно усунути позивачу та/або його представнику, та строку протягом якого позивач повинен це зробити, також було зазначено спосіб усунення цих недоліків.

Таким чином, суд вважає, що позивач станом на 03.02.2026 року в повному обсязі не виконав вимоги ухвали суду від 26.01.2026 року.

Клопотання від позивача або його представника про продовження строку на усунення недоліків позовної заяви на адресу суду також не надходило.

При цьому, суд звертає увагу, що вимоги чинного процесуального законодавства, у тому числі щодо підписання представником позовної заяви з наданням відповідних належних доказів на вчинення таких дій, щодо сплати судового збору та дотримання встановлених строків звернення до суду, є легітимними, пропорційними та не перешкоджають доступу до правосуддя.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, у разі якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Відповідно до частини другої статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених статтею 123 КАС України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність повернення позовної заяви.

Слід також зазначити, що повернення позовної заяви не позбавляє права позивача повторно звернутися до суду з позовною заявою в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст.ст. 123, 161, 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати підстави, вказані представником ОСОБА_1 Акерман Наталією Іванівною у заяві в частині поновлення строку звернення до суду,- неповажними.

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 Акерман Наталії Іванівни про поновлення строку звернення до суду, - відмовити.

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 Акерман Наталії Іванівни про звільнення від сплати судового збору, - відмовити.

Позовну представника ОСОБА_1 Акерман Наталії Іванівни до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,- повернути позивачу.

Роз`яснити, що відповідно до частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Ухвала суду набирає законної сили та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256 та 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Формування та зберігання справи здійснювати в змішаній (паперова та електронна) формі.

Повний текст ухвали складено та підписано 03.02.2026 року.

Суддя О.М. Неклеса