Справа № 160/31680/25
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2026-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
03.11.2025 року через підсистему Електронний суд Концерн "СоюзЕнерго" звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів від 08.09.2025 №UA110140/2025/000027/1;
визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів від 08.09.2025 №UA110140/2025/000028/1;
визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів від 08.09.2025 №UA110140/2025/000029/1;
Ухвалою суду від 10.11.2025 року позов було залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
17.11.2025 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви.
Також ухвалою суду від 19.11.2025 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, зокрема:
рішення про коригування митної вартості товарів від 08.09.2025 №UA110140/2025/000027/1, рішення про коригування митної вартості товарів від 08.09.2025 №UA110140/2025/000028/1, рішення про коригування митної вартості товарів від 08.09.2025 №UA110140/2025/000029/1;

картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Південно-Східної митниці;

ЕМД разом із додатками;

запит митниці щодо додаткових документів;

листи позивача, разом із додатковими документами;

відомості/інформацію що послугували підставою для відмови позивачу в прийнятті митної декларації та інші докази щодо суті спору.

02.12.2025 представником Південно-східної митниці до суду подано клопотання, в якому заявник просить здійснювати розгляд справи порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 03.12.2025 року у задоволенні клопотання представника Південно-східної митниці про розгляд справи в порядку загального позовного провадження відмовлено.

04.12.2025 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву. У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Отже, рішення у цій справі приймається судом 16.01.2026 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

ІІ. ДОВОДИ ПОЗИВАЧА

У обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачем з метою митного оформлення товарів подано до митного органу митну декларацію та документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів.

Під час декларування товарів позивачем обрано основний метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) та подано документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів відповідно до вимог статті 53 Митного кодексу України (далі МК України).

Вказує, що в оскаржуваних рішеннях митницею не зазначені обґрунтовані сумніви щодо заявленої декларантом митної вартості товарів, не обґрунтовано неможливість застосування основного методу визначення митної вартості та не обґрунтовано застосування резервного методу.

Всі необхідні документи для підтвердження митної вартості товарів наявні у позивача та надані під час митного оформлення товарів.

З огляду на викладене, позивач вважає, що оскаржувані ним рішення про коригування митної вартості товарів є необґрунтованими, безпідставними та таким, що підлягає скасуванню судом.

ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА

Через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є правомірним, оскільки в документах, які надані позивачем до митниці разом з митною декларацією, містились розбіжності та були відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, на підставі яких проводився розрахунок останньої, наявні розбіжності та відсутні дані відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості товарів.

Крім того, відповідач наголошує на тому, що декларантом не подано всіх додаткових документів, які витребувані митницею згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. ч. 2-4 ст. 53 МК України.

ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Товариство з обмеженою відповідальністю КОНЦЕРН "СОЮЗЕНЕРГО" (далі Позивач) уклало контракт від 18.09.2024 № 18/9-2024 з компанією «YUANDA VALVE GROUP CO., LTD» (Китай) та додаток до нього Специфікації від 18.09.2025 №4 на закупівлю «Засувка з маховиком» код згідно УКТЗЕД на умовах FOB- TIANJIN (Китай).

У вересні 2025р партія товару, яка складалась з трьох контейнерів (через порт GDANSK (Польща)) надійшла до м. Дніпро (Україна) на підставі коносаменту від 22.06.2025 NSZSE25050474 та Договір про транспортно-екпедиторське обслуговування від 09.12.2024 N0912-24, Специфікації від 18.09.2025 року №4.

Особою відповідальною за декларування, згідно договору про надання послуг митного брокера, визначено ФОП ОСОБА_1 .

Декларантом до Південно-західної митниці для митного оформлення за ЕМД від 08.09.2025 N 25UA81U6 заявлено першу партію товару. Митні платежі склали: (вид платежу 028-ПДВ) 5144553,64 гривень.

