Справа № 420/35353/25
Суддя: Лебедєва Г.В.
Дата ухвалення: 2026-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову в призначенні експертизи

30 січня 2026 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Лебедєвої Г.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Злогодуха О.А.,

представника позивача Томашевського Р.М.,

представника відповідача Фролової І.М.,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні клопотання представника позивача про призначення судової мистецтвознавчої експертизи у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної військової адміністрації, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Міністерства культури України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної військової адміністрації, за участі третьої особи Міністерства культури та інформаційної політики України, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної військової адміністрації щодо не перегляду списків (переліків) об`єктів культурної спадщини, в частині пам`ятки містобудування та архітектури національного значення Садиби Курисів в с. Курісове Березівського району Одеської області, яку взято на державний облік відповідно до Постанови Ради Міністрів Українсько PCP від 24.08.1963 №970 та не здійснення подання щодо незанесення пам`ятки містобудування та архітектури національного значення Садиби Курисів в с. Курісове Березівського району Одеської області до Державного реєстру нерухомих пам`яток України;

- зобов`язати Департамент культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної військової адміністрації () здійснити перегляд списків (переліків) об`єктів культурної спадщини, в частині пам`ятки містобудування та архітектури національного значення Садиби Курисів в с. Курісове Березівського району Одеської області, яку взято на державний облік відповідно до Постанови Ради Міністрів Українсько PCP від 24.08.1963 №970 та здійснити подання щодо незанесення пам`ятки містобудування та архітектури національного значення Садиби Курисів в с. Курісове Березівського району Одеської області до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Ухвалою суду від 21.10.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано час для усунення недоліків шляхом надання до суду уточненої позовної заяви з урахуванням висновків викладених в ухвалі суду; доказів сплати судового збору у розмірі 968,96 грн.

31.10.2025 року до суду надійшла заява про усунення недоліків до якої долучено квитанцію про сплату судового збору та уточнену позовну заяву, в якій зазначено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Міністерства культури та стратегічних комунікацій України.

Ухвалою від 04.11.2025 року суд відкрив провадження в адміністративній справі та ухвалив розгляд справи № 420/35353/25 здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання на 02.12.2025 року.

Підготовче судове засідання, призначене на 02.12.2025 року, перенесено на 23.12.2025 року у зв`язку з неможливістю провести фіксування судового засідання через збій в роботі ВКЗ.

18.12.2025 року від позивача надійшла заява про змін предмету спору, в якій позовні вимоги викладено в наступній редакції:

- визнати протиправними дії Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної військової адміністрації щодо здійснення подання щодо занесення пам`ятки містобудування та архітектури національного значення Садиби Курисів в с. Курісове Березівського району Одеської області до Державного реєстру нерухомих пам`яток України;

- зобов`язати Департамент культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної військової адміністрації () здійснити подання щодо незанесення пам`ятки містобудування та архітектури національного значення Садиби Курисів в с. Курісове Березівського району Одеської області до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

В підготовче судове засідання, призначене на 23.12.2025 року, з`явилися представники сторін та представник третьої особи.

В підготовчому судовому засіданні на обговорення учасників справи поставлено питання про прийняття до розгляду заяви позивача про зміну предмету позову по справі.

Представник позивача просив суд прийняти до розгляду заяву про зміну предмету позову та продовжити розгляд справи з урахуванням змінених позовних вимог.

Представник відповідача заперечувала проти прийняття до розгляду заяви про зміну предмету позову.

Представник третьої особи поклалася на розсуд суду.

Суд, ухвалою занесеною до протоколу судового засідання від 23.12.2025 року, прийняв до розгляду заяву позивача про зміну предмету позову по справі та продовжив розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної військової адміністрації, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Міністерства культури та стратегічних комунікацій України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, з наступними позовними вимогами: визнати протиправними дії Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної військової адміністрації щодо здійснення подання щодо занесення пам`ятки містобудування та архітектури національного значення Садиби Курисів в с. Курісове Березівського району Одеської області до Державного реєстру нерухомих пам`яток України; зобов`язати Департамент культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної військової адміністрації () здійснити подання щодо незанесення пам`ятки містобудування та архітектури національного значення Садиби Курисів в с. Курісове Березівського району Одеської області до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, та надати строк відповідачу та третій особі для подання відзиву та пояснень на позовну заяву з урахуванням заяви про зміну позовних вимог.

