Справа № 260/7611/25
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2026-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 січня 2026 рокум. Ужгород№ 260/7611/25
13:21 год

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Скраль Т.В.

при секретарі Колушкіна Ю.В.,

за участю сторін:

прокурор: Мукачівська окружна прокуратура Закарпатської області - Черненко Світлана Сергіївна,

позивач 1: Держане агентство лісових ресурсів України - представник не з`явився,

позивач 2: Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства - представник не з`явився,

відповідач: Великолучківська сільська рада - представник не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою Мукачівської окружної прокуратури (89603, м. Мукачево, вул. А.Літуна, 15, код ЄДРПОУ ), в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України (01601, м. Київ, вул. Шота Руставелі, 9-а, ), Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства (79054, м. Львів, вул. Яворницького, 8б, ) до Великолучківської сільської ради Мукачівського району (89625, Закарпатська область, Мукачівський район, с. Великі Лучки, вул. Центральна, 37, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до статті 243 частини 3 КАС України 23 січня 2026 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення у повному обсязі складено 02 лютого 2026 року.

01 жовтня 2025 року Мукачівська окружна прокуратура, в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства до Великолучківської сільської ради Мукачівського району, якою просить: 1) визнати протиправною бездіяльність Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області неналежного розгляду на сесії ради подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 06.03.2025 № 08/409-25 з прийняттям рішення про віднесення земельних ділянок загальною площею 259,92 га до самозалісених у порядку, визначеному ч. ч. 2, 3, 5 ст. 57-1 Земельного кодексу України; 2) зобов`язати Великолучківську сільську раду Мукачівського району Закарпатської області розглянути на сесії ради подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 06.03.2025 № 08/409-25 з прийняттям рішення щодо віднесення земельних ділянок загальною площею 259,92 га до самозалісених земель у порядку, визначеному ч. ч. 2, 3, 5 ст. 57-1 Земельного кодексу України.

06 жовтня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі в порядку загального позовного провадження.

12 грудня 2025 року ухвалою суду закрито пiдготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

1. Позиції сторін.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що подання Західного УЛМГ від 06.03.2025 № 08/409-25 щодо віднесення земельних ділянок загальною площею 259,92 га до самозалісених земель належним чином розглянуто не було, оскільки Великолучківською сільською радою рішення по суті не прийнято. У зв`язку з цим вказане питання підлягає розгляду на наступній сесії Великолучківської сільської ради з прийняттям рішення відповідно до ч. ч. 2, 3, 5 ст. 57-1 Земельного кодексу України. Однак, Великолучківська сільська рада бездіє щодо прийняття на сесії рішення про віднесення вищезазначених земель до самозалісених. Оскільки за приписами Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством та джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах, питання щодо їх охорони потребує особливої уваги. Слід зазначити, що в Указі Президента України від 7 червня 2021 року № 228/2021 «Про деякі заходи щодо збереження та відтворення лісів» зазначається, що з метою збереження лісового фонду України, належного захисту і відтворення лісів, створення сприятливих умов для ведення лісового господарства започатковується реалізація екологічної ініціативи «Масштабне залісення України». При цьому, органи державної влади вживають заходів щодо ідентифікації самозалісених та придатних для створення лісів земельних ділянок державної та комунальної форм власності з метою їх подальшого використання для досягнення оптимальної лісистості України. З системного аналізу вищевказаних приписів нормативно-правових актів та вимог ст. 57-1 Земельного кодексу України можна дійти висновку, що подання Західного УЛМГ це тільки форма повідомлення належних суб`єктів публічно-правових відносин про виявлення самозалісених ділянок на підставі якого уповноважені суб`єкти повинні вжити заходів щодо збереження та відтворення лісів, зокрема, про віднесення земельних ділянок до самозалісених. Аналіз ст. ст. 57-1, 122 Земельного кодексу України та ст. ст. 1, 4, 5, 7, 45, 47, 48, 54 Лісового кодексу України і фактичний стан земель, зазначених у поданні Західного УЛМГ, свідчать, що ці угіддя є самозалісеними, а тому Великолучківська сільська рада протиправно не прийняла рішення щодо віднесення земельної ділянки до самозалісених земель.

