Справа № 480/8104/24
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2026-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2026 року Справа № 480/8104/24

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Глазька С.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/8104/24 за позовом ОСОБА_1 до Сумської митниці про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Сумської митниці (далі - відповідач), у якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:

- визнати протиправною бездіяльність Сумської митниці по ненарахуванню позивачу в період з липня 2023 року по червень 2024 року щомісячної доплати за роботу в нічний час у розмірі 20% від посадового окладу;

- стягнути з Сумської митниці на користь позивача 23472,00 грн недоплаченої щомісячної доплати за роботу у нічний час за період з липня 2023 року по червень 2024 року;

- стягнути з Сумської митниці на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.06.2024 по день винесення рішення судом;

- зобов`язати Сумську митницю здійснити перерахунок матеріальної допомоги на оздоровлення та оплату відпустки у 2023 році, а також здійснити перерахунок вихідної допомоги, матеріальної допомоги на оздоровлення, оплату відпустки та компенсацію відпустки у 2024 році, включивши до розрахунку суми середнього заробітку доплати за роботу у нічний час у розмірі 20 % від посадового окладу за період з липня 2023 року по червень 2024 року;

- зобов`язати Сумську митницю виплатити позивачу різницю між донарахованими сумами матеріальної допомоги на оздоровлення та оплату відпустки у 2023 році та вже виплаченими сумами матеріальної допомоги на оздоровлення та оплату відпустки у 2023 році, а також зобов`язати виплатити позивачу різницю між донарахованими сумами вихідної допомоги, матеріальної допомоги на оздоровлення, оплату відпустки та компенсацію відпустки у 2024 році та вже виплаченими сумами вихідної допомоги, матеріальної допомоги на оздоровлення, оплату відпустки та компенсацію відпустки у 2024 році.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначив, що з 03.07.2023 по 28.06.2024 ОСОБА_1 проходила державну службу на посаді державного інспектора митного посту «Конотоп» Сумської митниці. Відповідно до наказів відповідача від 19.01.2023 № 1-Ф та від 08.01.2024 № 1-Ф, посадовим особам митниці встановлювалась щомісячна доплата за роботу у нічний час у розмірі 20% від посадового окладу. Втім, незважаючи на те, що позивач проходила державну службу за цілодобовим режимом роботи початок роботи о 08 год. 00 хв., закінчення роботи 08 год. 00 хв. наступного дня, обідня перерва з 12 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. та з 00 год. 00 хв. до 01 год. 00 хв., згадана щомісячна доплата за роботу у нічний час не нараховувалась та не виплачувалась.

Протиправне ненарахування та невиплата вказаної доплати, призвело до нарахування і виплати у меншому розмірі матеріальної допомоги на оздоровлення та оплати відпустки у 2023 та 2024 роках, а також компенсації за невикористані дні відпустки у 2024 році та вихідної допомоги.

З огляду на підтвердження факту роботи у нічний час у період з 03.07.2023 по 28.06.2024 та не здійснення своєчасного нарахування і виплати щомісячної доплати, передбаченої наказом від 19.01.2023 № 1-Ф та наказом від 08.01.2024 № 1-Ф, в тому числі і при звільненні, позивач вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 04.10.2024 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, встановлені строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.

Не погоджуючись з позовними вимогами, Сумська митниця у відзиві зазначила, що заробітна плата позивача під час проходження ним державної служби нараховувалась та виплачувалась у відповідності до діючих нормативно-правових актів та складених відповідними службами первинних документів (табелів обліку робочого часу тощо).

Враховуючи встановлення недостовірних відомостей у табелях робочого часу, на підставі яких здійснювалось нарахування заробітної плати позивачу, та як наслідок не здійснення оплати за роботу у нічний час, 03.10.2024 прийнято наказ № 54-Ф «Про виплату доплат працівникам МП «Конотоп», на підставі якого 05.10.2024 кошти в сумі 7636,29 грн перераховані позивачу. Вказана сума складається з нарахованої доплати за роботу в нічний час за період липня 2023 по червень 2024 року в сумі 5652,66 грн, донарахованої вихідної допомоги в сумі 1216,04 грн, матеріальної допомоги на оздоровлення в сумі 1279,87 грн, оплату відпустки в сумі 1157,07 грн та компенсації відпустки при звільненні в сумі 168,03 грн за виключенням податків та зборів. За таких обставин, Сумська митниця вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Від представника відповідача надійшла відповідь на відзив, в якій останній повторно наголосив на обґрунтованості позовних вимог.

