Справа № 280/10405/25
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2026-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

02 лютого 2026 року Справа № 280/10405/25 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, що полягає у не розгляді рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (за сімейними обставинами) від 27.10.2025 року;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України невідкладно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (за сімейними обставинами) від 27.10.2025 року та прийняти за результатом його розгляду відповідне рішення.

Ухвалою суду від 27.11.2025 відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №280/10405/25.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_1 - солдат 3-го відділення 3-го патрульного взводу 1-ї патрульної роти 2-го патрульного батальйону був призваний 27.08.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_1 і до сьогоднішнього дня несе військову службу у війській частині НОМЕР_2 Національної гвардії України. 27.10.2025 року командиру військової частини НОМЕР_2 НГУ було направлено рапорт про звільнення з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами, а саме через інвалідність матері - ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю I групи, має діагноз - дегенерація макули та заднього полюса, супутні діагнози гіпертензивна (гіпертонічна) хвороба серця без (застійної) серцевої недостатності, афакія, стареча ядерна катаракта, а відтак потребує постійного догляду, який був отриманий відповідачем 29.10.2025. Представник позивача зазначає, що розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин щодо дотримання Інструкції № 170, які повинні бути вчиненні безпосередньо відповідачем. Втім, всупереч вказаним нормам, військовою частиною НОМЕР_2 НГУ, хоча й було отримано рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби 29.10.2025 року, однак, станом на день подання позову не прийнято рішення про звільнення його з військової служби. Звертає увагу суду, що рапорт було оформлено належним чином, із долученням всіх необхідних доказів на підтвердження права на звільнення з військової служби. Вважає, що бездіяльність відповідача, яка полягає у не розгляді рапорту про звільнення з військової служби ОСОБА_1 , не зважаючи на наявність законних підстав та долучені докази грубо порушує права позивача, як військовослужбовця, визначені ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». З огляду на вказане, позовну заяву просить задовольнити.

Ухвалою судді від 01 грудня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін.

16 грудня 2025 року від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому вказано, що відповідно до наказу командувача Національної гвардії України від 30.11.2020 № 511 «Про затвердження Інструкції з докуме6нтування управлінської інформації та організації роботи з документами в Національній гвардії України в паперовій формі» та Інструкції з діловодства в військовій частині НОМЕР_2 рапорти військовослужбовців, зокрема про звільнення з військової служби, не підлягають обов`язковій реєстрації в відділенні документального забезпечення та контролю військової частини, в тому числі і як вхідна кореспонденція. В разі надходження на адресу військової частини рапорту військовослужбовця, погодженого безпосереднім начальником та командиром підрозділу, засобами поштового зв`язку такий рапорт передається до підрозділу або відповідної службової (посадової) особи, в обов`язки якої входить вирішення порушеного в рапорті питання. Якщо такий рапорт не має погоджень та/або клопотань по суті рапорту від безпосереднього начальника та/або командира підрозділу то цей рапорт повертається військовослужбовцю або до підрозділу, в якому проходить службу цей військовослужбовець та вважається не поданим. Зазначає, що позивач, відповідно до положення статті 14 Статуту, фактично не звертався до свого безпосереднього начальника та до інших, за вертикальною ланкою підпорядкованості, начальників, зокрема командира взводу, командира роти, командира батальйону. Окрім того, відповідач, з урахуванням наявних в справі матеріалів, не вбачає у позивача право на звільнення з військової служби на підставі наявного в матеріалах справи рапорту та долучених до нього документів, оскільки у позивача є рідний брат - ОСОБА_3 , щодо якого відсутня інформація (відомості) про те, що він не може здійснювати догляд за матір`ю за станом здоров`я або з інших поважних причин в розумінні Закону. Крім того, в пункті 17.1.2. витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, що надсилається до територіальних органів Пенсійного фонду України № 259/25/1939/ВП від 07.10.2025 на ім`я батька позивача - ОСОБА_4 , відсутнє рішення експертної команди щодо визначення потреби в сторонньому догляді. Також зазначає, що в долучених позивачем витягах з рішень експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, що надсилається до територіальних органів Пенсійного фонду України № 259/25/1939/ВП від 07.10.2025 на ім`я батька позивача - ОСОБА_4 та № 10/25/2468/В від 02.10.2025 на ім`я матері позивача - ОСОБА_2 , зокрема в пунктах 9.1., 9.2. кожного з рішень, зазначені контакті дані - засоби зв`язку: абонентський номер мобільного телефону « НОМЕР_4 » (пункт 9.1.) та адреса електронної пошти « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (пункт 9.2.), що дає достатні та обґрунтовані підстави вважати про наявність інших членів родини позивача, які можуть здійснювати сторонній догляд за його матір`ю - ОСОБА_2 . Просить у задоволенні позову відмовити.

