Справа № 420/1109/26
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2026-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1109/26
УХВАЛА

02 лютого 2026 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Андрухів В.В.,

розглянувши матеріали:

за заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Управління патрульної поліції в Закарпатській області ДПП (вул. М. Полового, 2, м. Ужгород), Пересипського відділу ДВС у м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Розумовська, 37, м. Одеса)

про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної та матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою до Управління патрульної поліції в Закарпатській області ДПП, Пересипського відділу ДВС у м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в якому просить:

1. Визнати протиправними дії Пересипського відділу ДВС, а саме:

- несвоєчасне направлення постанови

- незаконне накладення арештів на рахунки та автомобіль

- примусове списання коштів.

2. Визнати противоправною бездіяльність Управління патрульної поліції в Закарпатській області, а саме:

- ненадання матеріалів справи;

- відсутність доказів правопорушень;

- відсутність повідомлень позивача.

3. Зобов`язати ДВС та УПП надати всі матеріали по постанові ЕНА № 4741260.

4. Стягнути з Міністерства юстиції та Департаменту патрульної полії матеріальну шкоду 20000 грн (двадцять тисяч грн.), з яких:

незаконне списані кошти;

витрати на поїздки, поштові відправлення, оформлення документів;

втрати неможливості користування власним автомобілем;

втрати пов`язані з блокуванням банківських карток.

Моральну шкоду 55 000 грн (п`ятдесят п`ять тисяч грн), тому що:

- позивач тривалий час перебував у стані стресу;

- був позбавлений можливості розпоряджатися власними коштами;

- мав труднощі у повсякденному житті;

- відчував приниження та беззахисність через незаконні дії державних органів;

- вимушений був витрачати час та зусилля на захист своїх прав.

Ухвалою від 27.05.2024 року заяву позивача залишено без руху та роз`яснено позивачу, що виявлені недоліки мають бути усунені шляхом:

- надання до суду власного письмового підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав;

- надання виправленої позовної заяви, яка відповідає вимогам ч.2, п.2, 4 ч.5 ст.160 КАС України, з її копіями для відповідачів та додатками до позовної заяви по кількості відповідачів;

- надання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску;

- надання оригіналу документа про сплату судового збору у розмірі 2662,40 грн.

Для усунення вказаних недоліків позивачу було надано 10-денний строк з дня отримання копії ухвали.

26.01.2026 року до суду від позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду з цим позовом, яка обґрунтована таким:

- тривалими відключеннями електроенергії та інтернет зв`язку;

- регулярними повітряними тривогами та необхідністю перебування в укриттях;

- психологічним станом з умов воєнного діями.

Розглянувши заяву позивача, суд зазначає таке.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно ч.2 ст.286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Позивач оскаржує, зокрема, бездіяльність Управління патрульної поліції в Закарпатській області ДПП, яка виникла у зв`язку із винесенням працівниками УПП відносно нього постанови у справі про адміністративне правопорушення від 28.01.2025 року № ЕНА3953746 та від 16.05.2025 року № ЕНА 4741260.

Однак, до суду з вимогами до Управління патрульної поліції в Закарпатській області ДПП позивач звернувся 13.01.2026 року, зі значним пропуском встановленого законом 10-денного строку.

Згідно ч.1 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. У позовній заяві зазначається ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження (за наявності).

Пунктом 1 ч.2 ст.287 КАС України передбачено, що позовну заяву може бути подано до суду: 1) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Протиправні дії Пересипського відділу ДВС, про які зазначає позивач, вчинені у зв`язку із винесенням постанов про відкриття виконавчого провадження від 10.04.2025 року ВП № 77465443 та від 03.07.2025 року ВП № 78505884. Щодо дій органу ДВС позивач звертався зі скаргами протягом серпня - вересня 2025 року та отримував на свої звернення відповіді від 09.09.2025 та від 01.10.2025.

Разом з тим, до суду з вимогами до Пересипського відділу ДВС позивач звернувся лише 13.01.2026 року (засобами поштового зв`язку), тобто поза межами встановленого десятиденного строку звернення, зі значним його пропуском.

Суд зазначає, що норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з врахуванням обставин у справі.

Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Усталеною також є і практика Верховного Суду, що при вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

Як на підставу поважності пропуску строку звернення до суду позивач посилається на введення в Україні воєнного стану.

Необхідно перевірити, яким чином введення на території Україні могло об`єктивно перешкодити позивачу своєчасно звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів у спірних правовідносинах. При цьому, саме позивач зобов`язаний довести існування таких об`єктивних перешкод.

Втім, як вбачається зі змісту заяви, позивач лише обмежився загальним посиланням на введення в країні воєнного стану, як на поважну причину пропуску строку звернення до суду, однак при цьому не надає жодних доказів, які б підтверджували поважність причин пропуску такого строку з мотивів введення воєнного стану.

Верховний Суд у постанові від 25.08.2022 року у справі № 240/3771/21 вказав на те, що введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною. Питання поновлення або наявності підстав для продовження відповідного процесуального строку вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у відповідній заяві.

Отже, саме по собі посилання на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення або продовження відповідного процесуального строку без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до суду та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на роботу заявника, що, в свою чергу, обумовило пропуск відповідного строку або необхідність його продовження.

Суд зазначає, що введення воєнного стану може бути поважною причиною пропущення процесуального строку, якщо це пов`язано не з загальними, а конкретними причинами, що практично, а не теоретично заважали вчасно виконати процесуальну дію.

Натомість позивач таких конкретних причин не наводить, як і не надає доказів, які б вказували на поважні причини пропуску строку звернення до суду з позовом. Також позивачем не доведено, що між пропуском процесуального строку і введенням воєнного стану є безпосередній, прямий причинний зв`язок.

Так само позивач не наводить обставин щодо тривалої відсутності електроенергії саме за місцем його мешкання та не надає відповідних доказів.

Тому підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду з даним позовом суд не вбачає.

Відповідно до ч.6 ст.161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до ч.2 ст.123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Суд зазначає, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

У рішенні ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі Пономарьов проти України зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є обмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

За висновком ЄСПЛ, викладеним в його рішенні від 18 жовтня 2005 року у справі МШ Голуб проти України, право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі Перетяка та Шереметьєв проти України).

Отже, за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2019 року по справі №9901/82/19.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення строку звернення до суду та наявність правових підстав для повернення заявнику заяви ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Закарпатській області ДПП, Пересипського відділу ДВС у м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання дій та бездіяльності протиправними.

Відповідно до ч.5 ст.21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Отже, у разі повернення позову (заяви) в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Закарпатській області ДПП, Пересипського відділу ДВС у м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання дій та бездіяльності протиправними, відсутні підстави для вирішення в даному провадженні й вимог позивача про стягнення моральної та матеріальної шкоди.

Тому позов (заяву) ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Закарпатській області ДПП, Пересипського відділу ДВС у м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в частині позовних вимог про стягнення моральної та матеріальної шкоди також підлягає поверненню позивачу.

Відповідно до п.9 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо: у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Згідно ч.5 ст.169 КАС України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ч.2 ст.123, ч.4 ст.169, ст.ст.248, 256, 293 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з даним позовом.

Заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Закарпатській області ДПП, Пересипського відділу ДВС у м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання дій та бездіяльності протиправними, стягнення моральної та матеріальної шкоди повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом 15 днів з дня складення ухвали.

Суддя В.В. Андрухів