Ухвалою від 23.12.2025 року суд продовжив шістдесятиденний строк підготовчого провадження у справі № 420/35353/25 на тридцять днів та відклав підготовче засідання на 13.01.2026 року.

Підготовче судове засідання, призначене на 13.01.2026 року, відкладено на 20.01.2026 року у зв`язку з неможливістю провести фіксування судового засідання через збій в роботі ВКЗ.

14.01.2026 року до суду від заступника керівника Одеської обласної прокуратури надійшла заява про вступ Одеської обласної прокуратури у справу (в порядку статті 53 КАС України) для представництва інтересів держави.

В підготовче судове засідання, призначене на 20.01.2026 року, з`явилися представники сторін, представник третьої особи та представник Одеської обласної прокуратури.

В підготовчому судовому засіданні на обговорення учасників справи поставлено заяву заступника керівника Одеської обласної прокуратури про вступ Одеської обласної прокуратури у справу.

Ухвалою від 20.01.2026 року відмовлено у задоволенні заяви заступника керівника Одеської обласної прокуратури про вступ Одеської обласної прокуратури у справу.

20.01.2026 року до суду надійшло клопотання представника позивача про призначення судової мистецтвознавчої експертизи, в якій представник просить суд:

- призначати по справі судову мистецтвознавчу експертизу, на розгляд якої поставити наступні питання: Чи належить (відноситься) до символіки російської імперської політики пам`ятка архітектури - нежитлова будівля під №1 по вулиці І. Куриса в с. Курісове (кол. назва Петрівка) Березівського району Одеської області? Чи належить (відноситься) до пам`яток архітектури нежитлова будівля під №1 по вулиці І. Куриса в с. Курісове (кол. назва Петрівка) Березівського району Одеської області?

- оплату за проведення експертиз покласти на позивача Островерхого Віталія Михайловича;

- проведення експертизи доручити експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, який розташований;

- зупинити провадження по справі до одержання висновку експерта.

В обґрунтування клопотання представник позивача вказує, що підставами звернення позивача до суду стало те, що відповідач у порушення норм Порядку та ЗУ «Про охорону культурної спадщини», за наявності підстав Садиба Курисів в с. Курісове Березівського району Одеської області є символікою російської імперської політики, не вчиняв дій, встановлених законодавством щодо проведення перегляду списків (переліків) пам`яток всесоюзного, республіканського чи місцевого значення та не звертався з поданням до МКІП щодо незанесення пам`ятки архітектури національного значення садиби Курисів до Реєстру. Так, Садиба в с. Курісове Березівського району (колишня адреса - с. Петрівка, Комінтернівський район) Одеської області не занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, проте перебуває на державному обліку відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом України «Про охорону культурної спадщини» (далі - Закон), як пам`ятка архітектури республіканського значення (постанова Ради Міністрів Української PCP від 24 серпня 1963 року № 970 «Про впорядкування справи обліку та охорони пам`ятників архітектури на території Української PCP») під охоронним номером 575 та відповідно до абзацу шостого статті 1 Закону є пам`яткою національного значення, що підтверджується відповіддю Департаменту пам`яткоохоронної діяльності Міністерства культури та інформаційної політики №08/15/112-24 від 17.06.2024 року. Факт належності нежитлової будівлі «Садиба Куриса» до символіки російської імперської політики підтверджується фаховим висновком від 23.01.2025 року, підготовленим Доктором історичних наук, доцентом, професором кафедри філософії, політології, психології та права Одеської державної академії будівництва та архітектури Олександром Шишко, згідно якого розміщена у селi Покровсъке Березiвського району Одеськоi областi Садиба Kypiciв, що була збудована дiячами, якi були пов`язані iз здiйсненням росiйської iмперськоi полiтики та її глорифiкацiєю (закладена полковником Іваном Курісом у 1810 роцi), належить до символiки росiйської iмперської полiтики. Проте, у судовому засіданні, яке відбулось 23.12.2025 року, представником відповідача було залучено до матеріалів справи Висновок Українського інституту національної пам`яті №3507/2.2-08-25 від 23.12.2025, відповідно до якого архітектурний ансамбль Садиба (Садиба Курисів) є об`єктом історико-культурної спадщини, створеним у ХІХ столітті, і не містить обмежень, передбачених ЗУ «Про засудження та заборону пропаганди російської імперської політики в Україні і деколонізації топонімії». Таким чином, на думку представник позивача, матеріали справи містять два суперечливих документи (висновки фахівців) щодо належності об`єкта нерухомого майна Садиби Курисів до символіки російської імперської політики. З огляду на викладене, представник позивача уважає, що вирішення питання щодо належності Садиби Курисів до символіки російської імперської політики потребує спеціальних знань у сфері мистецтвознавства.

