Справа № 420/11248/24
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2026-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 420/11248/24

адміністративне провадження № К/990/33523/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білак М.В.,

суддів: Желєзного І.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2024 року

(головуючий суддя - Семенюк Г.В., судді: Домусчі С.Д., Шляхтицький О.І.)

у справі № 420/11248/24

за позовом 6 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області

до Відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

третя особа: ОСОБА_1 ,

про визнання протиправними та скасування постанов.

I. РУХ СПРАВИ

1. У квітні 2024 року 6 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області (далі - 6 ДПРЗ, позивач, боржник) звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - відповідач, Відділ), третя особа: ОСОБА_1 , в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косюти В.І. ВП НОМЕР_1 від 28 березня 2024 року про відкриття виконавчого провадження;

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косюти В.І. ВП НОМЕР_1 від 28 березня 2024 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 28400 грн;

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косюти В.І. ВП НОМЕР_1 від 28 березня 2024 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 269 грн;

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косюти В.І. ВП НОМЕР_2 від 28 березня 2024 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 28400 грн.

2. На думку позивача, проведення відповідачем примусового виконання в двох окремих виконавчих проваджень призведе до порушення прав боржника, оскільки на нього покладено подвійну суму виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, хоча мова і йде про несвоєчасне виконання ним двох тісно пов`язаних між собою зобов`язань. Крім того, варто зазначити, що державним виконавцем не вірно визначено розмір виконавчого збору у сумі 28400 грн у виконавчому провадженні НОМЕР_2 та розмір виконавчого збору у сумі 28400 грн у виконавчому провадженні НОМЕР_1, так як розміри виконавчих зборів, розраховані як за примусове виконання рішення немайнового характеру.

3. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

4. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2024 року скасовано рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову 6 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області про скасування постанов про стягнення виконавчого збору від 28 березня 2024 року у ВП НОМЕР_2 та від 28 березня 2024 року у ВП НОМЕР_1. Ухвалено в цій частині у справі нове рішення, яким позов 6 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області задоволено. Визнано протиправними та скасовано постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косюти В.І. ВП НОМЕР_1 від 28 березня 2024 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 28400 грн та ВП НОМЕР_2 від 28 березня 2024 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 28400 грн. В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року залишено без змін.

5. Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) звернулось із касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просило скасувати оскаржуване судове рішення, прийнявши нове про відмову в частині задоволенні позовних вимог 6 ДПРЗ про скасування постанов про стягнення виконавчого збору від 28 березня 2024 року ВП НОМЕР_2 та від 28 березня 2024 року ВП НОМЕР_1.

6. Ухвалою Верховного Суду від 08 жовтня 2024 року відкрито касаційне провадження за скаргою відповідача.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

7. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року у справі №420/11441/23, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2023 року, зокрема, зобов`язано 6 Державний пожежно-рятувальний загін 6 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області:

- здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше проведених виплат;

- здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги на оздоровлення за 2020 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених сум.

8. 20 грудня 2023 року Одеським окружним адміністративним судом видано два виконавчих листа у адміністративній справі №420/11441/23.

9. 28 березня 2024 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косютою В.І. відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 про зобов`язання 6 ДПРЗ здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше проведених виплат.

10. Також, 28 березня 2024 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косютою В.І. відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 про зобов`язання 6 ДПРЗ здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги на оздоровлення за 2020 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше проведених виплат.

11. У рамках кожного з виконавчих проваджень НОМЕР_2 та НОМЕР_1 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косютою В.І. 28 березня 2024 року прийнято по постанові про визначення боржнику суми витрат 269 грн та по постанові про стягнення виконавчого збору у розмірі 28400 грн. Зазначені постанови боржником отримано 01 квітня 2024 року.

12. Відповідно до довідки-розрахунку в квітні 2024 року боржником (6 ДПРЗ) було проведено перерахунок та виплату грошового забезпечення та матеріальної допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року у справі №420/11441/23 на загальну суму 27462,22 грн (в тому числі допомога на оздоровлення 2279,7 грн). Така виплата третій особі була здійснена згідно з платіжної інструкції №485 від 02 квітня 2024 року.

13. Про вказаний перерахунок та виплату відповідача було повідомлено листом від 09 квітня 2024 року №6033-429/6033 (вхідний від 09 квітня 2024 року №5326/03.1).

14. Вважаючи постанови Відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) протиправними, позивач звернувся до суду.

III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

15. Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов висновку про законність спірних постанов. Вказав, що у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Таким чином, виконавець зобов`язаний, за відсутності підстав для повернення виконавчого документа, за кожним таким виконавчим документом прийняти постанову про відкриття виконавчого провадження. Відтак, суд першої інстанції не вбачав протиправності дій відповідача при прийнятті постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косюти В.І. у ВП НОМЕР_1 від 28 березня 2024 року про відкриття виконавчого провадження.