До декларації надано наступні документи: 1. Контракт від 18.09.2024 N18.9-2024, 2. Специфікація від 18.09.2025 №4 до контракту, 3. Інвойс-фактура від 16.06.2025 N18/9-2024-4/5-03, 4. Платіжна інструкція в іноземній валюті від 25.04.2025 N115, 5. Платіжна інструкція в іноземній валюті від 03.06.2025 N124, 6. Договір про транспортно-експедиторське обслуговування від 09.12.2024 N0912-24, 7. Договір про організацію перевезення вантажів автотранспортом від 19.07.2023 N19.07.2023, 8. Договір про надання транспортно-експедиторських послуг від 14.03.2024 N2005, 9. Коносамент від 22.06.2025 NSZSE25050474, 10. Рахунок-фактура від 03.09.2025 N LS-4674542, 11.Заявка на організацію транспортування і експедирування вантажу від 12.06.2025 N0912-17, 12. Автотранспортна накладна від 04.09.2025 N480287. 1-5 Комерційні та товаросупровідні документи що підтверджують вартість товару на умовах FOB- TIANJIN (Китай). 6-12 транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість морського перевезення за маршрутом TIANJIN (Китай)- GDANSK (Польща) та автотранспортного перевезення за маршрутом GDANSK (Польща)- кордон України (Пункт пропуску "Ягодин - Дорогуск". Відділи митного оформлення № 3 - 6 митного поста "Ягодин") -Дніпро (Україна) в тому числі вартість обробки вантажу в порту GDANSK (Польща) та експедиторська винагорода за межами України.

Декларантом було отримано повідомлення Дніпровської митниці від 08.09.2025 №338315, в якому посадова особа Відповідача витребувала додаткові документи з наступних підстав: 1. Відповідно до відомостей інвойсу від 16.06.2025 № NO18/9-2024-4/5-03 та специфікації від 18.09.2025 №4 до зовнішньоекономічного контракту від 18.09.2024 № 18/9-2024, передбачено 30% передоплату та оплату 70% перед відвантаженням. Декларантом надано платіжні інструкції в іноземній валюті від 25.04.2025 №115 на суму 40772.25 дол. США та від 03.06.2025 №124 на суму 95135.25 дол. США. У графах «Призначення платежу» вказано контракт від 18.09.2024 № 18/9-2024 та специфікацію №4. Проте, терміни оплати за вказаними платіжними інструкціями в іноземній валюті не відповідають термінам оплати, зазначеним в інвойсі від 16.06.2025 № NO18/9-2024-4/5-03 та специфікації від 18.09.2025 року №4.

Декларант надав Лист 08.09.2025 року №0809/02 в якому зазначив, що більше надати додаткові документи, зазначених частиною 6 статті 53 МКУ в 10-денний термін, надати немає можливості.

Декларантом в повідомлені митниці від 08.09.2025 року №338319 отримано файл з Рішенням про коригування митної вартості від 08.09.2025 №UA110140/2025/000027/1.

У Рішенні про коригування митної вартості від 08.09.2025 №UA110140/2025/000027/1 в графі 33 відомості про обставини про прийняття рішення та джерела інформації відсутні.

Декларантом для митного оформлення першої партії товару подано ЕМД від 08.09.2025 року №25UA10U2. Митні платежі склали: (вид платежу 028-ПДВ) 681629,61 грн. Таким чином митні платежі сплачені за митне оформлення першої партії збільшились на 167175,97 гривень.

