Справа № 500/878/25
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2026-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 рокуЛьвівСправа № 500/878/25 пров. № А/857/21802/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Матковської З.М.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року у справі №500/878/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії (головуючий суддя першої інстанції Подлісна І.М., час ухвалення - у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, місце ухвалення м. Тернопіль, дата складання повного тексту рішення 21 квітня 2025 року),-

встановив:

ОСОБА_2 (далі позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

На обгрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2024 року у справі №500/3782/24 позов задоволено частково: визнано протиправною відмову ГУ ПФУ в Тернопільській області, викладену в листі від 21.03.2024 №1900-0307-5/14286 щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб"; зобов`язано призначити пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 вказаного Закону з 04.03.2024. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.01.2025 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області задоволено частково. Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2024 року у справі №500/3782/24 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 , поданої Західним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальний покарань Міністерства юстиції про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області розглянути заяву ОСОБА_1 , подану Західним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальний покарань Міністерства юстиції про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" з урахуванням висновків суду. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивачем було подано заяву, а уповноважений орган з попереднього місця служби підготовили і подали пакет документів для призначення пенсії за вислугою років. Однак, у відповіді на заяву, ГУ Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом №1900-0307-5/14286 від 21.03.2024 р. позивачу було відмовлено, зазначивши, що у нього на день звільнення не було достатньо календарної вислуги, а тому пільгова пенсія не нараховувалася.

Вказану відмову було оскаржено в суді, в результаті чого рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.08.2024 було задоволено позовні вимоги. Рішенням Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.01.2025 р. було частково змінено рішення. Зобов`язано розглянути заяву Заявника, врахувавши позицію суду. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом (б/н), яке було отримано 02.02.2025 було відмовлено, зазначивши, що у позивача на день звільнення не було достатньо календарної вислуги.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року у справі №500/878/25 позов задоволено.

Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №1900-0307-5/14286 від 21.03.2024 щодо призначення пенсії ОСОБА_1 за вислугою років.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років, з врахуванням повного грошового забезпечення, починаючи з дня звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт покликається на те, що для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.

Відповідно до наказу ДУ «Копичинська виправна колонія (№112)» вислуга позивача складає у календарному обчисленні 19 років 02 місяці 08 днів, у пільговому обчисленні 24 роки 06 місяців 06 днів. Будь-яких порушень прав позивача на пенсійне забезпечення, зокрема щодо порядку призначення пенсії, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у своїх діях не вбачає.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наказом №124/ОС-17 від 18.12.2017 року був звільнений зі внутрішньої служби, з посади начальник дільниці-начальник відділення соціально-психологічної служби дільниці соціальної реабілітації ДУ «Копичинська виправна колонія №112».

Згідно наказу про звільнення вислуга календарна становить на день звільнення - 19 років 02 місяці 08 днів, у пільговому обчисленні - 24 роки 06 місяців 06 днів.

Позивачем було подано заяву, а уповноважений орган з попереднього місця служби підготовили і подали пакет документів для призначення пенсії за вислугою років.

До заяви для призначення пенсії за вислугу років були подані наступні документи:

грошовий атестат, або довідка про розмір грошового забезпечення, і довідка про додаткові види грошового забезпечення, які заявник одержував упродовж останніх 24 місяців поспіль перед місяцем звільнення з військової служби;

військово-медичні документи про стан здоров`я звільненої особи (за винятком осіб, які не проходили військово-лікарської комісії);

документи про страховий стаж (для призначення пенсії згідно з п. «б» ст. 12 Закону);

копія документа про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку в паспорті);

довідка ПАТ «Ощадбанк» або інший документ, що підтверджує відкриття рахунку, назву та номер відділення ВАТ «Ощадбанк»;

копія паспорта.

Однак, у відповіді на заяву позивача, листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №1900-0307-5/14286 від 21.03.2024 йому було відмовлено, зазначивши, що у позивача на день звільнення не було достатньо календарної вислуги, а тому пільгова пенсія не нараховувалася.