Ухвалою суду від 19.11.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника Сумської митниці про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 480/8104/24.

Ухвалою суду від 18.12.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника Сумської митниці про закриття провадження у справі № 480/8104/24.

Ухвалою суду від 20.01.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника Сумської митниці про розгляд справи № 480/8104/24 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши подані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, у період з 03.07.2023 по 28.06.2024 ОСОБА_1 проходила державну службу на посаді державного інспектора митного посту «Конотоп» Сумської митниці, що підтверджується відомостями трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с.51-52).

Вважаючи протиправною бездіяльність Сумської митниці щодо ненарахування позивачу щомісячної доплати за роботу в нічний час у розмірі 20% від посадового окладу в період з липня 2023 року по червень 2024 року, а також щодо не нарахування у повному обсязі матеріальної допомоги на оздоровлення, оплати відпусток та компенсації за невикористані дні відпустки при звільненні, вихідної допомоги, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

На виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статус посадових осіб митних органів, їхні повноваження, права, обов`язки та відповідальність визначені Митним кодексом України.

Згідно зі статтею 569 Митного кодексу України, працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями. Посадові особи, які вперше прийняті на службу до митних органів і раніше не перебували на державній службі, складають Присягу державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу".

Відносини, що виникають у зв`язку з прийняттям на державну службу до митних органів, проходженням та припиненням державної служби в митних органах, визначаються законодавством про державну службу, крім особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 574 Митного кодексу України передбачено, що тривалість та режим роботи, час відпочинку посадових осіб митних органів встановлюються відповідно до законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Залучення до роботи понад установлену тривалість робочого дня, а також у вихідні, святкові та неробочі дні, у нічний час окремих категорій посадових осіб митних органів здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

За роботу в зазначені дні (час) посадовим особам митних органів надається грошова компенсація у розмірі та порядку, визначених законодавством, або протягом місяця надаються відповідні дні відпочинку.

Відповідно до статті 585 Митного кодексу України, держава забезпечує достатній рівень оплати праці посадових осіб та працівників митних органів з метою створення матеріальних умов для незалежного і сумлінного виконання ними службових обов`язків.

Заробітна плата посадової особи митного органу складається з: посадового окладу; надбавки за вислугу років; надбавки за спеціальне звання; надбавки за виконання особливо важливої роботи; надбавки за персональну кваліфікацію; надбавки за виконання особистих ключових показників ефективності; командної премії; премії за значні особисті досягнення; інших виплат, передбачених законодавством.

Особливості оплати праці посадових осіб та працівників митних органів з питань, не врегульованих цим Кодексом, визначаються Кабінетом Міністрів України.

На виконання статті 50 Закону України «Про державну службу» (в редакції, яка діяла у період виникнення спірних правовідносин), держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи. Заробітна плата державного службовця складається з: посадового окладу; надбавки за вислугу років; надбавки за ранг державного службовця; премії (у разі встановлення).

Складові заробітної плати та особливості оплати праці державних службовців центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, їх територіальних органів визначаються Митним кодексом України та Податковим кодексом України.

Статтею 56 Закону України «Про державну службу» (в редакції, яка діяла у період виникнення спірних правовідносин) встановлено, що тривалість робочого часу державного службовця становить 40 годин на тиждень. Для державних службовців установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями.

Для виконання невідкладних або непередбачуваних завдань державні службовці, для яких законом не передбачено обмежень щодо роботи, на підставі наказу (розпорядження) керівника державної служби, про який повідомляється виборний орган первинної профспілкової організації (за наявності), зобов`язані з`явитися на службу і працювати понад установлену тривалість робочого дня, а також у вихідні, святкові та неробочі дні, у нічний час. За роботу в зазначені дні (час) державним службовцям надається грошова компенсація у розмірі та порядку, визначених законодавством про працю, або протягом місяця надаються відповідні дні відпочинку за заявами державних службовців.