16. Суд першої інстанції зазначив, що після відкриття виконавчих проваджень НОМЕР_2 та НОМЕР_1 відповідач повинен був об`єднати їх у зведене виконавче провадження, проте, чинним законодавством України не передбачено особливостей стягнення виконавчого збору у зведеному виконавчому провадженні. Також суд першої інстанції зазначив, що у відповідача є законодавчо визначений обов`язок при відкритті виконавчого провадження прийняти постанови про стягнення виконавчого збору та про визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження.

17. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи частково рішення суду першої інстанції, вказав на неправомірність постанов старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косютою В.І. про стягнення виконавчого збору від 28 березня 2024 року у ВП НОМЕР_2 та ВП НОМЕР_1, внаслідок неправильного обрахування сум вказаних зборів. Зазначив, що висновки суду першої інстанції про те, що вирішений Одеським окружним адміністративним судом у справі №420/11441/23 спір носить немайновий характер, є помилковим, оскільки метою звернення ОСОБА_1 до суду з відповідним позовом є відновлення її майнових прав шляхом зобов`язання 6 ДПРЗ провести належний перерахунок та виплату грошового забезпечення та допомоги на оздоровлення за період проходження служби, що, в свою чергу, є благом, яке після його перерахунку та виплати піддається грошовій оцінці.

18. Відтак, суд апеляційної інстанції вказав, що у даному випадку розмір виконавчих зборів має обраховуватися державним виконавцем з урахуванням суми нарахованого та виплаченого стягувачу грошового забезпечення у ВП № НОМЕР_1 та ВП № НОМЕР_2, застосувавши правові висновки, сформовані Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 26 лютого 2019 року у справі №907/9/17 (провадження №12-76гс18) та від 25 серпня 2020 року у справі №910/13737/19 (провадження №12-36гс200).

19. Також суд апеляційної інстанції погодився із доводами позивача про те, що після відкриття виконавчих проваджень НОМЕР_2 та НОМЕР_1 відповідач повинен був об`єднати їх у зведене виконавче провадження. Разом з тим, позивач у своєму позові не оскаржує бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косюти В.І. щодо необ`єднання виконавчих проваджень НОМЕР_2 та НОМЕР_1.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

20. Касаційне провадження за скаргою відповідача відкрито на підстав пункту 3 частини четвертої статі 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

21. Скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах - пункту 1 частини другої статті 18 та частини третьої статті 27 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).

22. На думку скаржника, судом апеляційної інстанції неправильно застосовано пункт 1 частини другої статті 18 та частина третя статті 27 Закону №1404-VIII, оскільки судове рішення, яке підлягало примусовому виконанню, є немайнового характеру та підлягає примусовому виконанню у порядку, передбаченому статтею 63 Закону №1404-VIII. Подані на примусове виконання виконавчі листи передбачали зобов`язання боржника особисто вчини певні дії, тому зазначене судове рішення є рішенням немайнового характеру.

23. У касаційній скарзі наголошено, що державний виконавець зобов`язаний виконувати виконавчий документ у спосіб та порядок встановлений виконавчим документом. З урахуванням норм Закону № 1404-VIII, який є спеціальним законом при виконанні виконавчих документів, державному виконавцю не надано право змінювати резолютивну частину судового рішення чи трактувати її на власний розсуд та зобов`язувати боржника виконувати його так, як вбачає виконавець.

24. Представник позивача подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив оскаржуване судове рішення залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

VI. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

25. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, вважає за необхідне зазначити таке.

26. Колегія суддів наголошує, що рішення суду апеляційної інстанції оскаржується в частині задоволених позовних вимог, отже, касаційний перегляд буде здійснюватися виключно в межах вимог касаційної скарги.

27. Спірні правовідносини виникли щодо прийняття державним виконавцем у двох виконавчих провадженнях (НОМЕР_2 та НОМЕР_1) постанов про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчих зборів та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

28. Суд апеляційної інстанції, приймаючи оскаржуване судове рішення, дійшов висновку про законність постанов про відкриття виконавчих проваджень та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. Проте, частково скасував рішення суду першої інстанції і прийняв в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог, визнавши протиправними та скасувавши постанови від 28 березня 2024 року у ВП НОМЕР_1 та у ВП НОМЕР_2 про стягнення виконавчих зборів у розмірі 28 400 грн.

29. Підставою скасування вказаних постанов суд апеляційної інстанції вказав неправильне визначення державним виконавцем розміру виконавчого збору. Суд апеляційної інстанції зазначив, що у даному випадку розмір виконавчих зборів повинен обраховуватися з урахуванням суми нарахованого та виплаченого стягувачу грошового забезпечення у ВП НОМЕР_1 та ВП НОМЕР_2, а не як за примусове виконання рішення немайнового характеру.