10 жовтня 2025 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування зазначають, що Великолучківська сільська рада не допустила бездіяльності. Питання розглядалося на сесіях, створювалася комісія із залученням фахівців лісового господарства. Відсутність рішення зумовлена браком належної землевпорядної документації, що прямо передбачено ст. 57-1 Земельного кодексу України. Орган місцевого самоврядування має право відмовити у віднесенні земельних ділянок до самозалісених, якщо документи не відповідають законодавчим вимогам. Тому твердження про відсутність дискреції є безпідставним. Крім того, Позивачем не доведено, що інтереси держави реально порушені. Земельні ділянки не використовуються у спосіб, що шкодить інтересам держави. Сільська рада діяла добросовісно та в межах своїх повноважень.

15 жовтня 2025 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначають, що Великолучківська сільська рада згідно з ч. 1 ст. 122 ЗК України уповноважена розпоряджатися землями комунальної власності на її території, тому вирішення питання про віднесення земельних ділянок до самозалісених земель мало бути розглянуто на сесії цієї ради. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Отже, за результатом розгляду подання Західного УЛМГ у силу вимог норм Земельного кодексу України та Закону України «Про місцеве самоврядування» Великолучківська сільська рада зобов`язана прийняти відповідне управлінське рішення, у той час як остання протиправно не прийняла жодного рішення, зокрема, про віднесення земельних ділянок до самозалісених або ж про відмову у віднесенні із наведенням усіх підстав такої відмови. Поряд з цим, з листа філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» вбачається, що листи Великолучківської сільської ради з питань самозалісення, зокрема, з питань створення комісій, проведення обстеження, встановлення координат відносно самозалісених земельних ділянок загальною площею 259,92 га, в період з 01.01.2025 року не надходили. Аналіз ст. ст. 57-1, 122 Земельного кодексу України та ст. ст. 1, 4, 5, 7, 45, 47, 48, 54 Лісового кодексу України і фактичний стан земель, зазначених у поданні Західного УЛМГ, свідчать, що ці угіддя є самозалісеними, а тому Великолучківська сільська рада протиправно не прийняла рішення щодо віднесення земельної ділянки до самозалісених земель.

Представники позивачів 1, 2 та відповідача у судове засідання не з`явилися, однак про час і дату судового засідання повідомлені належним чином.

У відповідності до статті 205 частини 1, 3 пункту 1 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Представник Мукачівської окружної прокуратура Закарпатської області у судовому засіданні підтримала позов та просила його задовольнити з мотивів, що у ньому наведені.

2. Обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що 01 грудня 2023 року Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства звернулося з поданням до Голови Великолучківської ТГ Мукачівського району щодо віднесення земельних ділянок загальною площею 259,92 га до самозалісених земель та внесення даних до Державного Земельного кадастру як про самозалісені ділянки з подальшим їх закріпленням за постійним лісокористувачем відповідно до вимог статті 17 Лісового кодексу України. Зокрема, земельної ділянки площею 160,07 га з GPS координатами 48.507385, 22.624016 та земельної ділянки площею 99,85 га з GPS координатами 48.492377, 22.602367, які межують з лісовим масивом Лавківського лісництва філії «Мукачівське ЛГ» ДП «Ліси України» біля кварталу 54, вкриті акацією білою, осикою, тополею та березою, вік насаджень яких приблизно 20-30 років, (т.1, а.с. 67-68).

20 грудня 2024 року Великолучківська сільська рада, відповідно до протоколу засідання чергової сорок сьомої сесії, обговорили питання та підтримали пропозицію щодо створення спільної комісії та проведення відповідного обстеження земельних ділянок на місці для недопущення порушень прав землекористувачів/власників суміжних земельних ділянок, (т.1, а.с. 99).

06 березня 2025 року Західним міжрегіональним управлінням лісового та мисливського господарства скеровано голові Великолучківської ТГ Мукачівського району подання № 08/409-25, в якому просить розглянути питання щодо віднесення земельних ділянок, які знаходяться в межах Великолучківської ТГ та згідно даних карти «Геоінформаційна система лісових ресурсів України» бази даних ВО «Укрдержліспроект» ідентифіковані як самозалісені та межують з лісовим масивом Лавківського лісництва Берегівського надслісництва філії «Карпатський лісовий офіс ДП «Ліси України» квартал 54:

1. Площа приблизно 160,07 га, координати 48.507385,22.624016.