Декларантом до Південно-західної митниці для митного оформлення за ЕМД від 08.09.2025 №25UA94U8 заявлено другу партію товару. Митні платежі склали: (вид платежу 028-ПДВ) 496935,90 грн. До декларації надано наступні документи: 1.Контракт від 18.09.2024 N18.9-2024, 2. Специфікація від 18.09.2025 №4 до контракту, 3.Інвойс-фактура від 16.06.2025 N18/9-2024-4/5-02, 4. Платіжна інструкція в іноземній валюті від 25.04.2025 N115, 5. Платіжна інструкція в іноземній валюті від 03.06.2025 №124, 6.Договір про транспортно-експедиторське обслуговування від 09.12.2024 N0912-24, 7. Договір про організацію перевезення вантажів автотранспортом від 19.07.2023 N19.07.2023,8. Договір про надання транспортно-експедиторських послуг від 14.03.2024 N2005, 9. Коносамент від 22.06.2025 N SZSE25050474, 10. Рахунок-фактура від 02.09.2025 NLS-4674233, 11. Заявка на організацію транспортування і експедирування вантажу від 12.06.2025 N0912-15, 12. Автотранспортна накладна від 03.09.2025 N480287. 1-5 Комерційні та товаросупровідні документи що підтверджують вартість товару на умовах FOB- TIANJIN (Китай). вартість 6-12 транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про морського перевезення за маршрутом TIANJIN (Китай)- GDANSK (Польща) та автотранспортного перевезення за маршрутом GDANSK (Польща)-кордон України (Пункт пропуску "Ягодин - Дорогуск". Відділи митного оформлення № 3 - 6 митного поста "Ягодин") -Дніпро (Україна) в тому числі вартість обробки вантажу в порту GDANSK (Польща) та експедиторська винагорода за межами України.

Декларантом отримано повідомлення Дніпровської митниці від 08.09.2025 N338334, в якому посадова особа Відповідача витребувала додаткові документи з посиланням на те, що відповідно до відомостей інвойсу від 16.06.2025 №NO18/9-2024-4/5-02 та специфікації від 18.09.2025 №4 до зовнішньоекономічного контракту від 18.09.2024 № 18/9-2024, передбачено 30% передоплату та оплату 70% перед відвантаженням. Декларантом надано платіжні інструкції в іноземній валюті від 25.04.2025 №115 на суму 40 772.25 дол. США та від 03.06.2025 №124 на суму 95 135.25 дол. США. У графах «Призначення платежу» вказано контракт від 18.09.2024 № 18/9-2024 та специфікацію №4. Проте, терміни оплати за вказаними платіжними інструкціями в іноземній валюті не відповідають термінам оплати, зазначеним в інвойсі від 16.06.2025 №NO18/9-2024-4/5-02 та специфікації від 18.09.2025 року №4.

Декларантом було надано Лист від 08.09.2025 N0809/01 в якому зазначено, що більше надати додаткових документів, зазначених частиною 6 статті 53 МКУ в 10-денний термін надати немає можливості.

Декларант в повідомлені митниці від 08.09.2025 N338348 отримав файл, з Рішенням про коригування митної вартості від 08.09.2025 №UA110140/2025/000028/1.

В Рішенні про коригування митної вартості від 08.09.2025 №UA110140/2025/000028/1 в графі 33 відомості про обставини про прийняття рішення та джерела інформації відсутні.

Декларантом для митного оформлення першої партії товару подано ЕМД від 08.09.2025 року №25UA19U4. Митні платежі склали: (вид платежу 028-ПДВ) 715000,44 грн. Таким чином митні платежі сплачені за митне оформлення першої партії збільшились на 218064,54 гривень.

Декларантом до Південно-західної митниці (далі Відповідач) для митного оформлення за ЕМД від 08.09.2025 N 25UA88U0заявлено третю партію товару. Митні платежі склали: (вид платежу 028-ПДВ) 542661,41 грн. До декларації надано наступні документи: 1. Контракт від 18.09.2024 N18.9-2024, 2. Специфікація від 18.09.2025 №4 до контракту, 3. Інвойс-фактура від 16.06.2025 N18/9-2024-4/5-01, 4. Платіжна інструкція в іноземній валюті від 25.04.2025 N115, 5. Платіжна інструкція в іноземній валюті від 03.06.2025 N124, 6. Договір про транспортно-експедиторське обслуговування від 09.12.2024 N0912-24, 7. Договір про організацію перевезення вантажів автотранспортом від 19.07.2023 N19.07.2023, 8. Договір про надання транспортно-експедиторських послуг від 14.03.2024 N2005, 9. Коносамент від 22.06.2025 N SZSE25050474, 10. Рахунок-фактура від 02.09.2025 NLS-4674236, 11. Заявка на організацію транспортування і експедирування вантажу від 12.06.2025 N0912-16, 12. Автотранспортна накладна від 02.09.2025 N480287. 1-5 Комерційні та товаросупровідні документи що підтверджують вартість товару на умовах FOB- TIANJIN (Китай). 6-12 транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість морського перевезення за маршрутом TIANJIN (Китай) GDANSK (Польща) та автотранспортного перевезення за маршрутом GDANSK (Польща)- кордон України (Пункт пропуску "Ягодин - Дорогуск". Відділи митного оформлення № 3 - 6 митного поста "Ягодин") -Дніпро (Україна) в тому числі вартість обробки вантажу в порту GDANSK (Польща) та експедиторська винагорода за межами України.

