Справа № 380/5160/25
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2026-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 рокуЛьвівСправа № 380/5160/25 пров. № А/857/19312/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Заверухи О.Б., Матковської З.М.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року (головуюча суддя: Грень Н.М., місце ухвалення - м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 , 17.03.2025, звернувся з позовом до суду, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до страхового та пільгового стажу і до розрахунку середньої заробітної плати періоду роботи з 01.07.2023 до 11.12.2023 у Відокремленому підрозділі «Шахта «Лісова» Державного підприємства «Львіввугілля»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового та підземного (пільгового) стажу за Списком № 1 відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» і до розрахунку середньої заробітної плати ОСОБА_1 період роботи з 01.07.2023 до 11.12.2023 у Відокремленому підрозділі «Шахта «Лісова» Державного підприємства «Львіввугілля» та провести перерахунок та виплату пенсії по інвалідності з урахуванням збільшеного страхового стажу з 03.02.2025 на підставі абзацу 8 частини другої статті 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі пенсії за віком, обчисленої з урахуванням абзацу 3 частини першої статті 28, статті 40 Закону № 1058-IV та статті 8 Закону № 345-VІ, а також виплату перерахованої пенсії провести з урахуванням раніше проведених виплат.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідач протиправно не зарахував до підземного стажу за Списком № 1 періоди роботи позивача з 01.07.2023 по 11.12.2023 у зв`язку з відсутністю інформації про сплату внесків роботодавцем. Крім цього, всупереч положенням абз. 7 п. 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, в редакції, чинній на час призначення пенсії, яким передбачено, що після надходження даних про сплату страхових внесків за останній місяць роботи, що передує місяцю подання заяви про призначення пенсії, протягом місяця проводиться перерахунок пенсії з урахуванням цього періоду з дати призначення пенсії, такого перерахунку проведено не було. Позивач вважає, що такі дії відповідача порушили його право на отримання пенсії у відповідному розмірі, відтак, він звернувся до суду із цим позовом.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового та пільгового стажу і до розрахунку середньої заробітної плати періоду роботи з 01.07.2023 по 11.12.2023 у ВП Шахта «Лісова» Державного підприємства «Львіввугілля».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести ОСОБА_1 з 03.02.2025 перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) пенсії по інвалідності у розмірі пенсії за віком відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», зарахувавши до пільгового страхового стажу період роботи у Відокремленому підрозділі «Шахта «Лісова» Державного підприємства «Львіввугілля» з 01 липня 2023 року по 11 грудня 2023 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт зазначив про безпідставність позовних вимог щодо зарахування до страхового стажу позивача та до стажу роботи за Списком № 1 з повним робочим днем під землею період з 01.07.2023 по 11.12.2023, оскільки згідно з «Індивідуальними відомостями про застраховану особу» форми ОК-5 ОСОБА_1 за вказаний період були відсутні відомості про сплату страхових внесків ВП «Шахта «Лісова» ДП «Львівугілля». Наголошує, що ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності, як особі з ІІІ групою інвалідності, внаслідок професійного захворювання з 03.02.2025. Загальний страховий стаж позивача обчислений по 30.06.2023 та становить 17 років 08 місяців 08 днів. З них 17 років 04 місяців та 16 днів це пільговий (підземний) стаж за Списком № 1. Зазнає, що відповідно до ЗУ № 1058 передбачено, що непрацюючі особи з інвалідністю ІІІ групи мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком за наявності у чоловіка 35 років страхового стажу. Додатково звертає увагу, що навіть за умови зарахування до страхового та пільгового стажу позивача період роботи з 01.07.2023 по 11.12.2023 у ВП Шахта «Лісова» ДП «Львіввугілля», права на призначення пенсії по інвалідності у розмірі пенсії за віком у позивача немає. Оскільки у нього не набирається 35 років страхового стажу. Просив у задоволенні позову відмовити.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 03.02.2025 призначено пенсію по інвалідності ІІІ групи відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058).

Листом-відповіддю від 04.03.2025 відповідач зазначив, що згідно матеріалів пенсійної справи позивачу призначено пенсію по інвалідності як особі з інвалідністю ІІІ групи внаслідок професійного захворювання з 03.02.2025. Страховий стаж для обчислення пенсії зарахований по 30.06.2023 відповідно до даних про сплачені підприємством страхові внески, відтак страховий стаж становить 17 років 08 місяців 08 днів, в тому числі 17 років 04 місяців та 16 днів це пільговий (підземний) стаж за Списком № 1. Додатково до страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності зараховано період з дня встановлення інвалідності до досягнення пенсійного віку - 23 роки 11 днів. Відтак, підстав для обчислення пенсії по інвалідності у розмірі пенсії за віком відповідно до абзацу 8 частини 2 статті 33 ЗУ №1058 відсутні.