27.01.2026 року до суду надійшли заперечення представника Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної військової адміністрації на клопотання представника позивача про призначення експертизи, в яких представник відповідача вказує, що основне питання, запропоноване позивачем: «Чи належить (відноситься) до символіки російської імперської політики пам`ятка архітектури нежитлова будівля…» по своїй суті є питанням правової кваліфікації об`єкта нерухомого майна з точки зору застосування норм Закону України «Про засудження та заборону пропаганди російської імперської політики в Україні і деколонізацію топонімії». Визначення того, чи підпадає конкретний об`єкт під ознаки символіки російської імперської політики, передбачає: тлумачення норм матеріального права; застосування критеріїв, встановлених законом; оцінку правових наслідків. Зазначене віднесено виключно до компетенції суду та уповноважених органів державної влади і не може бути предметом експертного дослідження. Ці питання вже врегульовані чинним законодавством та належать до компетенції уповноважених державних органів, а не до сфери спеціальних мистецтвознавчих знань. Зокрема: питання статусу об`єкта культурної спадщини вирішується у порядку, визначеному Законом України «Про охорону культурної спадщини»; питання віднесення об`єкта до символіки імперської політики вирішується на підставі висновків Українського інституту національної пам`яті та відповідних нормативних актів. Призначення експертизи з такого питання фактично означатиме перекладення на експерта функцій правозастосування, що суперечить засадам адміністративного судочинства.

Також представник відповідача вказує, що до матеріалів справи долучено висновок Українського інституту національної пам`яті № 3507/2.2-08-25 від 23.12.2025, відповідно до якого архітектурний ансамбль «Садиба Курисів»: є об`єктом історико-культурної спадщини, створеним у ХІХ столітті; не містить обмежень, передбачених Законом України «Про засудження та заборону пропаганди російської імперської політики в Україні і деколонізацію топонімії». Український інститут національної пам`яті є спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, на який законом покладено реалізацію державної політики у сфері національної пам`яті та деколонізації. Таким чином, у справі вже наявний офіційний, компетентний та належний доказ щодо спірного питання. Посилання позивача на «суперечливість» висновків не може бути підставою для призначення експертизи, оскільки наданий ним фаховий висновок приватної особи: не є актом суб`єкта владних повноважень; не має обов`язкової юридичної сили; носить характер індивідуальної наукової позиції. За таких обставин відсутні підстави вважати, що офіційний висновок уповноваженого органу викликає обґрунтовані сумніви у розумінні статті 102 КАС України.

Крім того, представник Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної військової адміністрації зазначає, що факт перебування садиби Курисів на державному обліку як пам`ятки архітектури підтверджений: постановою Ради Міністрів Української РСР від 24.08.1963 № 970; поясненнями Міністерства культури України; положеннями абзацу шостого статті 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини». Зазначена обставина є юридично встановленою та не може бути предметом додаткового експертного дослідження. Відтак друге питання, запропоноване на вирішення експерта, на думку представника відповідача, є таким, що не має доказового значення для справи.