Декларантом отримано повідомлення Дніпровської митниці від 08.09.2025 року N338346, в якому посадова особа Відповідача витребувала додаткові документи, посилаючись на те, що згідно відомостей інвойсу від 16.06.2025 № NO18/9-2024-4/5-01 та специфікації від 18.09.2025 №4 до зовнішньоекономічного контракту від 18.09.2024 № 18/9-2024, передбачено 30% передоплату та оплату 70% перед відвантаженням. Декларантом надано платіжні інструкції в іноземній валюті від 25.04.2025 №115 на суму 40 772.25 дол. США та від 03.06.2025 №124 на суму 95 135.25 дол. США. У графах «Призначення платежу» вказано контракт від 18.09.2024 № 18/9-2024 та специфікацію №4. Проте, терміни оплати за вказаними платіжними інструкціями в іноземній валюті не відповідають термінам оплати, зазначеним в інвойсі від 16.06.2025 № NO18/9-2024-4/5-01 та специфікації від 18.09.2025 №4.

Декларант надав Лист 08.09.2025 N0809/03 в якому зазначив, що більше надати додаткових документів, зазначених частиною 6 статті 53 МКУ в 10-денний термін надати немає можливості.

Декларант в повідомлені митниці від 08.09.2025 №338387 зазначив про відмову в застосуванні митної вартості визначеної декларантом з таких підстав: «Із запропонованих митницею додаткових документів, що можуть бути надані декларантом на підтвердження заявленої митної вартості інші додаткові документи до митного контролю не надавались»; «Зазначені у електронному повідомленні від митниці до декларанта розбіжності не спростовані та не обґрунтовані документально».

Декларант в повідомлені митниці від 08.09.2025 року №338386 отримав файл з Рішенням про коригування митної вартості від 08.09.2025 №UA110140/2025/000029/1.

У Рішенні про коригування митної вартості від 08.09.2025 №UA110140/2025/000029/1 в графі 33 відомості про обставини про прийняття рішення та джерела інформації відсутні.

Декларантом для митного оформлення першої партії товару подано ЕМД від 08.09.2025 N 25UA24U3.

Митні платежі склали: (вид платежу 028-ПДВ) 719341,02 гривень.

Фактично митні платежі сплачені за митне оформлення першої партії збільшились на 176679,61 гривень.

Незгода позивача з рішеннями про коригування митної вартості товарів, стала підставою для звернення до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.

V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Відповідно до ч. 1 ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно з ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Суд зазначає, що ч. 2 ст. 53 МК України містить вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. До них відносяться: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу ч. ч. 1-2 ст. 53 МК України слідує, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Ця норма кореспондується з положеннями ст. 318 МК України, у частині третій якої встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 року «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила, а саме на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у ст. 8 МК України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності, гласності та прозорості.

За правилами ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Отже, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

З наведеним висновком кореспондуються положення п. 2 ч. 5 ст. 54 МК України, за змістом якої відповідач має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

Відповідно до ч. 3 ст. 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування, відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною 6 статті 54 МК України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

За приписами ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно з ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до ч. ч. 2-8 ст. 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу, відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості, згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Частиною 7 статті 54 МК України передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Також, за приписами ч. ч. 1-2 ст. 64 МК України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Системний аналіз вказаних положень МК України дає підстави для висновку, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, однак, дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (ч. 7 ст. 54 МК України).

Згідно з ч. 6 ст. 53 МК України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

В той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Отже, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.06.2019 року в адміністративній справі №803/667/17.