Представником позивача 19.12.2025 до суду подана відповідь на відзив та вказано, що позиція відповідача є необгрунтовано. Так наголошує, що позивачем разом із рапортом були надіслані всі необхідні документи на підтвердження права звільнення з військової служби. Окрім того, звертає увагу на те, що позивач першочергово звертався із рапортом до свого командира, а в подальшому, після відмови у його прийнятті, безпосередньо до військової частини НОМЕР_2 . Разом з тим, зазначає, що після отримання рапорту 31.10.2025 року ОСОБА_1 телефонував командир роти ОСОБА_5 з номеру: НОМЕР_5 та просив направити скан копію рапорту та всіх документів додатково. Пізніше позивачу зателефонував ст. лейтенант 2 батальону ОСОБА_6 з приводу його рапорту, дізнався деталі і згодом також перестав відповідати на телефонні дзвінки ОСОБА_1 . Відтак, представник позивача вважає, що вказані обставини та докази зокрема скріншоти листувань в повній мірі підтверджують не лише факт отримання командиром в.ч. НОМЕР_2 НГУ рапорту ОСОБА_1 , але й доведення цього факту до командирів роти, батальону. Стосовно підстав звільнення позивача з військової служби представник позивача зазначає, що питання щодо отримання акту обстеження сімейного стану військовослужбовця, із зазначенням інформації про наявність або відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати догляд за особою, лежить в площині дій які має вчиняти командир (командування) військової частини при розгляді рапорту військовослужбовця щодо його звільнення з військової служби за сімейними обставинами. При цьому відповідачем не надано жодних доказів про те, що ним вживалися заходи щодо перевірки наявності підстав для звільнення позивача з військової служби у спосіб направлення запиту до керівника ТЦК та СП за місцем проживання сім`ї військовослужбовця щодо проведення перевірки та складання акту обстеження. Вважає, що надані документи спростовують позицію відповідача про відсутність доказів потреби у постійному сторонньому догляді. Просить позов задовольнити.

24.12.2025 відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив. Так відповідач зазначає, що є певний та встановлений, приписами Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, порядок звернення військовослужбовців до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника, в тому числі із письмовими рапортами. Такий порядок позивачем було проігноровано та не дотримано. Рапорт позивача про звільнення з військової служби не був поданий на розгляд командування військової частини у зв`язку із порушенням порядку звернення військовослужбовця з рапортом та відсутності погодження такого рапорту безпосередніми начальниками. Крім того, вважає, що позивачем не було долучено всіх документів, що підтверджують наявність підстав для звільнення з військової служби відповідно до статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Просить у задоволенні позову відмовити.

Згідно зі ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали судової справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, судом встановлено таке.

Судом встановлено, що згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 28.08.2025 № 277 рядового запасу ОСОБА_1 було зараховано в списки особового складу частини та на всі види забезпечення на посаду стрільця 3-го відділеня 3-го патрульного взводу 1-ї патрульної роти 2-го патрульного батальйону з 27.08.2025.

22.10.2025 ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 НГУ із рапортом, в якому просив звільнити його з військової служби на підставі п. «г» ч. 4 ст. 26, п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». До рапорту були додані наступні документи: витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 277; копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; копія паспорту матері - ОСОБА_1 ; копія РНОКПП матері позивача - ОСОБА_1 ; копія Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 10/25/2465/В від 02.10.2025 року; Рекомендації, які є частиною Індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю № 10/25/2465/I від 02.10.2025 року; копія свідоцтва про шлюб батьків; копія паспорту батька позивача - ОСОБА_4 ; копія РНОКПП батька - ОСОБА_4 ; копія Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 259/25/1939/В від 07.10.2025 року; - копія Рекомендацій, які є частиною Індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю № 259/25/1939/В від 07.10.2025 року; копія свідоцтва про народження брата - ОСОБА_3 ; копія Довідки про місце проживання брата від 28 червня 2023 року; копія паспорту брата, як громадянина російської федерації від 06.10.2023 року; копія Акту про фактичне місце проживання брата - ОСОБА_3 на тимчасово окупованій території - АДРЕСА_3 ; скріншот з Гуглмапс щодо геолокації ОСОБА_3 на тимчасово окупованій території - Запорізька обл., Василівський р-н. Матеріалами справи підтверджено, що вказаний рапорт було надіслано 27.10.2025.

07.11.2025 представник позивача звернулась із адвокатським запитом на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 з проханням повідомити чи було розглянуто рапорт ОСОБА_1 від 27.10.2025 про звільнення з військової служби. Відповідь в матеріалах справи відсутня.