29.01.2026 року до суду надійшли заперечення представника Міністерства культури України на клопотання представника позивача про призначення експертизи, в яких зазначено, що представником позивача суду не надано жодних доказів, які б підтверджували, що обставини, з приводу яких між сторонами виник спір, не можуть бути встановлені без проведення судової експертизи. Також, не наведено обґрунтування, яким чином висновок експерта спростує або підтвердить обставини, що мають значення для правильного вирішення справи № 420/35353/25.

Представник третьої особи вказує, що «Садиба», 1820-1892 рр., охор. № 575 у с. Курісове Березівського району (раніше - смт Петрівка Комінтернівського району) Одеської області не занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, проте перебуває на державному обліку відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом, як пам`ятка архітектури республіканського значення (постанова Ради Міністрів УРСР від 24 серпня 1963 р. № 970 (зі змінами) і відповідно до абзацу шостого статті 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та пункту 3 розділу Х Закону є пам`яткою архітектури національного значення. Відповідно до частини першої статті 14 Закону занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру та внесення змін до нього (вилучення з Реєстру, зміна категорії пам`ятки) провадяться відповідно до категорії пам`ятки: а) пам`ятки національного значення - постановою Кабінету Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини протягом одного року з дня одержання подання. Відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону об`єкт не підлягає державній реєстрації до вирішення питання про його відповідність/невідповідність вимогам частини четвертої цієї статті. Рішення про занесення/незанесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру ухвалюється на підставі висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, з урахуванням рекомендацій Українського інституту національної пам`яті. Тобто, виключним центральним органом виконавчої влади, який надає рекомендації щодо того: чи є об`єкт культурної спадщини символікою комуністичного тоталітарного режиму відповідно до Закону України "Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки"; чи є об`єкт культурної спадщини символікою російської імперської політики відповідно до Закону України "Про засудження та заборону пропаганди російської імперської політики в Україні і деколонізацію топонімії"; є Українській інститут національної пам`яті (далі Інститут). Відповідно до підпункту 30) пункту 5 Положення про Український інститут національної пам`яті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 р. № 684 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 12 грудня 2025 р. № 1643), Інститут відповідно до покладених на нього завдань: 30) надає рекомендації про відповідність або невідповідність об`єкта культурної спадщини вимогам частини четвертої статті 13 Закону України Про охорону культурної спадщини.

Також Міністерства культури України, зазначає, що будівлі, у тому числі житлові будинки, незалежно від часу їх спорудження не можуть відноситись до обмеженої законом символіки. Крім того, зауважила, що «Садиба» взята на облік не як пам`ятка історії, а саме як пам`ятка архітектури.

Окрім викладено, представник третьої особи вказує, що на підставі наданих Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації документів відділом обліку пам`яток департаменту захисту та збереження культурної спадщини Міністерства опрацьовується проєкт постанови Кабінету Міністрів України про занесення пам`яток культурної спадщини національного значення в Одеській області до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Зазначений проєкт постанови відповідно до вимог Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 липня 2007 р. № 950 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 9 листопада 2011 р. № 1156) буде надісланий на погодження до заінтересованих органів (Міністерство фінансів України; Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України; Міністерство цифрової трансформації України; Міністерство розвитку громад та територій України; Одеська обласна військова адміністрація), а також до Українського інституту національної пам`яті з метою отримання рекомендацій Українського інституту національної пам`яті, передбачених частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про охорону культурної спадщини».

З огляду на викладене, на думку представника третьої особи, питання щодо належності до символіки російської імперської політики пам`ятки архітектури - нежитлова будівля під №1 по вулиці І. Куриса в с. Курісове (кол. назва Петрівка) Березівського району Одеської області не може бути предметом експертного дослідження.

