Справа № 460/8014/24
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2026-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 січня 2026 року

м. Київ

справа №460/8014/24

адміністративне провадження № К/990/1883/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Хохуляка В.В.,

суддів: Бившевої Л.І., Ханової Р.Ф.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2025 у справі №460/8014/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДУБЕНСЬКИЙ КРАЙ» до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДУБЕНСЬКИЙ КРАЙ» звернулось до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.03.2024 №3358/17002328, яким ТОВ "ДУБЕНСЬКИЙ КРАЙ" збільшено грошове зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб на суму 16186205,00грн, у т.ч.: 12948964,00грн за податковим зобов`язанням, 3237241,00грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 28.08.2025 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2025 рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28.08.2025 скасовано та прийнято нове, яким позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, Головне управління ДПС у Рівненській області 12.01.2026 звернулось з касаційною скаргою до Верховного Суду.

У поданій касаційній скарзі Головне управління ДПС у Рівненській області посилаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України зазначає про застосування пунктів 103.2, 103.3 статті 103, підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 17.04.2025 у справі № 160/18691/23, від 18.03.2025 у справі № 500/1744/24, від 02.04.2024 у справі № 826/6241/17, від 05.12.2023 у справі № 804/3765/16, від 22.04.2021 у справі № 640/8578/19, від 27.07.2020 у справі № 826/5911/18. Крім того, посилаючись на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник зазначає, що суд не дослідив зібрані у справі докази та встановив обставини, що мають істотне значення на підставі недопустимих доказів.

За приписами пункту 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Предметом спору у цій справі є визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення.

Керуючись частиною п`ятою статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22.12.2005 №3262, згідно з якою судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень з`ясовано, що вирішуючи даний спір суд апеляційної інстанції переглянув рішення суду першої інстанції з урахуванням правових позицій Верховного Суду від 24.06.2025 у справі №120/10439/24, від 16.09.2022 у справі №826/10189/18, від 19.03.2025 у справі №560/8133/24, від 25.10.2021 у справі №160/1062/19.

Так, зокрема, у постанові від 24.06.2025 у справі №120/10439/24 Верховний Суд виснував, що право на застосування зменшеної ставки податку, передбачену відповідним міжнародним договором України, виникає, за умови одночасного виконання таких вимог: нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України; нерезидентом надано довідку (або її нотаріально засвідчену копію), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України; нерезидент є бенефіціарним власником доходу.

Для визначення особи як фактичного отримувача доходу, така особа повинна володіти не тільки правом на отримання доходу, але повинна бути і особою, яка визначає подальшу економічну долю доходу. Тобто, коли отримувач процентів має право отримувати вигоду та визначати подальшу економічну долю доходу і не пов`язаний договірними або юридичними зобов`язаннями щодо перерахування такого доходу іншій особі, отримувач є бенефіціарним власником доходу. Передбачені міжнародними договорами пільги зі сплати податку не можуть бути застосовані у випадку, коли нерезидент діє як проміжна ланка в інтересах іншої особи, яка фактично отримує вигоду від доходу. Зокрема, не можуть бути застосовані пільгові ставки податку у випадку, коли дохід (у рамках угоди або серії угод) з джерелом його походження з України виплачується таким чином, що нерезидент (проміжна ланка, яка має вузькі, обмежені повноваження у відношенні доходу), який претендує на отримання пільгової ставки податку з доходів у вигляді роялті, дивідендів, процентів, виплачує весь дохід (його більшу частину) іншому нерезиденту, який би не міг застосувати пільгову ставку у разі, коли б такий дохід виплачувався останньому.

В момент виплати доходу достатньою підставою для застосування зниженої ставки податку є наявність довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України і така довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України. Чинним законодавством не встановлено форми документу, що підтверджує статус контрагента як бенефіціарного власника доходу, та який повинна мати особа на момент проведення виплати.

У постанові від 25.10.2021 у справі №160/1062/19 Верховний Суд зазначив, що чинним вітчизняним законодавством не встановлено, яким документом може підтверджуватися статус нерезидента, якому виплачується доход джерелом походження з України, як бенефіціарного власника цього доходу, та який повинна мати особа, що виплачує доход нерезиденту, на момент виплати доходу. Конвенцією від 08.11.2012 також не становлено, яким документом може підтверджуватися, що особа є бенефіціарним власником процентів, що виникають в одній із держав і сплачуються резиденту іншої держави.

Таким чином, висновок суду апеляційної інстанції про протиправність прийняття контролюючим органом оскаржуваного рішення є правомірним.

Доводи, наведені скаржником у касаційній скарзі не є достатніми для відкриття касаційного провадження у справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Висновки суду апеляційної інстанції відповідають висновкам Верховного Суду, постанови про відступлення від яких немає, і колегія суддів не вважає за необхідне відступити від таких у цій справі, у зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 333 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Головного управління ДПС у Рівненській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2025 у справі №460/8014/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДУБЕНСЬКИЙ КРАЙ» до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Направити копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Р.Ф. Ханова

Судді Верховного Суду