2. Площа приблизно 99,85 га, координати 48.492377, 22.602367.

Ділянки мають змішане насадження акації білої, осики, тополі та берези віком приблизно 20-30 років, (т.1, а.с. 94).

20 березня 2025 року Великолучківська сільська рада листом № 256/02-11 повідомила Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства, що до Великолучківської сільської ради із цього приводу звертався Головний лісничий філії «Мукачівського лісового господарства» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», - Андрій Волянський. Після того, як були надані відповідні додатки до змісту заяви, дане питання виносилося до розгляду на Постійній комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою, після чого було винесено на розгляд чергової сесії сільської ради. За наслідком обговорення депутатами сільської ради даного питання, так як сільською радою не може бути чітко встановлено розташування земельних ділянок загальною площею 259,92 га за GPS координатами (двома точками) які зазначені в листах філії «Мукачівське лісове господарство», також за наданими GPS координатами (точками) не зрозумілі межі земельних ділянок про які йде мова, на сесії було обговорено запропонувати філії «Мукачівське лісове господарство» для вивчення цього питання створити відповідну комісію із залученням фахівців, громадськості, екологів, з подальшим виїздом на місце по відповідним координатам та запросити до складу комісії представників Великолучківської сільської ради. За наслідками проведеної роботи комісії необхідно буде підготувати відповідні висновки, винести їх на повторне обговорення депутатами сільської ради та прийняття відповідного рішення, процедуру якого регламентує стаття 57-1 Земельного кодексу України, а остаточне рішення щодо земельних ділянок державної та комунальної власності приймаються органом, який здійснює розпорядження нею. В свою чергу зауважуємо, що питання «щодо віднесення земель до самозалісених» не є ініціативою Великолучківської сільської ради, тому якщо дане питання є актуальним, прохання створити комісію для обстеження та вивчення цього питання із залученням вищеописаних представників, або делегувати представника (представників) до складу комісії, яку буде утворено. Також зазначають, що Великолучківська сільська рада не підпорядковується відділу лісового та мисливського господарства у Закарпатській області. Виходячи з чого Начальник відділу не вправі визначати терміни проведення сесії ОМС. З огляду на вищеописане, для можливості подальшого розгляду цього питання, окрім створення спільної робочої групи (делегування підлеглих), прохання додати необхідний перелік документів до подання щодо повноважень Начальника відділу лісового та мисливського господарства у Закарпатській області - Василя Атаманюка, а саме: витяг із єдиного державного реєстру, копія положення, копія доручення, (т.1, а.с. 90).

03 вересня 2025 року Великолучківська сільська рада листом № 9733-25 повідомила Мукачівську окружну прокуратуру, що оскільки зміст подання не містив відповідних документів щодо розгляду питання по суті, сільською радою було надіслано ряд листів відповідей щодо надання уточнюючої інформації, створення спільної робочої комісії для вивчення питання перед повторним винесенням на розгляд сесії та надання відповідних документів які є необхідними для розгляду питання по суті.

Разом з цим повідомляють, що дане питання розглядалося на засіданні 47 сесії Великолучківської сільської ради восьмого скликання від 20 грудня 2024 року. В свою чергу, за результатами сесії сільською радою направлено відповідний лист №11/02-11 від 06.01.2025 року філії «Мукачівське лісове господарство», щодо створення комісії із залучення фахівців лісового господарства для проведення обстеження та встановлення відповідних координат в натурі для недопущення порушень прав суміжних землекористувачів та власників земельних ділянок.

Виходячи з вищенаведеного, питання щодо віднесення земельних ділянок орієнтовною площею 259,92 га, які розташовані на території Великолучківської сільської ради до самозалісених та в подальшому передачу їх в постійне користування ДП «Ліси України» знаходиться на стадії вивчення документів та встановлення коректних координат, після чого - депутати сільської ради будуть приймати відповідне рішення. Вкотре наголошують, що в даному випадку вся затримка - виключно за представниками ДП «Ліси України».