Що стосується другого питання, то вказане питання, на думку представника Міністерства культури України, також не може ставитись на вирішення мистецтвознавчої експертизи, оскільки «Садиба», 1820- 1892 рр., охор. № 575 у с. Курісове Березівського району (раніше - смт Петрівка Комінтернівського району) Одеської області перебуває на державному обліку відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом, як пам`ятка архітектури республіканського значення (постанова Ради Міністрів УРСР від 24 серпня 1963 р. № 970 (зі змінами) і відповідно до абзацу шостого статті 1 Закону та пункту 3 розділу Х Закону України «Про охорону культурної спадщини» є пам`яткою архітектури національного значення.

В підготовче судове засідання, призначене на 30.01.2026 року, з`явилися представники сторін. Представник третьої особи в підготовче засідання не з`явилася.

В підготовчому судовому засіданні на обговорення учасників справи поставлено клопотання представника позивача про призначення судової мистецтвознавчої експертизи.

Представник позивача підтримав вказане клопотання та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача заперечувала проти вказаного клопотання з підстав викладених в поданих до суду письмових запереченнях та просила суд відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи в частині заявленого клопотання, суд зазначає наступне.

Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; поясненнями свідків.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Згідно ч. 1,2 ст. 101 КАС України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Частиною 1 ст. 102 КАС України визначено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності.

Отже, підставою для призначення судової експертизи є необхідність з`ясування обставин, які потребують спеціальних знань, тобто тих, що виходять за межі знань осіб, які беруть участь у справі, та судді, який розглядає справу та для з`ясування обставин, що мають значення для справи, тобто стосуються предмету та підстав позову.

Відповідно до ч. 3-6 ст. 102 КАС України при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.

Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їх думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Питання, які ставляться експерту, і його висновок з них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.

Так, представником позивача заявлено клопотання про призначення судової мистецтвознавчої експертизи на розгляд якої поставити наступні питання: Чи належить (відноситься) до символіки російської імперської політики пам`ятка архітектури - нежитлова будівля під №1 по вулиці І. Куриса в с. Курісове (кол. назва Петрівка) Березівського району Одеської області? Чи належить (відноситься) до пам`яток архітектури нежитлова будівля під №1 по вулиці І. Куриса в с. Курісове (кол. назва Петрівка) Березівського району Одеської області?

Подане клопотання обґрунтовано тим, що вирішення питання щодо належності ОСОБА_2 до символіки російської імперської політики потребує спеціальних знань у сфері мистецтвознавства.

Суд зазначає, що питання проведення судових експертиз регламентовано Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року №53/5 ( далі - Інструкція №53/5).

Згідно з пунктом 1.2 розділу І Інструкції №53/5 основними видами (підвидами) експертизи є: криміналістична, інженерно-технічна, економічна, товарознавча, експертиза у сфері інтелектуальної власності, психологічна, мистецтвознавча, військова, судово-ветеринарна, гемологічна, історикоархеологічна.

У відповідності з пунктом 7.1. розділу VIІ вказаної Інструкції до числа об`єктів мистецтвознавчої експертизи належать предмети антикваріату та твори монументального та станкового живопису, графіки, декоративно-ужиткового мистецтва, пам`ятки архітектури, скульптури, дрібної пластики, музичні інструменти, нотна література; нумізматика, фалеристика, геральдика та вексилологія (герби, прапори); друкована продукція, аудіо- та відеозаписи, фотографія.

Відповідно до пункту 7.2 розділу VIІ вказаної Інструкції основними завданнями мистецтвознавчої експертизи є: проведення атрибуції твору (встановлення автора твору, періоду створення роботи, приналежність до певної школи тощо); визначення художнього рівня, історичного значення, культурної цінності та стану твору; визначення оціночної або страхової вартості твору; визначення відповідності продукції вимогам законодавства про захист суспільної моралі.

