Справа № 140/1291/26
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2026-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

03 лютого 2026 року ЛуцькСправа № 140/1291/26
Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

розглянувши без повідомлення учасників справи заяву про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_3 ), Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ІНФОРМАЦІЯ_4 ) про визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_5 , працівники якого грубо порушили загальний процес мобілізації та перевищили службові повноваження, що призвели до незаконної мобілізації ОСОБА_1 ; визнання протиправним та скасування наказу ІНФОРМАЦІЯ_5 в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 ; зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 , з урахуванням висновків суду, прийняти рішення про звільнення від проходження військової служби ОСОБА_1 та виключити військовослужбовця зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 .

Заявник до відкриття провадження у справі, тобто одночасно з пред`явленням позову, подав заяву про забезпечення позову, у якій просить вжити заходи забезпечення позову, а саме: заборонити ВЧ НОМЕР_1 вживати будь-які дії направленні на виконання ОСОБА_1 обов`язків військової служби, зокрема: відправлення (переміщення) його до відповідної військової частини (учбового центру) з метою проходження військової служби, зарахування його до особового складу військової частини, прийняття ним військової присяги і т. п., до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі.

Вказана заява обґрунтована тим, що відповідачем грубо порушено встановлений законом порядок призову на військову службу під час мобілізації, зокрема, заявника примусово доставлено до ТЦК та СП без вручення повістки та його згоди, фактично позбавлено свободи пересування і засобів зв`язку, проведено формальне проходження військово-лікарської комісії без здійснення реального медичного огляду та без винесення належного письмового висновку, попри наявність обставин, що можуть бути підставою для надання відстрочки від призову, у зв`язку із чим заявника незаконно визнано придатним до військової служби та проходження військової підготовки. Відтак, зазначені дії створюють реальну загрозу порушення прав та унеможливлюють їх захист без вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з таких мотивів та підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

За приписами частини другої статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 154 КАС України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Відповідно до Рекомендацій № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21.09.2023 у справі № 580/244/23.

При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Оцінивши доводи та аргументи заявника, суд вважає, що вони не свідчать про наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову, визначених статтями 150151 КАС України.

Так, предметом спору у цій справі є: дії ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, в особливий період, здійснені з порушенням встановленого законодавством порядку мобілізації та з перевищенням службових повноважень; наказ ІНФОРМАЦІЯ_5 в частині призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації.

Водночас, у заяві про забезпечення позову заявник просить заборонити ВЧ НОМЕР_1 вживати будь-які дії направленні на виконання ОСОБА_1 обов`язків військової служби, зокрема: відправлення (переміщення) його до відповідної військової частини (учбового центру) з метою проходження військової служби, зарахування його до особового складу військової частини, прийняття ним військової присяги і т. п., до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі.

При цьому, позивач не оскаржує у позові дії військової частини щодо переміщення його до інших військових частин, військових формувань. Такі дії відповідача не є предметом заявленого спору та жодним чином не впливають на можливість припинення юридичної сили оскаржуваними індивідуальними актами у разі набрання законної сили рішенням суду, якщо позов буде задоволено.

Враховуючи характер спірних правовідносин, суд вважає, що запропонований позивачем захід забезпечення позову шляхом заборони вчиняти вказані вище дії щодо відправлення (переміщення) його до відповідної військової частини (учбового центру) з метою проходження військової служби, зарахування його до особового складу військової частини, прийняття ним військової присяги і т. п. не відповідає порушеному праву позивача, за захистом якого він звернувся до суду та не може бути застосований судом.

Суд також зазначає, що обставини, про які зазначено у заяві про забезпечення позову є предметом розгляду справи, а тому, законність прийняття відповідного рішення, дій відповідачів, їх оцінка повинна бути надана судом з урахуванням доказів та посилань, якими обґрунтовують відповідачі свої заперечення та пояснень інших учасників справи при розгляді справи по суті з дотриманням вимог процесуального закону.

Верховний Суд у постанові від 03.05.2023 у справі № 640/15534/22 вказав, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Крім того, у заяві про забезпечення позову не зазначено про конкретні негативні наслідки невідворотного характеру, які можуть спричинити порушення прав заявника в такій мірі, що для їх відновлення необхідно було б докласти значних зусиль, або захист цих прав був би неможливий без вжиття судом заходів забезпечення позову. Ухвала суду про забезпечення позову не може ґрунтуватись на припущеннях чи змодельованих позивачем ймовірних ситуаціях.

Також заявник не навів докази того, що після проходження позивачем базової загальновійськової підготовки та прийняття військової присяги, ВЧ НОМЕР_1 в обов`язковому порядку будуть вчинені дії, спрямовані на направлення чи переведення позивача як військовослужбовця для проходження військової служби під час мобілізації на особливий період до іншого місця служби або іншої військової частини, в тому числі і до бойової військової частини, що розташовується безпосередньо у зоні бойових дій до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

А тому посилання заявника на випадок можливого настання негативних наслідків чи порушення прав в майбутньому не може визнаватись достатнім для вжиття заходів забезпечення позову.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Також суд має вказати, у чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Із системного аналізу наведених вище процесуальних норм убачається, що підстави забезпечення позову, визначені частиною другою статті 150 КАС України, мають оціночний характер, у зв`язку з чим суд у кожному конкретному випадку, з урахуванням наданих доказів, повинен встановити та оцінити, чи не призведе застосування заходів забезпечення позову до завдання більшої шкоди, ніж та, якій можливо запобігти.

Отже, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник зобов`язаний належним чином обґрунтувати причини такого звернення, що, у свою чергу, передбачає подання доказів існування фактичних обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування відповідного заходу забезпечення позову. Зокрема, заявник повинен надати належні та допустимі докази наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, а також неможливості їх ефективного захисту без вжиття заходів забезпечення позову.

З огляду на викладене, зміст поданої заяви про забезпечення адміністративного позову не дає підстав для висновку про наявність обставин, які відповідно до положень статті 150 КАС України є підставами для забезпечення позову, у зв`язку з чим у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись статтями 150, 151, 154, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про забезпечення позову заяву в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 КАС України та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О. О. Андрусенко