Згідно зі статтею 108 Кодексу законів про працю України, робота у нічний час (з 10 години вечора до 6 години ранку відповідно до статті 54) оплачується у підвищеному розмірі, встановлюваному генеральною, галузевою (регіональною) угодами та колективним договором, але не нижче 20 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час.

Отже, зміст вказаних норм дає підстави дійти висновків про те, що посадові особи митних органів є державними службовцями, особливості оплати праці яких визначаються Кабінетом Міністрів України та здійснюється згідно із законодавством про державну службу, з урахуванням доплат, надбавок і компенсацій, передбачених Кодексом законів про працю України. Тобто, робота посадових осіб митних органів у нічний час, має оплачуватись у підвищеному розмірі, визначеному колективною угодою/договором і цей розмір не може бути меншим ніж 20% посадового окладу за кожну годину роботи у нічний час.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, у період проходження державної служби з 03.07.2023 по 28.06.2024, позивач займала посаду державного інспектора митного посту «Конотоп» за встановленим цілодобовим режимом роботи початок роботи о 08-00 год., закінчення роботи о 08-00 год. наступного дня, обідня перерва з 12-00 год. до 13-00 год. та з 00-00 год. до 01-00 год.

Відповідно до графіків чергування особового складу митного посту «Конотоп», позивач у період проходження державної служби щомісяця здійснював виконання своїх посадових обов`язків в тому числі і у нічний час, а саме: з 10 годин вечора до 06 години ранку.

Зі змісту наказу від 19.01.2023 № 1-Ф (а.с. 55), судом встановлено, що у 2023 році посадовим особам митниці установлювалась щомісячна доплата за роботу у нічний час у розмірі 20% посадового окладу. Так само, у 2024 році, аналогічна доплата установлювалась і наказом від 08.01.2024 № 1-Ф (а.с. 67).

Разом з цим, фактично згадана доплата позивачу як під час проходження державної служби на посаді головного державного інспектора митного посту «Конотоп», так і на момент звільнення, не нараховувалась і не виплачувалась.

Водночас, після відкриття провадження у справі, Сумською митницею 03.10.2024 прийнято наказ № 54-Ф «Про виплату доплат працівникам МП «Конотоп» (а.с. 135). На виконання цього наказу, відповідачем донараховано: доплату за роботу у нічний час в розмірі 5652,66 грн, вихідну допомогу в розмірі 1216,04 грн, матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 1279,87 грн, оплату відпустки в розмірі 1157,07 грн та компенсацію відпустки при звільненні в розмірі 168,03 грн. Всього нараховано 9473,77 грн та виплачено після утримання податків і зборів 7626,39 грн (а.с. 138).

Підставою для нарахування і виплати спірних коштів у такому розмірі, Сумська митниця визначила приписи статті 108 Кодексу законів про працю України, наказ від 19.01.2023 № 1-Ф та наказ від 08.01.2024 № 1-Ф.

Разом з тим, на переконання позивача, сума недоплаченої щомісячної доплати за роботу у нічний час за спірний період складає 23472,00 грн.

Обґрунтовуючи правомірність нарахування згаданих сум саме в такому розмірі, позивач вказує на те, що розмір щомісячної доплати за роботу у нічний час згідно з наказом від 19.01.2023 № 1-Ф та наказом від 08.01.2024 № 1-Ф визначався у фіксованому розмірі 20% від посадового окладу, незалежно від кількості відпрацьованих у нічний час годин.

Втім, досліджуючи зміст вказаних документів з урахуванням приписів норм, які регулюють спірні правовідносини, суд не може погодитись з вказаними доводами позивача, оскільки, порядок і особливості оплати праці посадових осіб митного органу за роботу у нічний час врегульовуються статтею 108 Кодексу законів про працю України, за змістом якої заробітна плата у нічний час виплачується у підвищеному розмірі, передбаченому колективним договором та не може бути меншою ніж 20% посадового окладу за кожну годину роботи у нічний час.