Орієнтовний перелік вирішуваних питань: Чи є наданий на дослідження предмет оригіналом (авторською роботою), копією, виконаною від імені іншого автора, або копією, виконаною від імені автора? Хто є автором наданого на дослідження твору мистецтва? Чи підлягав даний твір мистецтва реставрації (який фрагмент тощо)? Яку вартість має твір мистецтва, що досліджується? Чи містяться на наданому носії інформації твори, що пропагують культ насильства та жорстокості? Чи є наданий на дослідження твір автентичним? Чи належить наданий на дослідження предмет до культурних цінностей, що мають художнє, історичне, етнографічне, наукове значення? Чи має інформація, що міститься на наданих на дослідження носіях інформації, порнографічний характер? Чи належать надані на дослідження предмети до продукції порнографічного характеру? Чи мають місце в наданому на дослідження творі (літературному, кінематографічному, театральному, видовищному) сцени порнографічного характеру? Чи належить інформація, що міститься на наданих на дослідження носіях, до дитячої порнографії? Чи містить наданий на дослідження об`єкт зображення комуністичної символіки? Чи містить наданий на дослідження об`єкт зображення націонал-соціалістичної (нацистської) символіки? Якщо перед експертом ставиться питання про вартість твору, у документі про призначення експертизи (залучення експерта) обов`язково зазначається період (час), станом на який необхідно вирішити поставлене питання.

Водночас, відповідно до частини першої статті 14 Закону «Про охорону культурної спадщини» занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру та внесення змін до нього (вилучення з Реєстру, зміна категорії пам`ятки) провадяться відповідно до категорії пам`ятки: а) пам`ятки національного значення - постановою Кабінету Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини протягом одного року з дня одержання подання. Відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону об`єкт не підлягає державній реєстрації до вирішення питання про його відповідність/невідповідність вимогам частини четвертої цієї статті. Рішення про занесення/незанесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру ухвалюється на підставі висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, з урахуванням рекомендацій Українського інституту національної пам`яті.

Відповідно до підпункту 30) пункту 5 Положення про Український інститут національної пам`яті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 р. № 684 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 12 грудня 2025 р. № 1643), Інститут відповідно до покладених на нього завдань: 30) надає рекомендації про відповідність або невідповідність об`єкта культурної спадщини вимогам частини четвертої статті 13 Закону України Про охорону культурної спадщини.

Тобто, виключним органом, який надає рекомендації щодо того: чи є об`єкт культурної спадщини символікою комуністичного тоталітарного режиму відповідно до Закону України "Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки"; чи є об`єкт культурної спадщини символікою російської імперської політики відповідно до Закону України "Про засудження та заборону пропаганди російської імперської політики в Україні і деколонізацію топонімії"; є Українській інститут національної пам`яті.

До матеріалів справи долучено висновок Українського інституту національної пам`яті № 3507/2.2-08-25 від 23.12.2025.

Позивач не довів, що офіційний висновок уповноваженого органу викликає обґрунтовані сумніви у його правильності.

Крім того, слід зауважити, що «Садиба» взята на облік не як пам`ятка історії, а саме як пам`ятка архітектури.

Стосовно другого питання, то вказане питання також не може ставитись на вирішення мистецтвознавчої експертизи, оскільки «Садиба», 1820-1892 рр., охор. № 575 у с. Курісове Березівського району (раніше - смт Петрівка Комінтернівського району) Одеської області перебуває на державному обліку відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом, як пам`ятка архітектури республіканського значення (постанова Ради Міністрів УРСР від 24 серпня 1963 р. № 970 (зі змінами) і відповідно до абзацу шостого статті 1 та пункту 3 розділу Х Закону України «Про охорону культурної спадщини» є пам`яткою архітектури національного значення, що не заперечується представником позивача та про що останній вказує в поданому клопотанні про призначення експертизи.

З урахуванням вказаного, судом не встановлено підстав для призначення експертизи в цій справі, а тому суд вважає необхідним у задоволенні клопотання про призначення мистецтвознавчої експертизи в адміністративній справі відмовити.

Керуючись ст.ст. 102, 241, 248, 256 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника позивача про призначення судової мистецтвознавчої експертизи відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Повний текст ухвали складено та підписано суддею 03.02.2026 року.

Суддя Г.В. Лебедєва