30. Верховний Суд вважає такий висновок суду апеляційної інстанції необґрунтованим з огляду на таке.

31. Судами попередніх інстанцій встановлено, що виконавчі провадження НОМЕР_1 та НОМЕР_2 відкриті для примусового виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року у справі №420/11441/23. Вказаним судовим рішенням зобов`язано боржника (6 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області):

- здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше проведених виплат;

- здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги на оздоровлення за 2020 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених сум.

32. Отже, судовим рішенням, яке підлягало примусовому виконанню, зобов`язано боржника здійснити перерахунки грошового забезпечення та матеріальної допомоги на оздоровлення за відповідний період без визначення суми, яка підлягає виплаті.

33. Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

34. Тобто, чинним законодавством регламентовано, що виконавець, здійснюючи примусове виконання рішень, повинен керуватись виключно порядком, встановленим Законом №1404-VIII.

35. Спірним питанням у цій справі є визначення розміру виконавчого збору.

36. Частинами першою-третьою статті 27 Закону №1404-VIII регламентовано, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

37. Таким чином, Законом №1404-VIII встановлено два види обрахунку розміру виконавчого збору: за виконання рішення майнового та немайнового характеру.

38. Виходячи зі змісту частини другої статті 27 Закону №1404-VIII, у виконавчому провадженні рішення набуває майнового характеру у разі визначення у ньому конкретної суми, яка підлягає стягненню, лише в цьому випадку виконавець може визначити розмір виконавчого збору - 10 відсотків від цієї суми.

39. З аналізу частини першої статті 63 Закону №1404-VIII вбачається, що рішення немайнового характеру - це рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

40. У справі, що розглядається, державний виконавець, приймаючи спірні постанови про стягнення виконавчих зборів, визначив зобов`язання боржника здійснити перерахунок як зобов`язання немайнового характеру.

41. Колегія суддів вважає такий висновок правомірним, оскільки судовим рішенням не зобов`язано стягнути з боржника відповідні суми (дії, що можливо виконати без участі боржника, списавши відповідні суми з рахунку), а зобов`язано здійснити такі дії, які може вчинити виключно боржник (в даному випадку роботодавець стягувача) - здійснити працівнику перерахунок грошового забезпечення та матеріальної допомоги за відповідний період. Окрім того, варто наголосити, що судом не було визначено конкретної суми, яка підлягає виплаті, з якої можливо було б визначити 10 відсотків виконавчого збору.

42. Є безпідставними висновки суду апеляційної інстанції про те, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці.

43. Колегія суддів Верховного Суду наголошує на неправомірному ототожненні судом апеляційної інстанції поняття «рішення майнового характеру» та «позов/позовна вимога майнового характеру». Приймаючи оскаржуване рішення, суд апеляційної інстанції керувався правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 26 лютого 2019 року у справі №907/9/17 (провадження №12-76гс18) та від 25 серпня 2020 року у справі №910/13737/19 (провадження №12-36гс200), однак вказані висновки сформовані в контексті визначення майнової та немайнової позовної вимоги для розрахунку судового збору при зверненні до суду. Сплата судового збору урегульована Законом України від 08 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» та процесуальними кодексами.

44. У свою чергу, спірні правовідносини виникли під час примусового виконання судового рішення та унормовані спеціальними правовими нормами - Законом №1404-VIII, яким і передбачені вимоги для майнового та немайнового рішення, для обрахунку саме виконавчого збору.

45. Отже, правові висновки, сформовані Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 26 лютого 2019 року у справі №907/9/17 (провадження №12-76гс18) та від 25 серпня 2020 року у справі №910/13737/19 (провадження №12-36гс200), не можуть застосовуватись до спірних правовідносин, оскільки є нерелевантними.

46. Таким чином, Верховний Суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо правомірності постанов старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косюти В.І. від 28 березня 2024 року про стягнення виконавчих зборів у розмірі 28400 грн. у ВП НОМЕР_1 та у розмірі 28400 грн у ВП НОМЕР_2.

47. Відповідно до статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

48. За таких обставин, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального права, прийняте з дотриманням норм процесуального права, але помилково було скасоване судом апеляційної інстанції внаслідок неправильного застосування пункт 1 частини другої статті 18, статті 27 та статті 63 Закону №1404-VIII, у зв`язку з чим касаційна скарга Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) підлягає частковому задоволенню, а постанова суду апеляційної інстанції - скасуванню, із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

49. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 352, 356 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити частково.

Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2024 року скасувати, залишити в силі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року у справі №420/11248/24.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак

І.В. Желєзний

Ж.М. Мельник-Томенко,

Судді Верховного Суду