Справа № 520/31678/24
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2026-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 р. Справа № 520/31678/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.09.2025, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., по справі № 520/31678/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якій просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №82 від 25.07.2024 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області вирішити питання про зарахування ОСОБА_1 до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій згідно із п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV, періодів роботи з 01.08.1986 року по 09.04.2021 року у «Стоматологічній поліклініці №7» - Комунальне некомерційне підприємство «Міська стоматологічна поліклініка № 7» Харківської міської ради з урахуванням висновків суду у цій справі, а також зарахувати період навчання в інституті з 01.09.1981 по 30.06.1986, та вирішити питання про нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій згідно із п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV;

- стягнути з відповідачів витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 (п`ятнадцять тисяч гривень).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області протиправно не зараховано спірні періоди роботи та протиправно не вирішено питання щодо отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій та як наслідок винесено незаконне рішення №82 від 25.07.2024 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.09.2025 у справі № 520/31678/24 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №82 від 25.07.2024 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області вирішити питання про зарахування ОСОБА_1 до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій згідно із п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV, періодів роботи з 01.08.1986 року по 09.04.2021 року у «Стоматологічній поліклініці №7» - Комунальне некомерційне підприємство «Міська стоматологічна поліклініка № 7» Харківської міської ради з урахуванням висновків суду у цій справі, а також зарахувати період навчання в інституті з 01.09.1981 по 30.06.1986, та вирішити питання про нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій згідно із п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21005, Вінницька обл., Вінницький р-н, м. Вінниця, вул. Зодчих, 22, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) суму судового збору у розмірі 1211 (тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21005, Вінницька обл., Вінницький р-н, м. Вінниця, вул. Зодчих, 22, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подало апеляційну скаргу, яку аргументує неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.09.2025 у справі № 520/31678/24 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги пенсійний орган вказав, що перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №909 від 04.11.1993 (зі змінами). Апелянт зазначив, що за результатами розгляду документів позивача встановлено, що долучена до заяви довідка ОК-5 з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, не містить відомостей, що підтверджують роботу в закладах та установах державної або комунальної форми власності на відповідних посадах на день досягнення пенсійного віку.

Позивач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини 4 статті 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

17.07.2024 позивач звернувся до територіального органу ПФУ через веб-портал ПФУ із заявою по формі Порядку №22-1, в якій просив здійснити виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії, згідно із п.7-1 Прикінцевих положень Закону України №1058-ІV.

За результатами розгляду заяви від 17.07.2024 позивач отримав рішення, прийняте за принципом екстериторіальності від 25.07.2024 №82 Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, про відмову призначити одноразову грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій згідно п.7-1 Прикінцевих положень ЗУ №1058-ІV, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, яка передбачена п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням від 25.07.2024 №82 не зараховано періоди роботи з 01.08.1986 року по 09.04.2021 року у «Стоматологічній поліклініці №7» - Комунальне некомерційне підприємство «Міська стоматологічна поліклініка № 7» Харківської міської ради, а також не зараховано період навчання в інституті з 01.09.1981 по 30.06.1986.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №82 від 25.07.2024.

При цьому, суд першої інстанції вважав за необхідне забезпечити ефективний захист прав позивача шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №82 від 25.07.2024 року, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області вирішити питання про зарахування ОСОБА_1 до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій згідно із п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV, періодів роботи з 01.08.1986 року по 09 квітня 2021 року у «Стоматологічній поліклініці №7» - Комунальне некомерційне підприємство «Міська стоматологічна поліклініка № 7» Харківської міської ради з урахуванням висновків суду у цій справі, а також зарахувати період навчання в інституті з 01.09.1981 по 30.06.1986, та вирішити питання про нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій згідно із п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV.

Відмовляючи в частині позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що сума витрат на правничу допомогу, яку позивач просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача у розмірі 15000,00 грн., є завищеною щодо іншої сторони спору.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон №1058-IV).

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV, в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

При цьому, положеннями статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі - Закон № 1788-ХІІ) передбачено призначення трудових пенсій: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до пункту "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (далі Перелік № 909), розділом 2 «Охорона здоров`я» якого передбачено, що право на пенсію за вислугою років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), що працюють у таких закладах охорони здоров`я: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, діагностичні центри.

Разом із цим, умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058, та механізм її виплати визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191.

Відповідно до пункту 1 Порядку, цей Порядок визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Пунктом 5 Порядку встановлено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058 та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Згідно з пунктом 6 Порядку, для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону №1058, станом на день її призначення.

Відповідно до пункту 7 Порядку, виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Отже, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з досягненням нею пенсійного віку, наявністю у неї необхідного страхового стажу, вихід на пенсію саме з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058 будь-якого іншого виду пенсії.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №234/13835/17, від 23.12.2020 у справі № 456/2087/16-а, від 22.02.2024 у справі № 260/323/20, від 06.05.2025 у справі № 520/1949/24.