Позивач вважає такі дії Головного управління ПФУ у Львівській області щодо не зарахуванні до страхового стажу та пільгового стажу (стажу на підземних роботах з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за Списком № 1) періоду роботи у відокремленому підрозділі «Шахта «Лісова» Державного підприємства «Львіввугілля» з 01.07.2023 по 11.12.2023, а також щодо відмови у перерахунку пенсії по інвалідності у розмірі пенсії за віком, а тому звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, а тому відповідачем протиправно не зараховано період роботи позивача зазначений період до страхового стажу та стажу роботи за Списком № 1 (пільгового стажу).

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, позивачем не оскаржується в апеляційному порядку судове рішення суду першої інстанції, а тому, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість судового рішення суду у частині задоволення позову.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон № 1058).

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (далі Закон №1058), у солідарній системі відповідно до цього Закону призначається, зокрема, пенсія по інвалідності.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону №1058, пенсія по інвалідності призначається у разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності, за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Частиною першою статті 32 Закону №1058 передбачено, що особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності залежно від групи інвалідності, за наявності необхідного страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією.

Закон України від 02 вересня 2008 року № 345-VI «Про підвищення престижності шахтарської праці» (далі Закон № 345) спрямований на підвищення престижності шахтарської праці, надання додаткових гарантій у сфері оплати праці, соціального захисту та вирішення соціально-побутових проблем працівників гірничодобувної галузі.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №345, дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, а також на працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості відповідно до Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Статтею 8 Закону № 345 визначено особливості пенсійного забезпечення зазначеної категорії працівників. Так, мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менше ніж 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, встановлюється незалежно від місця останньої роботи у розмірі 80 відсотків їх заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону №1058, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Крім того, для обчислення розміру пенсії за віком за кожний повний рік роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується один рік.

Аналогічні положення містяться й у абзаці третьому частини першої статті 28 Закону № 1058, яким передбачено, що мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону № 345, а також працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням таких осіб, встановлюється незалежно від місця останньої роботи у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 цього Закону, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Отже, з аналізу наведених правових норм убачається, що законодавець передбачив спеціальний порядок пенсійного забезпечення для осіб, які працювали на підземних роботах за Списком №1, надаючи їм право на підвищений мінімальний розмір пенсії, а також додаткове зарахування страхового стажу за кожен повний рік підземної роботи.

Відповідно до норм частини 1 статті 24 Закону № 1058 страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Суд апеляційної інстанції зауважує, що страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 1 січня 2004 року.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Аналогічні висновки у подібних спірних правовідносинах викладено у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 у справі № 144/669/17, від 11 жовтня 2023 року у справі № 340/1454/21.

Крім цього, при вирішенні спору суд апеляційної інстанції вважає за необхідне застосувати правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 (справа № 208/6680/16-а), від 20.03.2019 (справа № 688/947/17), від 30.09.2019 (справа № 316/1392/16-а), відповідно до яких, за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страхових внесках не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , позивач у спірний період з 01.07.2023 по 11.12.2023 працював підземним електрослюсарем п`ятого розряду з повним робочим днем під землею.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що період роботи позивача у відокремленому підрозділі «Шахта «Лісова» Державного підприємства «Львіввугілля» з 01.07.2023 по 11.12.2023 не враховано до страхового та пільгового стажу та до розрахунку середньої заробітної плати, оскільки за цей період відсутня сплата страхових внесків.

Однак, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що такі дії пенсійного органу є протиправними, оскільки обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати, а наявність заборгованості підприємства по страхових внесках не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 , при перерахунку пенсії, періодів його роботи на такому підприємстві.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового та пільгового стажу і до розрахунку середньої заробітної плати періоду роботи з 01.07.2023 по 11.12.2023 у ВП Шахта «Лісова» Державного підприємства «Львіввугілля» є протиправними та необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести ОСОБА_1 з 03.02.2025 року перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) пенсії по інвалідності у розмірі пенсії за віком відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», зарахувавши до пільгового страхового стажу період роботи у Відокремленому підрозділі «Шахта «Лісова» Державного підприємства «Львіввугілля» з 01 липня 2023 року по 11 грудня 2023 року.

Таким чином, апеляційна скарга скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року у справі № 380/5160/25 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді О. Б. Заверуха
З. М. Матковська