Справа № 400/13872/25
Суддя: Коваленко І. В.
Дата ухвалення: 2026-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

у адміністративній справі

03 лютого 2026 року м. Миколаїв

Суддя Інгульського районного суду міста Миколаєва Коваленко І.В., ознайомившись із матеріалами позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

встановив:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду, ухвалою якого від 29.12.2025 справу передано за предметною підсудністю до Інгульського районного суду міста Миколаєва, з адміністративним позовом в якому просить:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо оголошення його розшуку та ініціювання доставки до ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 скасувати його розшук;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 направити до органів Національної поліції повідомлення про скасування його розшуку та достави;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 виключити відомості про розшук та порушення ним правил військового обліку з відповідних реєстрові та інформаційних систем.

Також просить стягнути з відповідача судовий збір в сумі 1211,20 грн. та інші судові витрати.

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що 13.11.29025 він подав до Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації документи для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період. 17.11.2025 під час перевірки застосунку «Резерв+» інформацію про отримання відстрочки від призову на військову службу побачив, що у військово-обліковому документі наявний статус «Розшук», у зв`язку із порушення правил військового обліку. В застосунку причиною звернення до Нацполіції вказано: «не прибув за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_4 », дата звернення 19.04.2025. Для з`ясування вказаних обставин, 17.11.2025 було направлено до ІНФОРМАЦІЯ_4 адвокатський запит.

19.11.2025 ОСОБА_1 отримав у Оболонській районній в м.Києві державної адміністрації свій військово-обліковий документ із застосунку «Резерв+», в якому міститься відмітка про отримання відстрочки до завершення мобілізації.

23.11.2025 на електронну адресу адвоката від ІНФОРМАЦІЯ_3 отримано відповідь на адвокатський запит в якій вказано, що ОСОБА_1 було направлено повістку з явкою на 08.04.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а так як він не з`явився то надіслано електронне звернення до органів Національної поліції України від 19.04.2025 Е1949768 для його доставки до ІНФОРМАЦІЯ_3 для розгляду питання притягнення до адміністративної відповідальності.

Після цього, до ІНФОРМАЦІЯ_3 було направлено декілька адвокатських запитів для встановлення обставин направлення позивачу повістки, виключення відомостей про нього як порушника правил військового обліку з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів і направлення повідомлення органам Національної поліції про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення його до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно отриманих на адвокатські запити відповідей ІНФОРМАЦІЯ_2 вказує на необхідність звернення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 для повного встановлення всіх обставин для прийняття законного рішення .

Так як станом на 24.12.2025 «Розшук» не скасовано і не знято наведену позначку у застосунку «Резерв+» позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

За вимогами пункту 1 частини першої статті 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За положеннями частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України обумовлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Визначення публічно-правового спору міститься у пункті 2 частини першої статті 4 КАС України та означає спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

За усталеною судовою практикою Великої Палати Верховного Суду, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суд виходить із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 розділу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року).

У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (стаття 55 Конституції України).

Предметом заявлених позовних вимог є визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо оголошення розшуку позивача та ініціювання його доставки до ІНФОРМАЦІЯ_2 для розгляду матеріалів та прийняття рішення щодо наявності/відсутності в його діях порушень правил військового обліку за статями 210 або 210-1 КУпАП, зобов`язання відповідача направити органам Національної поліції повідомлення про скасування розшуку та доставки позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також зобов`язання відповідача виключити відомості про розшук та порушення правил військово обліку позивачем з відповідних реєстрів та інформаційних систем.

Разом з тим, оскаржувані позивачем дії відповідача, як і зобов`язання, які слід покласти на останнього, а саме направлення до органів Національної поліції повідомлення про скасування розшуку та доставки до ІНФОРМАЦІЯ_3 не є рішенням чи дією суб`єкта владних повноважень, яке саме по собі порушує права та законні інтереси позивача, та відповідно може бути предметом судового оскарження.

Обов`язок військовозобов`язаної особи з`явитись за викликом до відповідного військового комісаріату встановлено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно із частиною першою статті 27 указаного Закону, у разі невиконання громадянином обов`язків, передбачених статтею 22 цього Закону, та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 210-1 КУпАП, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право звернутися до органів Національної поліції щодо здійснення адміністративного затримання та доставлення особи до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

При цьому суд звертає увагу, що поняття «розшук», яким оперують інформаційні системи, зокрема застосунок «Резерв+» не передбачене та не визначене положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Підстави ж звернення ТЦК та СП до органів поліції прямо та вичерпно визначені частиною першою статті 27 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно до якої таке звернення можливе лише у разі невиконання громадянином обов`язків, передбачених статтею 22 цього Закону, та вчинення правопорушення, передбаченого статтею 210-1 КУпАП.

Зазначені заходи не є тотожними притягненню до адміністративної відповідальності, оскільки не передбачають встановлення вини особи, розгляду справи по суті та ухвалення відповідної постанови.

Процедура адміністративного затримання та доставлення призовників, військовозобов`язаних і резервістів під час дії воєнного стану спрямована виключно на забезпечення складання і розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 210-1 КУпАП.

Отже, в даному випадку, будь-якого рішення, яке було б предметом оскарження в суді відповідачем стосовно позивача не приймалось.

Тому, оскільки вказані позивачем дії відповідача не створюють, припиняють чи змінюють будь-яких правовідносин, тобто між даними особами не існує публічно-правового спору, що в свою чергу виключає його розгляд за правилами адміністративного судочинства.

Також суд звертає увагу, що згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, визначеній в постанові від 11.04.2018 в справі № 820/583/16 (К/9901/7053/18) поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 170 КАСУ суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України,

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини восьмої статті 169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 03.02.2026.

Суддя І.В.Коваленко