На розгляд сесії дане питання буде винесено повторно для прийняття відповідного рішення тільки після встановлення конфігурації, меж та чіткого місця розташування земельних ділянок, що напряму залежить від представників філії «Мукачівського лісового господарства» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».

В свою чергу повідомляють, що від 06.03.2025 року №08/409-25 до сільської ради надійшло подання від Державного агентства лісових ресурсів України, Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства, щодо віднесення земельних ділянок до самозалісених, орієнтовною площею 259,92 га, за підписом Начальника відділу лісового та мисливського господарства у Закарпатській області, теж лише із вказаними GPS координатами двох точок (без графічних матеріалів, додатки на 2 арк. До листа №08/409-25 - це подання від 2023 року). На це подання, в черговий раз, Великолучківською сільською радою було надіслано відповідь (лист в додатку, №256/02-11 від 20.03.2025). В цьому листі запропоновано створити комісію із залученням фахівців ДП «Ліси України», членів виконкому, депутатів та громадськості з подальшим виїздом на місце по відповідним координатам.

По теперішній час (вересень 2025р.) від філії «Мукачівське лісове господарство» Великолучківська сільська рада не отримала відповідь на пропозицію спільного комісійного обстеження та вивчення вищеописаного питання, для прийняття відповідного рішення.

Натомість в листі від 06.03.2025 №08/409-25 вказують, що при виникненні питань звернутися до с. Яноші, Берегівського району.

Вважають, що «зацікавлені» в першу чергу є саме відділ лісового та мисливського господарства у Закарпатській області. Повідомляють, що для подальшого розгляду цього подання, фахівцям ДП «Ліси України» та відділу лісового та мисливського господарства у Закарпатській області були надані контакти та адреса для безпосередньо звернення та доопрацювання цього питання, (т.1, а.с. 43-44).

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частини 1 статті 1 Земельного кодексу України).

Статтею 2 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Частиною 1 статті 3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Указом Президента України від 07 червня 2021 року № 228/2021 «Про деякі заходи щодо збереження та відтворення лісів» з метою збереження лісового фонду України, належного захисту і відтворення лісів, створення сприятливих умов для ведення лісового господарства на засадах сталого розвитку з урахуванням природних та економічних умов, забезпечення прав громадян на безпечне довкілля постановлено започаткувати з 2021 року реалізацію екологічної ініціативи «Масштабне залісення України».

Законом України від 20 червня 2022 року № 2321-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження лісів», який набрав чинності 10.07.2022, главу 11 Земельного кодексу України доповнено статтею 57-1 такого змісту:

«Стаття 57-1. Самозалісені землі.

1. Самозалісена ділянка - це земельна ділянка будь-якої категорії земель (крім земель лісогосподарського призначення, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення) площею понад 0,5 гектара, вкрита частково чи повністю лісовою рослинністю, залісення якої відбулося природним шляхом.

2. Віднесення земельної ділянки приватної власності до самозалісеної ділянки здійснюється її власником, а щодо земельних ділянок державної та комунальної власності - органом, який здійснює розпорядження нею.

Віднесення земельної ділянки, що перебуває у користуванні, заставі, до самозалісеної ділянки здійснюється за погодженням із землекористувачем, заставодержателем.

Рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки приймається за поданням відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.

3. Віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про належність всіх її угідь до угідь самозалісеної ділянки. Земельна ділянка вважається самозалісеною ділянкою з дня внесення зазначених відомостей до Державного земельного кадастру.

4. Віднесення земельної ділянки, сформованої як об`єкт цивільних прав, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, до самозалісеної ділянки здійснюється без розроблення документації із землеустрою.

5. Віднесення земельної ділянки, несформованої як об`єкт цивільних прав, а також земельної ділянки, сформованої як об`єкт цивільних прав, але відомості про яку не внесені до Державного земельного кадастру, до самозалісеної ділянки здійснюється відповідно до документації із землеустрою, на підставі якої відомості про земельну ділянку вносяться до Державного земельного кадастру».

Відповідно до Конституції України систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до частини 1 статті 10 цього Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Положеннями статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності не рідше ніж один раз на місяць.