При цьому, відповідно до статті 62 Закону України № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та статтею 48 Кодексу законів про працю України визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами згідно з Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637).

Як встановлено з матеріалів справи, відповідно до записів у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 , 1 серпня 1986 року позивача було зараховано до «Стоматологічної поліклініки №7» м. Харкова, на посаду лікаря-інтерна для проходження інтернатури, з 01 серпня 1987 року позивача переведено на посаду лікаря стоматолога відділення №2, з 01 вересня 1988 року позивача переведено на посаду лікаря-стоматолога хірургічного прийому, з 15 серпня 2003 року позивача призначено на посаду заступника головного лікаря по лікарняній роботі, з 02 лютого 2004 року переведено на посаду лікаря-стоматолога хірургічного відділення №2, а 09 квітня 2021 року звільнено з цього медичного закладу за власним бажанням.

Таким чином, із зазначеного вбачається, що 01 серпня 1986 року позивача було зараховано до «Стоматологічної поліклініки №7» м. Харкова, а 09 квітня 2021 року звільнено з Комунального некомерційного підприємства «Міська стоматологічна поліклініка № 7» Харківської міської ради.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці (неправильними чи неточними) щодо даних записів у трудовій книжці позивача відповідачем суду не надано.

При цьому, як зазначалось вище, період роботи на посаді лікаря у закладах охорони здоров`я підлягає зарахуванню до спеціального стажу, який дає право на отримання грошової допомоги у розмірі 10 пенсій.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що період трудової діяльності позивача, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України №1788-XII та отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій згідно із п.7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV, з 01.08.1986 року по 09.04.2021 у «Стоматологічній поліклініці №7» - Комунальне некомерційне підприємство «Міська стоматологічна поліклініка № 7» Харківської міської ради, слід зарахувати до спеціального стажу позивача.

Доводи відповідача про те, що долучена до заяви позивача довідка ОК-5 з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, не містить відомостей, що підтверджують роботу в закладах та установах державної або комунальної форми власності на відповідних посадах на день досягнення пенсійного віку, колегія суддів вважає безпідставними, адже такі відомості містяться у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 .

Щодо відмови відповідача у зарахуванні періоду навчання позивача з 01.09.1981 по 30.06.1986 колегія суддів зазначає наступне.

Як було вказано раніше, пунктом 2 Порядку №1191 встановлено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України №1788-XII, що передбачені Переліком № 909.

Згідно з пунктом "д" статті 56 Закону №1788-XII, до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах з підготовки кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Верховний Суд у постановах від 24.12.2019 у справі №442/4963/17 та від 18.06.2020 у справі №676/3013/17 сформулював висновок, що з огляду на положення п. "е" ст. 55 та п. "д" ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період навчання у ВНЗ входить до спеціального трудового стажу, що визначає право на пенсію за вислугу років та на виплату грошової допомоги.

Отже, аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що період навчання позивача у ВНЗ входить до спеціального трудового стажу, що визначає право на пенсію за вислугу років та на виплату грошової допомоги.

При цьому, приписами пункту 3 Порядку №637 встановлено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Матеріалами справи встановлено, що період навчання позивача з 01.09.1981 по 30.06.1986 в Харківському медичному інституті за спеціальністю «Стоматологія» підтверджується дипломом серії НОМЕР_3 , який виданий 30.06.1986.

Відповідно до диплому серії НОМЕР_3 , позивач в 1981 році вступив до Харківського медичного інституту і в 1986 році закінчив повний курс зазначеного інституту за спеціальністю «Стоматологія», рішенням Державної екзаменаційної комісії від 30 червня 1986 року йому присвоєно кваліфікацію лікаря-стоматолога.

Отже, колегія суддів зазначає, що період навчання позивача з 01.09.1981 по 30.06.1986 підлягає зарахуванню до спеціального стажу позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач має зарахувати до спеціального стажу позивача період навчання позивача у ВНЗ з 01.09.1981 по 30.06.1986.

Із урахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №82 від 25.07.2024 року, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області вирішити питання про зарахування ОСОБА_1 до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій згідно із п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV, періодів роботи з 01.08.1986 року по 09.04.2021 року у «Стоматологічній поліклініці №7» - Комунальне некомерційне підприємство «Міська стоматологічна поліклініка № 7» Харківської міської ради з урахуванням висновків суду у цій справі, а також зарахувати період навчання в інституті з 01.09.1981 по 30.06.1986, та вирішити питання про нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій згідно із п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.09.2025 по справі № 520/31678/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді Я.М. Макаренко Т.С. Перцова