Суд наголошує на тому, що керівник митного органу не уповноважений на власний розсуд визначати розмір доплати посадовій особі митного органу за роботу у нічний час. Такий розмір встановлений статтею 108 Кодексу законів про працю України і складає не менше ніж 20% посадового окладу за кожну годину роботи у нічний час.

Керуючись вказаною нормою, Сумською митницею згідно з наказом від 19.01.2023 № 1-Ф та наказом від 08.01.2024 № 1-Ф, установлювалась доплата у розмірі 20% посадового окладу саме за «роботу» у нічний час. Тобто, за змістом згаданих наказів, підстави для нарахування і виплати вказаної доплати, виникають лише тоді, коли посадова особа митниці виконує свої посадові обов`язки у нічний час. У разі виконання посадових обов`язків в інший, не нічний час, підстави для виплати згаданої доплати відсутні.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується позивачем, що у період проходження державної служби, позивач у липні 2023 року виконував свої посадові обов`язки у нічний час протягом 49 год.; у серпні 2023 року 42 год.; у вересні 23 год.; у жовтні 2023 року 54 год.; у листопаді 2023 року 42 год.; у грудні 2023 року 49 год.; у січні 2024 року 7 год.; у лютому 2024 року 51 год.; у березні 2024 року 54 год.; у квітні 2024 року 28 год.; у травні 2024 року 51 год.; у червні 2024 року35 год. (а.с.139-140).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відповідність дій Сумської митниці щодо нарахування і виплати спірної доплати із розрахунку 20% посадового окладу за весь період коли позивач виконував свої посадові обов`язки у нічний час критеріям, встановленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та, як наслідок, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення 23472,00 грн недоплаченої щомісячної доплати за роботу у нічний час за спірний період.

Крім того, приймаючи до уваги нарахування і виплату відповідачем різниці між виплаченими вихідною допомогою, матеріальною допомогою на оздоровлення, оплатою відпусток й компенсації відпустки при звільненні та перерахованими у зв`язку із донарахуванням доплати за роботу у нічний час, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню і позовні вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок матеріальної допомоги на оздоровлення, оплату відпусток та компенсації за невикористані дні відпустки при звільненні, вихідної допомоги та виплатити різницю між донарахованими сумами та фактично виплаченими.

З приводу позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.06.2024 по день винесення рішення, суд зазначає, що відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Статтею 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 28.06.2024 було звільнено з посади державного інспектора митного поста "Конотоп" Сумської митниці, що підтверджується відомостями трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с.51-52). Остаточний розрахунок при звільненні здійснений з позивачем 05.10.2024.

Відтак, у справі, що розглядається, спірний період тривав з 29.06.2024 (наступний день за датою звільнення) по 04.10.2024 (останній день затримки перед днем виплати) та становив 97 днів.

Як вбачається зі змісту довідки від 20.09.2024 № 7.24-22-02-13/76 (а.с. 73) середньоденна заробітна плата позивача складає 1352,88 грн. Тобто, розмір середнього заробітку за період затримки розрахунку, складає 131229,36 грн (строк затримки розрахунку 97 днів х 1352,88 грн). В той же час, сума недоплачених позивачу при звільненні коштів складає 9473,77 грн (без утримання податків і зборів), що значно менше ніж сума розрахованого середнього заробітку.

Суд враховує те, що виключна правова проблема щодо тлумачення та застосування положень статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції, яка набрала чинності 19 липня 2022 року, була вирішена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08.10.2025 по справі № 489/6074/23.

Так, Велика Палата Верховного Суду, дійшла висновку що, з огляду на компенсаційний характер відповідальності за статтею 117 Кодексу законів про працю України, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого цією статтею.

У зв`язку з цим були сформульовані нові змістові критерії, які суд має враховувати при вирішенні питання про зменшення розміру відшкодування:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- імовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність імовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Велика Палата Верховного Суду зауважила на тому, що розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 по справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин.