Сесію сільської, селищної, міської ради відкриває і веде відповідно сільський, селищний, міський голова, а у випадках, передбачених частиною шостою цієї статті, - секретар ради; сесію районної у місті, районної, обласної ради - голова ради або відповідно заступник голови районної у місті, районної ради чи перший заступник, заступник голови обласної ради. У випадку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, сесію відкриває за дорученням групи депутатів, з ініціативи якої скликана сесія, один з депутатів, що входить до її складу, а веде за рішенням ради - один з депутатів цієї ради.

Сесія ради є повноважною, якщо в її пленарному засіданні бере участь більше половини депутатів від загального складу ради.

Протоколи сесій сільської, селищної, міської ради, прийняті нею рішення підписуються особисто сільським, селищним, міським головою, районної у місті, районної, обласної ради - головою відповідної ради, у разі їх відсутності - відповідно секретарем сільської, селищної, міської ради, відповідно заступником голови районної у місті, районної ради чи першим заступником, заступником голови обласної ради, а у випадках, передбачених частинами сьомою та дев`ятою цієї статті, - депутатом ради, який за дорученням депутатів головував на її пленарному засіданні.

Частинами 1, 2, 3 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради.

Частиною 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Таким чином, розгляд та вирішення питання про віднесення або про відмову у віднесенні земельних ділянок до самозалісених ділянок за поданням відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства приймається органом місцевого самоврядування виключно на пленарному засіданні сільської, селищної, міської ради у формі рішення та не може оформлятися листами у відповідь на подання.

Проте, Великолучківська сільська рада всупереч положенням статей 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статті 57-1 Земельного кодексу України (у редакції Закону № 2321-IX від 20.06.2022) не розглянула подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 06 березня 2025 року № 08/409-25 та за результатами такого розгляду не прийняла акт у формі рішення.

Без винесення подання від 06 березня 2025 року № 08/409-25 на розгляд сесії ради, 20 березня 2025 року Великолучківська сільська рада листом № 256/02-11 повідомила Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства - що до Великолучківської сільської ради із цього приводу звертався Головний лісничий філії «Мукачівського лісового господарства» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», - Андрій Волянський. Після того, як були надані відповідні додатки до змісту заяви, дане питання виносилося до розгляду Постійною комісією з питань земельних відносин, природокористування, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою, після чого було винесено на розгляд чергової сесії сільської ради. За наслідком обговорення депутатами сільської ради даного питання, так як сільською радою не може бути чітко встановлено розташування земельних ділянок загальною площею 259,92 га за GPS координатами (двома точками) які зазначені в листах філії «Мукачівське лісове господарство», також за наданими GPS координатами (точками) не зрозумілі межі земельних ділянок про які йде мова, на сесії було обговорено запропонувати філії «Мукачівське лісове господарство» для вивчення цього питання створити відповідну комісію із залученням фахівців, громадськості, екологів, з подальшим виїздом на місце по відповідним координатам та запросити до складу комісії представників Великолучківської сільської ради. За наслідками проведеної роботи комісії необхідно буде підготувати відповідні висновки, винести їх на повторне обговорення депутатами сільської ради та прийняття відповідного рішення, процедуру якого регламентує стаття 57-1 Земельного кодексу України, а остаточне рішення щодо земельних ділянок державної та комунальної власності приймаються органом, який здійснює розпорядження нею. В свою чергу зауважують, що питання «щодо віднесення земель до самозалісених» не є ініціативою Великолучківської сільської ради, тому якщо дане питання є актуальним, прохання створити комісію для обстеження та вивчення цього питання із залученням вищеописаних представників, або делегувати представника (представників) до складу комісії, яку буде утворено. Також зазначають, що Великолучківська сільська рада не підпорядковується відділу лісового та мисливського господарства у Закарпатській області. Виходячи з чого Начальник відділу не вправі визначати терміни проведення сесії ОМС. З огляду на вищеописане, для можливості подальшого розгляду цього питання, окрім створення спільної робочої групи (делегування підлеглих), прохання додати необхідний перелік документів до подання щодо повноважень Начальника відділу лісового та мисливського господарства у Закарпатській області - Василя Атаманюка, а саме: витяг із єдиного державного реєстру, копія положення, копія доручення, (т.1, а.с. 90).