VІ. ОЦІНКА СУДУ

Суд встановив, що відповідач за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, заявленої позивачем, дійшов висновку, що в наданих декларантом документах міститься ряд розбіжностей, наявність яких унеможливлює підтвердження всіх числових значень складових митної вартості.

Надаючи оцінку доводам відповідача, які стали підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів, суд зазначає про таке.

У ході перевірки правильності визначення митної вартості товарів, митниця дійшла висновку про неможливість застосування методу за ціною договору, оскільки в ході перевірки правильності визначення митної вартості товару були виявлені невідповідності та розбіжності у документах та відомостях, наданих до митного контролю, відсутність підтвердження числових значень складових митної вартості товару.

Як встановлено судом з матеріалів справи, позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені частиною другою статті 53 МК України.

Отже, встновлено, що відповідач за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, заявленої позивачем, дійшов висновку, що в наданих декларантом документах міститься ряд розбіжностей, наявність яких унеможливлює підтвердження всіх числових значень складових митної вартості.

Дослідивши докази по справі, встановлено про те, що при митному оформлені трьох партій товару за митними деклараціями від 08.09.2025 року №№25UA81U6, 25UA94U8, 25UA88U0 відповідач зазначив аналогічні підстави для витребування додаткових документів, а саме:

У повідомлені від 08.09.2025 №338315 «Відповідно до відомостей інвойсу від 16.06.2025 року №NO18/9-2024-4/5-03 та специфікації від 18.09.2025 №4 до зовнішньоекономічного контракту від 18.09.2024 №18/9-2024, передбачено 30% передоплату та оплату 70% перед відвантаженням. Декларантом надано платіжні інструкції в іноземній валюті від 25.04.2025 №115 на суму 40772.25 дол. США та від 03.06.2025 №124 на суму 95135.25 дол. США. У графах «Призначення платежу» вказано контракт від 18.09.2024 №18/9-2024 та специфікацію №4. Проте, терміни оплати за вказаними платіжними інструкціями в іноземній валюті не відповідають термінам оплати, зазначеним в інвойсі від 16.06.2025 № NO18/9-2024-4/5-03 та специфікації від 18.09.2025 №4».

У повідомлені від 08.09.2025 N338334 «Відповідно до відомостей інвойсу від 16.06.2025 №NO18/9-2024-4/5-02 та специфікації від 18.09.2025 №4 до зовнішньоекономічного контракту від 18.09.2024 № 18/9-2024, передбачено 30% передоплату та оплату 70% перед відвантаженням. Декларантом надано платіжні інструкції в іноземній валюті від 25.04.2025 №115 на суму 40 772.25 дол. США та від 03.06.2025 №124 на суму 95 135.25 дол. США. У графах «Призначення платежу» вказано контракт від 18.09.2024 № 18/9-2024 та специфікацію №4. Проте, терміни оплати за вказаними платіжними інструкціями в іноземній валюті не відповідають термінам оплати, зазначеним в інвойсі від 16.06.2025 №NO18/9-2024-4/5-02 та специфікації від 18.09.2025 №4».

У повідомлені від 08.09.2025 N338346 «Відповідно до відомостей інвойсу від 16.06.2025 №NO18/9-2024-4/5-01 та специфікації від 18.09.2025 №4 до зовнішньоекономічного контракту від 18.09.2024 № 18/9-2024, передбачено 30% передоплату та оплату 70% перед відвантаженням. Декларантом надано платіжні інструкції в іноземній валюті від 25.04.2025 №115 на суму 40 772.25 дол. США та від 03.06.2025 №124 на суму 95 135.25 дол. США. У графах «Призначення платежу» вказано контракт від 18.09.2024 № 18/9-2024 та специфікацію №4. Проте, терміни оплати за вказаними платіжними інструкціями в іноземній валюті не відповідають термінам оплати, зазначеним в інвойсі від 16.06.2025 №NO18/9-2024-4/5-01 та специфікації від 18.09.2025 року №4.

Дослідивши докази по справі, слід вказати про те, що умови оплати визначені в Контракті від 18.09.2024 № 18/9-2024 та додатку до нього - Специфікації від 18.09.2025 №4 таким чином.