Не погоджуючись із такою бездіяльністю відповідача щодо нерозгляду рапорту про звільнення з військової служби, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Надалі, воєнний стан був неодноразово продовжений і Верховна Рада України щоразу їх затверджувала відповідними законами.

Указом Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва. Укази Президента України про мобілізацію щоразу затверджувала Верховна Рада України відповідними законами.

Частиною 6 статті 2 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» (далі - Закон №2232-XII) передбачено зокрема такий вид військової служби, як військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Підстави звільнення з військової служби передбачені ст. 26 Закону №2232-XII.

Так, пункт 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232-ХІІ містить широкий перелік підстав звільнення військовослужбовців з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини, серед яких передбачено і таку підставу як необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі -Положення № 1153/2008).

Відповідно до абз. 2 п. 12 Положення право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України

Відповідно до пунктів 6, 7 Положення № 1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Так, підпунктом 2 пункту 225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»:

у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;

у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Згідно пункту 233 Положення № 1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абзац третій пункту 241 Положення № 1153/2008).

Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170 (далі - Інструкція №170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Відповідно до п. 14.30 розділу XIV Інструкції № 170, під час дії особливого періоду, періоду проведення мобілізації та дії воєнного стану, за наявності підстав для звільнення з військової служби через сімейні обставини або інших поважних причин, визначених абзацами дванадцятим, чотирнадцятим, п`ятнадцятим пункту 2 та абзацами тринадцятим, чотирнадцятим пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовець особисто, за підпорядкованістю, подає на ім`я командира (начальника) військової частини або керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання/перебування особи, за якою здійснює або здійснюватиме постійний догляд, рапорт (заяву) за формою, визначеною у додатку 22 до цієї Інструкції. До рапорту (заяви) додаються документи, що підтверджують право на звільнення (зазначені в підпунктах 22, 25-28 пункту 5 додатку 19 до цієї Інструкції), або копії таких документів, засвідчених в установленому порядку.

Після подання військовослужбовцем рапорту (додаток 22 до цієї Інструкції), командир (начальник) військової частини з урахуванням вимог, визначених Порядком організації роботи з рапортами військовослужбовців, зобов`язаний надіслати у триденний строк з дня отримання такого рапорту до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, зазначеному у рапорті, запит на перевірку його сімейного стану.

Отже, звільнення з військової служби через сімейні обставини відбувається шляхом подання військовослужбовцем відповідного рапорта до безпосереднього начальника з долученням належних документів на підтвердження наявності таких обставин.

Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до прямого керівника, командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті, зокрема, питання звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби. Рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями безпосередніх (прямих) командирів (начальників) або з обґрунтуванням їх відсутності.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 26.06.2024 у справі №420/23353/23, розгляд рапорту про звільнення з військової служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність, зокрема, сімейних обставин або інших поважних причин, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

На підставі статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Пунктом 31 Статуту ЗСУ начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

З поданого позивачем рапорту вбачається, що рапорт про звільнення подано одразу командирові військової частини НОМЕР_2 НГУ, а не прямому командиру згідно Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. Це свідчить про порушення вимог п. 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008.

При цьому судом не беруться до уваги скриншоти листування, наявними в матеріалах справи, оскільки вони не спростовують факту недотримання вищезгаданих норм права.

Таким чином, суд вважає, що оскільки позивач з рапортом від 22.10.2025 про його звільнення з військової служби у встановленому законом порядку не звертався, тому вказані обставини виключають об`єктивну можливість прийняття будь-якого рішення за відсутності отриманого рапорту від 22.10.2025 та унеможливлють його розгляд за встановленою процедурою.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2022 р. в справі №9901/276/19 висловила правову позицію, згідно якої протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень необхідно розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Суд звертає увагу, що для надання правової оцінки бездіяльності відповідача встановленню, передусім, підлягає факт отримання військовою частиною НОМЕР_2 рапорту ОСОБА_1 від 22.10.2025 про звільнення з військової служби на підставі п. 3 ч. 12 статті 26 Закону № 2232-ХІІ у відповідності до встановленої процедури. Лише з вказаною обставиною чинне законодавство пов`язує виникнення у відповідачів обов`язку щодо його розгляду та вирішення по суті.

З цих же підстав судом не надається оцінка наявності чи відсутності підстав для звільнення з військової служби через сімейні обставини, з огляду на надані документи, черех призму доведення права здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд вважає, що оскільки позивачем не доведено факту звернення у встановленому законом порядку з рапортом про звільнення його з військової служби до військової частини НОМЕР_2 та до безпосереднього його командира, тому відсутні підстав для визнання протиправної бездіяльності військової частини НОМЕР_2 НГУ щодо не розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами на підставі п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 02 лютого 2026 року.

Суддя А.В. Сіпака