Таким чином, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування статті 117 Кодексу законів про працю України, викладені у постанові від 08.10.2025 по справі № 489/6074/23 та встановлені судом обставини, зокрема, щодо розміру невиплаченої у день звільнення суми (9473,77 грн), її співвідношення із розрахованим середнім заробітком (131229,36 грн), поведінку сторін (добровільну виплату відповідачем заборгованості одразу після відкриття провадження у справі та ознайомлення з її матеріалами), з метою забезпечення дотримання принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд дійшов висновку про зменшення розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача до 100% невиплаченої на день звільнення суми, що складає 9473,77 грн.

Одночасно з цим, суд не вирішує питання щодо утримання з цієї суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата податків у даному випадку є обов`язком роботодавця, а не суду (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 у справі № 805/1008/16-а).

Згідно ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Сумської митниці суму судового збору у розмірі 605,60 грн, сплаченого відповідно до платіжної інструкції № 0.01..1 (а.с.8).

Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та 18 січня 2024 року по справі № 901/459/21, а також, зокрема, постановах Верховного Суду від 19 лютого 2025 року по справі № 520/2948/23, від 13 березня 2025 року по справі № 260/3131/24, від 25 квітня 2025 року по справі №260/8523/23, від 20 травня 2025 року по справі № 620/109/23.

З матеріалів справи судом встановлено, що представництво інтересів ОСОБА_1 у даній справі здійснювала адвокат Касатська Ю.А. (а.с. 120).

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано договір про надання правничої допомоги від 11.09.2024 б/н (далі - Договір) (а.с.121).

Згідно із п. 1 Договору, предметом договору є: ознайомлення з наданими клієнтом документами; ознайомлення з судовою практикою та правовими позиціями Верховного суду щодо суті спору; надання консультацій щодо суті спору; підготовка та подання до Сумського окружного адміністративного суду позовної заяви до Сумської митниці про витання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, стягнення надбавки за роботу у нічний час та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до п. 3.1 Договору, за виконання доручення клієнт зобов`язаний сплатити адвокату кошти (гонорар) у розмірі 3000,00 грн.

Також, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано акт приймання-передачі правничих послуг за договором про надання правничої допомоги від 18.09.2024, відповідно до якого адвокатом було надано клієнту наступні послуги професійної правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги від 1109.2024: ознайомлення з наданими клієнтом документами - 300 грн; ознайомлення з судовою практикою та правовими позиціями Верховного суду щодо суті спору - 300 грн; надання консультацій щодо суті спору - 400 грн; підготовка та подання до Сумського окружного адміністративного суду позовної заяви до Сумської митниці про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, стягнення надбавки за роботу у нічний час та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - 2000 грн. Загальна сума винагороди (гонорару) за надані послуги складає 3000 (три тисячі) гривень 00 коп (а.с. 122).

Крім того, надано квитанцію від 11.09.2024, відповідно до якої позивач сплатив гонорар у розмірі 3000,00 грн (а.с. 124).

У даному випадку судом враховано, що хоча обумовлення такого розміру судових витрат на правничу допомогу відповідає досягнутим домовленостям між позивачем та адвокатом у договорі про надання правової (правничої) допомоги та складеному на його виконання акті приймання-передачі виконаних робіт, відповідає їх потребам та інтересам, однак заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не відповідає критеріям співмірності та справедливості.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії», заява №34884/97, п. 30).

У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

При цьому, у постанові від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

На думку суду, враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, а також з огляду на те, що дана справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та судом було частково задоволено позовні вимоги позивача, обґрунтованим, об`єктивним і таким, що підпадає під критерій розумності, є визначення вартості послуг адвоката у даній справі у розмірі 2500,00 грн.

Відтак, позовні вимоги в частині стягнення витрат на правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у заявленому представником позивача розмірі задоволенню не підлягають

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Сумської митниці про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Сумської митниці щодо непроведення з ОСОБА_1 своєчасного повного розрахунку при звільненні.

Стягнути з Сумської митниці (вул. Юрія Вєтрова, 24, м. Суми, Сумська область, 40024, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 9473 (дев`ять тисяч чотириста сімдесят три) грн 77 коп.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Сумської митниці (вул. Юрія Вєтрова, 24, м. Суми, Сумська область, 40024, ) судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп. та судові витрати на правничу допомогу у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн 00 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Глазько