Справа № 500/1390/25
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2026-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 рокуЛьвівСправа № 500/1390/25 пров. № А/857/23221/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Заверухи О.Б., Матковської З.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року (суддя Дерех Н.В., м. Тернопіль) у справі № 500/1390/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач), в якому просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати позивачу пенсії виходячи з розміру 89% грошового забезпечення; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести перерахунок та здійснити виплату пенсії позивачу ОСОБА_1 , з 01 лютого 2025 року відповідно до розмірів грошового забезпечення, викладених у довідках №11/1/9164 від 13.05.2024, №1 1/1/14530 від 30.07.2024, №11/1/14529 від 30.07.2024, що надані ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262- XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», виходячи з 89% грошового забезпечення, врахованого для обчислення розміру пенсії при її призначенні; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 01 лютого 2025 року виплату пенсії, без обмеження її максимальним розміром.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області щодо зменшення основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 89% до 70% сум грошового забезпечення при здійсненні її перерахунку з 01.02.2025. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області здійснити з 01.02.2023 (так в рішенні) перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 89% сум грошового забезпечення, з врахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що підставою для оформлення довідок і здійснення перерахунку є прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про зміну хоча б одного з видів грошового забезпечення, сама по собі довідка не породжує право позивача на перерахунок, підставою для перерахунку є нормативно-правовий акт Кабінету Міністрів України. Таким чином, будь-яких порушень прав позивача на пенсійне забезпечення, зокрема, щодо порядку проведення перерахунку пенсії та її виплати у своїх діях не вбачає.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області, позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-XII).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.08.2018 у справі №1940/1433/18, яке набрало законної сили 24.09.2018, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області при проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 щодо зменшення розміру пенсії за вислугу років з 89% на 70% грошового забезпечення, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області провести перерахунок пенсії з 01.01.2018 року з урахуванням розміру пенсії за вислугу років 89% грошового забезпечення.

Також, рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 у справі №500/1905/21, яке набрало законної сили 30.07.2021, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області щодо зменшення основного розміру пенсії ОСОБА_1 за вислугу років з 89% від відповідних сум грошового забезпечення до 70% від відповідних сум грошового забезпечення під час її перерахунку на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 22.10.2020 року №10/2/6925, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області здійснити з 01.04.2019 року перерахунок та виплату пенсії за вислугу років на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 22.10.2020 року №10/2/6925, виходячи з 89% від відповідних сум грошового забезпечення, з врахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 01.10.2024 у справі №500/5259/24, яке набрало законної сили 26.11.2024, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не проведення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2021, з 01.02.2022, з 01.02.2023 з урахуванням довідок ІНФОРМАЦІЯ_3 довідок №11/1/9164 від 13.05.2024, №11/1/14530 від 30.07.2024, №11/1/14529 від 30.07.2024 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській щодо застосування з 01.03.2024 обмеження максимального розміру пенсії, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.02.2021, з 01.02.2022, з 01.02.2023 з урахуванням довідок ІНФОРМАЦІЯ_3 №11/1/9164 від 13.05.2024, №11/1/14530 від 30.07.2024, №11/1/14529 від 30.07.2024 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023, з урахуванням раніше виплачених сум, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 01.03.2024 перерахунок та виплату пенсії без обмеження пенсії максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність, із врахуванням раніше виплачених сум.

Частиною четвертою ст. 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З протоколу про перерахунок пенсії до пенсійної справи №ХЕ10586 - Міноборони, станом на 01.06.2024, вбачається, що основний розмір пенсії позивача складає 89% грошового забезпечення (вислуга років 33).

Також, у відповідності до протоколу про перерахунок пенсії до пенсійної справи №ХЕ10586 - Міноборони, станом на 01.02.2025, підсумок пенсії позивача становить 23610 грн., в тому числі доплата до попереднього розміру пенсії в сумі 2763,99 грн.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 20.02.2025 позивача повідомлено про те, що після проведеного перерахунку на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01.10.2024 у справі №500/5259/24, у відповідності до якого проведено перерахунок пенсії позивача з 01.02.2021, 01.02.2022 та 01.02.2023 на підставі оновлених довідок, розмір пенсії не змінився, крім цього до пенсії сформована доплата до попереднього розміру пенсії в сумі 2763,99 грн. Відповідач вказав, що відповідно до статті 13 Закону України №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70% відповідних сум грошового забезпечення.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача звернувся до суду із цим позовом

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі в органах внутрішніх справ регулює Закон України від 09.04.1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-ХІІ).

Відповідно до положень ст.63 Закону №2262-XII, перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку. Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону. Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Відповідно до ч.2 ст.13 Закону №2262-XII (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу), максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43).

Стаття 22 Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Таким чином, відсотковий розмір при призначенні пенсії визначається статтею 13 Закону №2262-XII на момент призначення пенсії, а розміри складових пенсії визначаються Кабінетом Міністрів України.

При цьому відсоткове співвідношення, установлене статтею 13 Закону №2262-XII, уже призначеної пенсії до складових грошового забезпечення (окладу) є сталим, оскільки визначається на день призначення пенсії.

Судом встановлено, що позивачу була призначена пенсія, основний розмір пенсії 89 % грошового забезпечення.

Разом з тим, застосування відповідачем показника 70% до перерахунку пенсії є протиправним, тому, що стосується призначення нових пенсій, а не перерахунку раніше призначених, так і з огляду на те, що законодавчо діє принцип незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів статті 58 Конституції України.

Така позиція суду узгоджується з висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 16.10.2019 в зразковій справі №240/5401/18.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що порядок перерахунку призначених пенсій урегульований нормами статті 63 Закону №2262-XII, яка змін не зазнавала, а тому застосування статті 13 Закону №2262-XII, яка регулює призначення пенсій, є протиправним, оскільки процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення, при перерахунку пенсії позивачу відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм частини другої статті 13 Закону №2262-XII, яка застосовується саме при призначенні пенсії. При перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантовано, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що при здійсненні перерахунку пенсії позивачу на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.08.2024 у справі №500/3902/24 у відповідача були відсутні правові підстави для обмеження її розміру 70% грошового забезпечення, з посиланням на частину 2 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції Закону №1166-VII).

Колегія суддів приходить до висновку, що дії відповідача щодо зменшення відсотку грошового забезпечення з 89% на 70% при проведені перерахунку пенсії є протиправними, а тому відповідача необхідно зобов`язати здійснити перерахування з 01.02.2025, а не з 01.02.2023, як помилково вказав суд першої інстанції, пенсії за вислугу років позивача на підставі оновленої довідки про грошове забезпечення, виходячи з 89% відповідних сум грошового забезпечення та здійснити її виплату, із врахуванням раніше виплачених сум.

Таким чином, в абзаці третьому резолютивної частини рішення суду першої інстанції, слід замінити «…з 01.02.2025…» на «… 01.02.2025…»

ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині незадоволених (відмовлених) позовних вимог, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права з повним встановленням обставин справи, що не спростовано доводами апеляційної скарги, які колегією суддів відхиляються як необґрунтовані з урахуванням наведеного вище правового регулювання спірних правовідносин.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року у справі № 500/1390/25 без змін.

В абзаці третьому резолютивної частини рішення суду першої інстанції, слід замінити «…з 01.02.2025…» на «… 01.02.2025…»

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. Б. Заверуха
З. М. Матковська