У п. 1.1 Контракту від 18.09.2024 № 18/9-2024 визначено «Продавець продає, а Покупець купує труби та металопродукцію, далі іменовані «товар», у відповідності з специфікаціями, які є невід`ємною частиною цього контракту.

У п. 1.2 У випадках розбіжності умов Контракту з умовами Специфікацій, пріоритет мають умови Специфікацій. В п. 5.1 -Умови оплати уточнюються в специфікаціях до контракту.

У Специфікації від 18.09.2025 року №4 зазначені умови оплати, а саме: 30% передоплата перед замовленням та оплата 70% перед відвантаженням. Вартість всієї партії товару погоджена в розмірі 135907,50 дол. США.

На виконання умов оплати було здійснено 30% переплати в розмірі сорок тисяч сiмсот сiмдесят два долари США 25 центiв (Платіжна інструкція в іноземній валюті від 25.04.2025 N115). Призначення платежу оплата за контрактом від 18.09.2024 №18/9-2024 та специфікації №4.

На виконання умов оплати було здійснено 70% сплати в розмірі дев`яносто п`ять тисяч сто тридцять п`ять доларiв США 25 центiв (Платіжна інструкція в іноземній валюті від 03.06.2025 N124). Призначення платежу оплата за контрактом від 18.09.2024 №18/9-2024 та специфікації №4.

Після сплати була відвантажена частина партії в трьох контейнерах вартість, зазначеною в інвойсах-фактурах від 16.06.2025 року №18/9-2024-4/5-03 (на суму 20610,20 дол.), від 16.06.2025 N18/9-2024-4/5-02 (на суму 21603,07 дол.) та від 16.06.2025 №18/9-2024-4/5-01 (на суму 21731,52 дол.), разом на суму 63944,79 дол. США. Сортамент товару, зазначений в інвойсах відповідає сортаменту, зазначеному в Специфікації від 18.09.2025 №4, вартість позицій товару відповідає вартості позицій в інвойсі.

Отже, враховуючи наведене вище, слід дійти висновку, що оплата була проведена згідно умов контракту на підставу контракту та специфікації.

Інвойс-фактури не є документом, згідно якого проводиться переплата, в них зазначається інформацію про проведену оплату за всю партію товару, в тому числі і за частину, завантажену в відповідний контейнер.

Верховним Судом, при прийнятті рішень по справам про коригування митної вартості неодноразово висловлювались наступні правові висновки щодо умов оплати за товар: у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися Відповідачем до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару. Суперечності у відомостях щодо умов оплати товару у документах, доданих до вантажної митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі № 804/4680/16.

При цьому слід вказати про те, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Про підстави відмови Відповідача у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю зазначено в повідомлені Відповідача від 08.09.2025 року №338387 (стосується третього контейнеру), а саме:

«Із запропонованих митницею додаткових документів, що можуть бути надані декларантом на підтвердження заявленої митної вартості інші додаткові документи до митного контролю не надавались»;

«Зазначені у електронному повідомленні від митниці до декларанта розбіжності не спростовані та не обґрунтовані документально»;

«вартість товару скоригована митницею за другорядним методом визначення митної вартості - 2-ґ резервний метод (метод 6), згідно з положеннями ст.64 МКУ, та ґрунтується на раніше визнаній митним органом митній вартості товару, випущеного у вільний обіг за ЕМД від 15.07.2025 №UA110140/2025/005792 (25UA92U1) та 30.07.2025 року №UA110140/2025/006258 (25UA58U5)».

Слід вказати про те, що саме по собі ненадання додаткових документів не є підставою в відмові застосування митної вартості визначеної декларантом.

Отже, враховуючи наведене, судом під час розгляду справи встановлено, що позивачем було надано документи, якими підтверджено вартість товару.

Таким чином, позивачем під час митного оформлення надані усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору.

По суті, слід вказати про те, що вказані митним органом зауваження носять формальний характер, що у їх сукупності та окремо кожне не вказує на наявність підстав для коригування заявленої декларантом вартості товару.