Вказану відмову було оскаржено в суді, в результаті чого рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.08.2024 було задоволено позовні вимоги. Рішенням Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.01.2025 р. було частково змінено рішення. Зобов`язано розглянути заяву Заявника, врахувавши позицію суду.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом (б/н), яке було отримано 02.02.2025 було відмовлено, зазначивши, що у позивача на день звільнення не було достатньо календарної вислуги.

Позивач вважає, що дана відмова є неправомірною, на порушує його право на призначення пенсії за вислугою років.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що положеннями Порядку не встановлено залежності набуття права на пенсію за вислугу років від наявності календарної вислуги. Також вказані положення не містять виключень стосовного того, що роки вислуги в пільговому обрахуванні не можуть зараховуватися до вислуги років для призначення особі відповідної пенсії, а можуть впливати лише на її розмір.

Апеляційний суд зазначає наступне.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі в органах внутрішніх справ регулює Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ).

Положеннями статті 1 Закону № 2262-ХІІ встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно пункту «в» статті 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) особи із числа військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, органів державної безпеки і внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, військ цивільної оборони України.

Положеннями статті 2 Закону № 2262-ХІІ визначено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Відповідно до пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше. До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Згідно з частиною 4 статті 17 Закону № 2262-ХІІ при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Статтею 17-1 Закону № 2262-ХІІ визначено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393, зі змінами «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393» чинній на момент звернення позивача із заявою щодо призначення пенсії за вислугу років, установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» із статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються служба в органах внутрішніх справ на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Згідно пункту 2-1 Постанови № 393, для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Положеннями пункту 3 Постанови № 393 визначено, що до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах, зокрема час проходження служби особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби.

Так, спірним у цій справі є питання щодо застосування календарної чи пільгової вислуги років при встановленні підстав для призначення позивачу пенсії за вислуги років.

Як слідує з матеріалів справи відповідач вважає, що підставою для призначення пенсії за вислугу років в даному випадку є 23 років і більше саме календарної вислуги, зокрема, посилаючись на приписи статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В той же час слід зазначити, що після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 року №119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393», і стаття 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», і Постанова № 393 встановлюють однакове правове регулювання спірних правовідносин в частині розмежування календарної та пільгової вислуги, порядку їх обчислення та застосування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 року №119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393» усунуто розбіжності між Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Постановою №393 щодо врахування пільгової вислуги років для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Як слідує із положень статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та пунктів 1 та 2-1 Постанови №393 календарна вислуга застосовується для призначення пенсії за вислугу років, а пункт 3 Постанови № 393 визначає, що періоди служби на посадах, що визначені в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, підлягають пільговому обчисленню саме для визначення розміру пенсії.

Згідно законодавства, чинного на час виникнення спірних відносин у цій справі, необхідною умовою для призначення спірної пенсії є наявність необхідної календарної вислуги років.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 31.08.2023 року у справі № 200/4951/22, у якій, серед іншого Суд дійшов висновку, що для призначення пенсії за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга років могла бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку №393 в редакції, чинній до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України № 119 від 16.02.2022 року.

Аналогічна висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07.09.2023 по справі № 560/9478/22.

Так, у даному випадку вислуга років позивача складає: у календарному обчисленні - 19 років 02 місяці 08 днів.

З огляду на вищезазначене та враховуючи, що календарна вислуга років позивача становить менше 23 роки, а пільгова вислуга років враховується лише для визначення розміру пенсії, а не для призначення такої, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач правомірно відмовив позивачу у задоволенні його вимог щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "а" статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Вказана позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.05.2025 року у справі №120/10332/23.

Суд першої інстанції на наведені обставини уваги не звернув, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Судом першої інстанції неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвали нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню та апеляційним судом приймається нова постанова про відмову в задоволенні позовних вимог з наведених вище підстав.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області задовольнити.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року у справі №500/878/25 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін