Справа № 260/5606/25
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2026-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 січня 2026 року м. Ужгород№ 260/5606/25
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Іванчулинця Д.В.,

при секретарі судового засідання - Грига Н.В.,

за участі сторін та осіб, які беруть участь у розгляді справи:

сторони в судове засідання не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Заньковецької, буд. 10, м. Ужгород, Закарпатська область, 88005, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до ч. 3 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 26 січня 2026 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено та підписано 30 січня 2026 року.

ОСОБА_1 (далі позивач) в особі представника адвоката Бойко Богдана Богдановича (далі представник позивача) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі відповідач), яким просить:

1) визнати протиправними дії Міського відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції (на сьогодні - Відділ ДВС у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) за кодом ЄДРПОУ - 35045459, щодо накладення арешту на майно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (на сьогодні - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно постанови про арешт майна № 19-8406772 від 23.10.2008 року, та звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом скасування у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 8125512; зареєстрованого: 29.10.2008 10:20:22 за № 8125512 реєстратором: Закарпатська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Собранецька, 46, (0312) 61-92-55, 61-24-71, 61-92-44, 61-92-11 (факс); підстава обтяження: постанова про арешт майна, 19-8406772, 23.10.2008, міський відділ державної виконавчої служби; об`єкт обтяження: квартира, адреса: Закарпатська обл., м. Ужгород, вулиця Академіка Грабаря, будинок 17; Власник: ОСОБА_3 , причина відсутності коду: інша причина відсутності коду; заявник: Міський відділ державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, Код: 35045459, 88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Заньковецької, 10, яке зареєстроване на підставі постанови про арешт майна № 19-8406772 від 23.10.2008 року Міського відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції (на сьогодні - Відділ ДВС у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) за кодом .

11 липня 2025 року ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду залишено даний позов без руху та надано позивачеві десятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків шляхом подачі заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

16 липня 2025 року на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху представник позивача подав заяву про поновлення пропущеного строку на звернення до суду.

Ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року витребувано від Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження, на підставі яких було винесено постанову про арешт майна № 19-8406772 від 23.10.2008 року, щодо накладення арешту, а саме на нерухоме майно за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вулиця Академіка Грабаря, будинок 17 та належним чином засвідчену копію постанови про арешт майна № 19-8406772 від 23.10.2008 року Міського відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції (правонаступник Відділ ДВС у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за кодом ) для приєднання до матеріалів справи.

11 вересня 2025 року надано до суду пояснення, що Відділом державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не має можливості надати копії матеріалів виконавчого провадження ВП№8406772 у зв`язку з закінченням строку зберігання.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року витребувано від Іршавського відділу державної виконавчої служби у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, (), наступні докази:

- копію матеріалів виконавчого провадження, на підставі яких було винесено постанову про арешт майна № 19-8406772 від 23.10.2008 року, щодо накладення арешту, а саме на нерухоме майно за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вулиця Академіка Грабаря, будинок 17;

- належним чином засвідчену копію постанови про арешт майна № 19-8406772 від 23.10.2008 року Міського відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції (правонаступник Відділ ДВС у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за кодом ) для приєднання до матеріалів справи.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2025 року повторно витребувано від Іршавського відділу державної виконавчої служби у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, (), наступні докази:

- копію матеріалів виконавчого провадження, на підставі яких було винесено постанову про арешт майна № 19-8406772 від 23.10.2008 року, щодо накладення арешту, а саме на нерухоме майно за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вулиця Академіка Грабаря, будинок 17;

- належним чином засвідчену копію постанови про арешт майна № 19-8406772 від 23.10.2008 року Міського відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції (правонаступник Відділ ДВС у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за кодом ) для приєднання до матеріалів справи.

На виконання вимог ухвал суду, Іршавським відділом державної виконавчої служби у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надано до суду відповідь, що матеріали виконавчого провадження на підставі яких було винесено постанову про арешт майна №19-8406772 від 23.10.2008 року у відділі відсутні.

29 жовтня 2025 року представник позивача подав до суду додаткові пояснення, в яких вказав на те, позивач наразі позбавлений можливості належним чином здійснювати свої права щодо спірного майна відповідно до положень ст. 319 ЦК України.

16 січня 2026 року від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та представника позивача.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомленні належним чином.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , 1937 року народження.

30 листопада 2010 року ОСОБА_2 , 1937 року народження, на випадок своєї смерті залишила заповітне розпорядження (заповіт), який був посвідчений державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори Гончаренко М.В., у реєстрі за № 3-1087.

28 листопада 2023 року ОСОБА_2 , 1937 року народження померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 28.11.2023 року.

За ОСОБА_2 , 1937 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , у приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Гончаренко Тетяни Іванівни була заведена (зареєстрована) спадкова справа за номером у спадковому реєстрі: 71737536, номер у нотаріуса: 31/2023, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 75155751 від 15.12.2023 року.

Відповідно до ч. 1- 3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до довідки №19/01-16 від 01 травня 2025 року, виданої приватним нотаріусом Гончаренко Т.І., щодо кола спадкоємців, нотаріусом повідомлено, що нею відкрито спадкову справу до майна померлої, ІНФОРМАЦІЯ_4 - ОСОБА_2 , 1937 року народження за № 31/2023 року, та на сьогоднішній день, спадкоємцями до майна померлої, ІНФОРМАЦІЯ_4 - ОСОБА_2 , відповідно до складеного від її імені заповіту є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Під час видачі свідоцтва на спадщину, приватним нотаріусом Гончаренко Т.І., було повідомлено, що на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , накладене обтяження на підставі постанови про арешт майна №19-8406772 від 23.10.2008 року, виданої Міським відділом ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції.

Відповідно до довідки КП «АПБ» Ужгородської міської ради № 121 від 01.02.2024 року, у якій зазначено, що житловий будинок АДРЕСА_2 станом на 31.12.2012 року був зареєстрований в КП « БТІ м. Ужгород » реєстровий №3092 в книзі №31 за: ОСОБА_2 в цілому - на підставі Договору про пред`явлення у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, посвідченого Ужгородською державною нотаріальною конторою 16.06.1958 року за №9103 та Акт прийняття індивідуального житлового будинку в експлуатацію, затвердженого рішенням Ужгородської міської Ради №489 від 12.12.1962 року. Загальна площа житлового будинку становить - 54,50 м2, житлова площа 2 кімнати становить - 32,40 м2.

Відповідно до довідки КП «АПБ» Ужгородської міської ради № 649/24 від 09.12.2024 року, у якій зазначено, що відповідно до рішення Ужгородської міської ради XXXV сесії VII скликання №1509 від 18.04.2019 року було затверджено перелік вулиць в м. Ужгород. На території м. Ужгорода зареєстрована вул. Академіка Грабаря. Провулка Верховинського в згаданому переліку немає. Житловий будинок, який належав гр. ОСОБА_2 , і був прийнятий в експлуатацію згідно рішення виконкому Ужгородської міської ради депутатів трудящих 3489 від 12.12.1962 року за адресою - АДРЕСА_3 , станом на грудень 2024 року, знаходиться за адресою - АДРЕСА_2 . Інформація щодо прийняття рішення про перейменування пров. Верховинського на вул. Академіка Грабаря в КП «АПБ» відсутня.

Позивач звернувся до адвоката за правовою допомогою, та просив зробити адвокатський запит аби отримати інформацію щодо можливого порушення його прав.

Представником позивача - адвокатом Бойко Б.Б. було сформовано інформаційну довідку про інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №408327238 від 16.12.2024 року з якої стало відомо, що на зазначений житловий будинок, накладене обтяження на підставі постанови про арешт майна, №19-8406772 віл 23.10.2008 року, виданої Міським відділом ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції, за реєстром:

- тип обтяження: арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження: 8125512; зареєстровано: 29.10.2008 10:20:22 за № 8125512 реєстратором: Закарпатська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Собранецька, 46, (0312) 61-92-55, 61-24-71, 61-92-44, 61-92-11 (факс); підстава обтяження: постанова про арешт майна, 19-8406772, 23.10.2008, міський відділ державної виконавчої служби; об`єкт обтяження: квартира, адреса: Закарпатська обл., м. Ужгород, вулиця Грабаря, будинок 17; Власник: ОСОБА_3 , причина відсутності коду: інша причина відсутності коду; заявник: Міський відділ державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, Код: 35045459, 88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Заньковецької, 10.

Власник (боржник) даного обтяження значиться - ОСОБА_3 .

17 грудня 2024 року представником позивача - адвокатом Бойко Б.Б. був поданий адвокатський запит у Відділ ДВС у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за № 295-24 від 17.12.2025 року, щодо надання копії постанови про арешт майна Міського відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції за №19-8406772 від 23.10.2008 року, на підставі якої було накладено арешт на вищезазначений житловий будинок та повідомити про підстави накладення арешту на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , відношення боржника ОСОБА_3 до вищезазначеного арештованого об`єкту нерухомого майна та результату виконавчого провадження (чи таке завершено та підстави завершення провадження).

21 січня 2025 року надійшла відповідь від Відділу ДВС у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у якій зазначено: «У зв`язку з вище наведеним, відділ ДВС не може надати Вам запитувану інформацію, оскільки особа, інтереси якої Ви представляєте, не являється стороною виконавчого провадження, в межах якого накладено обтяження № 8125512. Крім того, повідомляємо, що відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це Майно і про зняття з. нього арешту».

Представником позивача був поданий адвокатський запит за № 103-24 у Іршавський відділ ДВС у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо надання копії постанови про арешт майна Міського відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції за №19-8406772 (ВП №8125512) від 23.10.2008 року, на підставі якої було накладено арешт на вищезазначений житловий будинок та повідомити про підстави накладення арешту на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , відношення боржника ОСОБА_3 до вищезазначеного арештованого об`єкту нерухомого майна та результату виконавчого провадження (чи таке закінчено/закрито та підстави закінчення/закриття виконавчого провадження, якщо такі є надати відповідну постанову про закінчення/ закриття виконавчого провадження).

Відповідь на вказаний адвокатський запит від Іршавського відділу ДВС у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - не отримано.

Відповідно до інформації з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, записів щодо виконавчого провадження за № 8406772 та №19-8406772 не знайдено.

Відповідно до інформації з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, за типом пошуку тип боржника фізична особа; прізвище ім`я по батькові « ОСОБА_3 », за результатами пошуку виконавчих проваджень в АСВП знайдено наступні записи виконавчих записів: - № АСВП: 43095031, дата відкриття - 25.04.2014, Стан ВП: Завершено, боржник - ПІБ: ОСОБА_3 та стягувач - ПІБ: ОСОБА_5 ; - № АСВП: 58665958, дата відкриття: 19.03.2019, Стан ВП: Завершено, боржник - ПІБ: ОСОБА_3 та стягувач Держава Назва: Іршавський РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області.

Як вбачається із наданої інформації, обставини справи свідчать про очевидну помилковість та протиправність дій виконавчої служби, які призвели до накладення арешту на майно особи, яка не є боржником у виконавчому провадженні. Зокрема, житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , на момент винесення постанови про арешт від 23.10.2008 року № 19-8406772 належав не боржнику ОСОБА_3 , а матері позивача - ОСОБА_2 , що підтверджується офіційними документами та даними з БТІ.

Однак, виконавець виніс постанову про арешт, у якій вказав об`єкт «квартира» за адресою: АДРЕСА_2 , власником якої нібито є ОСОБА_3 . При цьому у реєстраційній інформації ДРРП зазначено, що саме ОСОБА_3 вказаний як власник об`єкта арешту "квартира", хоча такого об`єкта права власності за вказаною адресою не існувало й не існує, що підтверджується довідками КП «АПБ», БТІ та правовстановлюючими документами на будинок, які належали ОСОБА_2 .

Таким чином, було накладено арешт на житловий будинок, що ніколи не належав боржнику, чим грубо порушено права власника ОСОБА_2 , а згодом - і права її спадкоємця ОСОБА_1 .

Позивач після смерті матері - спадкодавця - у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та вживає всіх необхідних дій для оформлення спадкових прав, однак арешт на майно, накладений на підставі постанови, винесеної стосовно іншої особи, позбавляє його можливості реалізувати гарантоване законом право власності.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ, в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження»(який набрав чинності з 5 жовтня 2016 року і є чинним на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до пункту 1-1 частини першої статті 3 цього Закону передбачено, що рішення підлягають примусовому виконанню, зокрема, на підставі судових наказів.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Державний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім рішень, наведених у частині другій статті 5.

Згідно із частиною першою статті 14, частинами першою, другою статті 15 цього Закону учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 512 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої, пунктів 6, 8 частини третьої статті 18 цього Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець має право накладати арешт на майно боржника; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням.

Згідно із частиною першою статті 59 Закону № 1404-VIII особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За частинами першою, другою статті 74 цього Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог ст. 9 Конституції України визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За змістом ч. 1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Згідно ч. ч. 4, 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Пунктом 5 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі Закон № 1404-УІІІ) передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Статтею 32 Закону № 1404-VIII передбачено, що Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до ст. 10 Закону № 1404-УІН заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем.

Відповідно до частини 1 статті 52 Закону № 1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Частиною 1 ст. 48 Закону № 1404-VIII передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно частини 5 статті 48 вказаного Закону у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Як вбачається з матеріалів справи, Міським відділом державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції 23.10.2008 року було винесено постанову про арешт майна боржника у виконавчому провадженні, за яким боржник - ОСОБА_3 . При цьому на момент винесення зазначеної постанови об`єкт нерухомості вже не перебував у власності боржника, а належав померлій - ОСОБА_2 .

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 (на сьогодні ОСОБА_1 ) є власником спірного нерухомого майна, а постанова про накладення арешту на майно, яке належить позивачу, є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки арешт накладено на майно, яке на момент винесення постанови вже не належало боржнику.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої особи (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льонрот проти Швеції» від 23.09.1982 року, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003 року, «Федоренко проти України» від 01.06.2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1, зокрема, необхідно дотримуватись обґрунтованості пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності, повинні дотримуватись справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обов`язок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, враховуючи вимоги ст. 9 КАС України, суд дійшов висновку, оскаржувана постанова про арешт майна боржника підлягає скасуванню.

При цьому, суд зазначає, що згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 у справі "Педерсен і Бодсгор проти Данії" зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Судом також береться до уваги, що відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Закріплений у частині 1 статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З огляду на наведене, суд доходить висновку, що з метою захисту прав позивача слід зобов`язати Міський відділ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції, звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме житловий будинок, що розташований за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, м. Ужгород, вулиця Академіка Грабаря, будинок 17, шляхом скасування у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 8125512; зареєстрованого: 29.10.2008 10:20:22 за № 8125512 реєстратором: Закарпатська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Собранецька, 46, (0312) 61-92-55, 61-24-71, 61-92-44, 61-92-11 (факс); підстава обтяження: постанова про арешт майна, 19-8406772, 23.10.2008, міський відділ державної виконавчої служби; об`єкт обтяження: квартира, адреса: Закарпатська обл., м. Ужгород, вулиця Академіка Грабаря, будинок 17; Власник: ОСОБА_3 , причина відсутності коду: інша причина відсутності коду; заявник: Міський відділ державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, Код: 35045459, 88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Заньковецької, 10, яке зареєстроване на підставі постанови про арешт майна № 19-8406772 від 23.10.2008 року Міського відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції (на сьогодні - Відділ ДВС у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) за кодом ЄДРПОУ 3504545.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 90, 139, 243, 246, 249 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В С Т АН О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Заньковецької, буд. 10, м. Ужгород, Закарпатська область, 88005, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Міського відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції (на сьогодні - Відділ ДВС у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) за кодом ЄДРПОУ - 35045459, щодо накладення арешту на майно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (на сьогодні - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно постанови про арешт майна № 19-8406772 від 23.10.2008 року, та звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом скасування у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 8125512; зареєстрованого: 29.10.2008 10:20:22 за № 8125512 реєстратором: Закарпатська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Собранецька, 46, (0312) 61-92-55, 61-24-71, 61-92-44, 61-92-11 (факс); підстава обтяження: постанова про арешт майна, 19-8406772, 23.10.2008, міський відділ державної виконавчої служби; об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_2 ; Власник: ОСОБА_3 , причина відсутності коду: інша причина відсутності коду; заявник: Міський відділ державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, Код: 35045459, 88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Заньковецької, 10, яке зареєстроване на підставі постанови про арешт майна № 19-8406772 від 23.10.2008 року Міського відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції (на сьогодні - Відділ ДВС у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) за кодом .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяД.В. Іванчулинець