Отже, питання, розгляд якого мав здійснюватися виключно на пленарному засіданні сесії Великолучківської сільської ради та за результатами розгляду якого відповідач мав прийняти акт у формі рішення, в порушення вимог статей 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статті 57-1 Земельного кодексу України відповідачем не розглянуто та належний орган місцевого самоврядування (Великолучківська сільська рада) не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом, а наданий лист не може бути доказом належної відмови у задоволенні подання, оскільки відповідне подання вирішене не у спосіб та у визначений законом порядок, тобто має місце протиправна бездіяльність відповідача Великолучківської сільської ради.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Суд враховує, що відповідно до приписів частин 3, 4, 5 статті 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Спеціальним законом, яким визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді є Закон України «Про прокуратуру» ( у редакції чинній на момент звернення до суду).

Згідно з частиною 1 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття інтерес держави.

У Рішенні Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття інтереси держави, висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій.

Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99).

Ці міркування Конституційний Суд України зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак, висловлене Судом розуміння поняття інтереси держави має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Відтак, суд вважає, що інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація інтересів держави, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Частиною 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Стосовно наявності підстав, визначених частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру», для представництва інтересів держави у суді у справі, що розглядається, суд зазначає наступне.

Процедура віднесення земель до самозалісених врегульована статтею 57-1 Земельного кодексу України, відповідно до положень якої рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки приймається за поданням відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.

У позові прокурор стверджує, що Великолучківська сільська рада належним чином не виконала покладені на неї повноваження щодо вирішення питання про віднесення або про відмову у віднесенні земельних ділянок до самозалісених ділянок за поданням Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 06 березня 2025 року № 08/409-25, що відноситься до повноважень Великолучківської сільської ради в силу статті 57-1 Земельного кодексу України та статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до частини першої статті 103 Лісового кодексу України спори з питань охорони, захисту, використання та відтворення лісів вирішуються в установленому порядку органами місцевого самоврядування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, судами.

Таким чином, спори, що виникають між Державним агентством лісових ресурсів України, його територіальними органами та органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування щодо питання віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки підлягають вирішенню судами.

При цьому, в силу приписів статті 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, а ідентифікація самозалісених земель здійснюється з метою збереження самосійних лісів, належного захисту і відтворення лісів, створення сприятливих умов для ведення лісового господарства на засадах сталого розвитку з урахуванням природних та економічних умов, забезпечення прав громадян на безпечне довкілля.

Таким чином, судом встановлено протиправну бездіяльність Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області щодо не розгляду по суті на сесії ради подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 06 березня 2025 року № 08/409-25 із прийняттям відповідного рішення.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тобто, за змістом вказаної правової норми, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 КАС України.

Таким чином адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Зважаючи на викладене вище, враховуючи, що у спірних відносинах відповідач не реалізував своїх повноважень, оскільки у спосіб, встановлений законом, не розглянув відповідне питання та не надав оцінки поданню Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 06 березня 2025 року № 08/409-25, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача прийняти за результатами розгляду рішення щодо віднесення земельних ділянок загальною площею 259,92 га до самозалісених земель у порядку, визначеному ч. ч. 2, 3, 5 ст. 57-1 Земельного кодексу України є такими, що виходять за межі завдань адміністративного судочинства та задоволенню не підлягають.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відтак, на переконання суду, решта доводів позивача на обґрунтування своїх вимог у даній справі, не вимагають детального спростування в рамках даної адміністративної справи.

Згідно із частинами 1-3 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2статті 77 КАС Українипередбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу своїх дій на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України та зважаючи на доводи адміністративного позову, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та, відповідно, наявність правових підстав для часткового задоволення позову з мотивів, що вищезазначені.

Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір), відповідно до статті 139 КАС України, стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 90, 139, 242-246, 255 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Позов Мукачівської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства до Великолучківської сільської ради Мукачівського району про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області щодо не розгляду по суті на сесії ради подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 06.03.2025 № 08/409-25 із прийняттям відповідного рішення.

3. Зобов`язати Великолучківську сільську раду Мукачівського району Закарпатської області розглянути на сесії ради подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 06.03.2025 № 08/409-25 з прийняттям рішення по суті.

4. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяТ.В.Скраль