Щодо інших запитуваних митницею додаткових документів, суд вважає за необхідне зазначити, що останні в силу положень ч. 3 ст. 53 МК України є додатковими документами та надаються декларантом за наявності виключно у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що булла фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Слід вказати, що суд не заперечує права митного органу, з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (ч. 5 ст. 54 МК України), проте, для цього він має довести підстави застосування норм ч. 3 ст. 53 МК України: наявність розбіжностей у поданих декларантом документах, ознак підробки або відсутність усіх відомостей про числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Саме лише посилання на наявність у нього інформації про іншу ціну ідентичного товару не є достатньою підставою не визнавати митну вартість, визначену за ціною договору.

Суд зазначає, що у рішенні, яке оскаржується, та у відзиві на позов відповідач, всупереч положенням частини 3 статті 53 Митного кодексу України, не зазначив, які документи, вказані у частині 2 статті 53 Митного кодексу України, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості; або містять ознаки підробки; або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, митним органом аргументовано не доведено, що заявлені декларантом відомості про митну вартість товару є неповними та/або недостовірними, у тому числі, належним чином не обґрунтовано невірне визначення митної вартості товару.

Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої позивачем митної вартості товару, судом не встановлено.

Щодо інших тверджень митного органу, які визначені як підстави для помилковості визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, суд виходить з того, що саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Суд зауважує, що митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Так, Верховний Суд у постанові від 23.07.2019 року по справі №1140/3242/18 вказав на те, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

Отже, відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.

Наведені зауваження, що викладені відповідачем у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів, суд вважає помилковими, оскільки їх не можна віднести до таких, які можуть слугувати підставою для відмови у визначенні митної вартості товарів за ціною договору (контракту), адже вказані обставини не впливають на формування митної вартості товару, не вказують на наявність розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості. Документи, на які посилається відповідач не є документами, які підтверджують митну вартість товарів, вичерпний перелік яких наведено у ч. 1 ст. 53 МК України.

Отже, у ході судового розгляду справи суд доходить висновку, що відповідач не спростував контрактну ціну товару, а також не підтвердив об`єктивну неможливість на підставі наданих позивачем документів визначити ціну та рівень митної вартості товару за ціною договору. Додаткових переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не надано, a інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару судом не встановлено.

Отже, подані декларантом до митного органу документи у своїй сукупності підтверджують заявлену товариством митну вартість та її складові частини, не мають розбіжностей, відомості про визначення митної вартості в цих документах є достовірними, базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

По суті вказані митним органом зауваження носять формальний характер, що у їх сукупності та окремо кожне не вказує на наявність підстав для коригування заявленої декларантом вартості товару.

При цьому, як вже зазначалось вище суд також звертає увагу, що факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування відповідачем, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не можуть слугувати підставою для відмови в митному оформленні товару.

На переконання суду, у спірному випадку, відповідач не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за ціною договору, з огляду на що суд не вбачає підстав для незастосування основного методу визначення митної вартості товару за ціною договору.

Отже, оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача.

Разом з тим, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, в ході судового розгляду не довів обґрунтованість своїх висновків і правомірності прийнятих на їх підставі рішень.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та встановлених обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.

Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.

Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову Концерн "СоюзЕнерго" до Південно-Східної митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, про таке.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до приписів статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 7267,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Концерн "СоюзЕнерго" до Південно-Східної митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів від 08.09.2025 року №UA110140/2025/000027/1.

Визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів від 08.09.2025 №UA110140/2025/000028/1.

Визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів від 08.09.2025 №UA110140/2025/000029/1.

Стягнути з Південно-Східної митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь Концерн "СоюзЕнерго" судові витрати з оплати судового збору в сумі 7267,20 гривень.

Позивач: Концерн "СоюзЕнерго" (51205, Дніпропетровська обл., м.Новомосковськ, вул. Спаська, 8, ).

Відповідач: ПІВДЕННО-СХІДНА МИТНИЦЯ (49038, м. Дніпро, вул. Ольги Княгині, 22, ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 16.01.2026 року.

Суддя В.В. Ільков