Справа № 160/33109/25
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2026-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Покровської селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
19 листопада 2025 року представник ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Покровської селищної ради, в якій просить:
21 березня 2025 року ОСОБА_1 прийнято рішення виділити із об`єкта нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , будівлю гаража, відповідно до технічного паспорту позначеного як В-1, загальною площею 17,7 м2, про що подано відповідну заяву, посвідчену приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Головко М.Г., зареєстровану в реєстрі за №1105.
Рішенням Покровської селищної ради №Р-4814-77/VІІІ від 16.10.2025 року ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва індивідуальних гаражів, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер: :04:004:0097, у зв`язку з тим, що відповідно до договору дарування будинку від 10.09.2013 року господарча будівля «В-1 - гараж» розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,1096 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд, кадастровий номер: :04:004:0018.

ОСОБА_1 вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, рішення Покровської селищної ради №Р-4814-77/VІІІ від 16.10.2025 року щодо відмови ОСОБА_1 у затвердженні технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва індивідуальних гаражів, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , гараж В-1, кадастровий номер: :04:004:0097, оскільки прийняте рішення не відповідає вимогам чинного законодавства та прийняте без урахуванням вимог статті 186 Земельного кодексу, у зв`язку з чим представник позивача звернувся до суду з цим позовом.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 листопада 2025 року для розгляду адміністративної справи №160/33109/25 визначено суддю Олійника В.М.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.11.2025 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

24.11.2025 року на адресу Покровської селищної ради направлено ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками.

25.11.2025 року Покровською селищною радою отримано ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в системі "Електронний суд", яка міститься в матеріалах справи.

04.12.2025 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву вх.№/25, в якому представник відповідача з позовними вимогами, викладеними в позовній заяві, не погоджується та вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.

У позовній заяві зазначено, що в результаті уточнення меж земельної ділянки загальною приватної власності площею 0,1096 га, кадастровий номер: :04:004:0018 утворилась нова земельна ділянка комунальної власності загальною площею 0,0063га під будівлею гаража, який до цього знаходився на приватизованій земельній ділянці площею 0,1096га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд кадастровий номер :04:004:0018, відповідно до технічного паспорту позначеного як В-1, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Покровською селищною радою по жодній фізичній або юридичній особі не приймались Рішення щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуальних гаражів, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, виконавчим комітетом Покровської селищної ради також не приймались рішення щодо присвоєння адреси по об`єкту нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , будівля гараж, загальною площею 17,7 кв.м., що розташована на землях комунальної власності за адресою: АДРЕСА_2 , що може мати всі ознаки самочинного будівництва.

У разі, якщо гараж не був самочинно збудований на земельній ділянці комунальної власності, а як до поділу майна, так і зараз знаходиться на приватизованій земельній ділянці площею 0,1096га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд кадастровий номер :04:004:0018, яка на праві приватної власності належала ОСОБА_2 , на підставі державного акту на право приватної власності серія III- ДП №074791 від 10.05.2000, виданого на підставі рішення 7 сесії 22 скликання Покровської селищної ради народних депутатів від 28 березня 1996 року, та перейшла у власність ОСОБА_1 на підставі договору дарування будинку від 10 вересня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Головко М.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 3044, земельна ділянка під об`єктом нерухомого майна гаражем після поділу майна залишилась у приватній власності ОСОБА_1 та не потребує прийняття додаткових рішень.

Згідно з пунктом 1 статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення.

Враховуючи вищевикладене, на думку представника відповідача, рішення Покровської селищної ради від 16.10.2025 року №Р-4814-77/VІІІ «Про розгляд клопотання ОСОБА_1 » відповідає вимогам чинного законодавства, прийняте з урахуванням вимог статті 120 Земельного кодексу, а саме: у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення, відповідно при поділі майна, яке знаходиться на приватизованій земельній ділянці площею 0,1096га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд кадастровий номер :04:004:0018 земельна ділянка приватної власності також підлягала поділу, а не виокремлення в окрему ділянку та зміни форми власності з приватної на комунальну, що суперечить вимогам чинного законодавства та можлива лише шляхом добровільного продажу земельної ділянки територіальній громаді (наприклад, через продаж органам місцевого самоврядування) або через примусове вилучення, яке є винятковим заходом і застосовується лише в інтересах держави за умови дотримання всіх процедур.

Відповідно до статті 28 Закону України «Про землеустрій» розробники документації із землеустрою зобов`язані:

а) дотримуватися законодавства України, що регулює земельні відносини, відносини у сфері охорони навколишнього природного середовища, оцінки впливу на довкілля, а також норм і правил при здійсненні землеустрою;

б) інформувати зацікавлених осіб про здійснення землеустрою.

Документація із землеустрою, складена з порушенням вимог цієї статті, не може бути затверджена.

З урахуванням викладеного, представник відповідача зазначає, що Покровська селищна рада не була проінформована щодо виконання робіт із землеустрою за адресою: АДРЕСА_1 , що стосується земель комунальної власності Покровської селищної ради та не погоджувала технічну документацію з встановлення відновлення меж земельної ділянки.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до договору дарування будинку від 10 вересня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Головко М.Г., зареєстрованого в реєстрі №3044, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 перейшов від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 .

Станом на дату укладення договору дарування 10.09.2013 року майно за адресою: АДРЕСА_1 складалось з: будинку загальною площею 66,3 кв. м., житловою площею 51 кв.м. з господарськими будівлями: Б-1 літня кухня, Г-1 гараж, Ж-1 добудова, Е-1 добудова, Д-1 сарай, 3-1 сарай, В-1 гараж, С-1 сарай, Т-1 сарай, Н-1 сарай, Р-1 сарай, П-1 погріб, 0-1 погріб, К-1 вбиральня, М-1 вбиральня, Л-1 літній душ, №1-3,5 огорожа, І вимощення, №4 підпірна стіна.

Відповідно до технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_2 , виготовленого 01 лютого 2008 року КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» (інвентарний номер 1571, реєстровий №11-35) гараж площею 18 кв.м. збудований у 1990 році було включено до переліку господарських будівель і споруд.

21 березня 2025 року ОСОБА_1 прийнято рішення виділити із об`єкта нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , будівлю гаража, відповідно до технічного паспорту позначеного як В-1, загальною площею 17,7 м2, про що подано відповідну заяву, посвідчену приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Головко М.Г., зареєстровану в реєстрі за №1105.

Земельна ділянка під об`єктом нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 на дату укладення договору дарування (10.09.2013 року) відповідно до вимог статті 79-1 Земельного кодексу України встановлені межі, про що свідчить площа 0,1096 га, кадастровий номер :04:004:0018 та визначене цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, що засвідчено також і приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Головко М.Г. в договорі дарування будинку від 10 вересня 2013 року, зареєстрованого в реєстрі №3044, а саме:

«житловий будинок А-1 загальною площею 66,3 кв. м., житловою площею 51 кв. м. з господарськими будівлями: Б-1 літня кухня, Г-1 гараж, Ж-1 добудова, Е-1 добудова, Д-1 сарай, 3-1 сарай, В-1 гараж, С-1 сарай, Т-1 сарай, Н-1 сарай, Р-1 сарай, П-1 погріб, 0-1 погріб, К-1 вбиральня, М-1 вбиральня, Л-1 літній душ, №1-3,5 огорожа, І вимощення, №4 підпірна стіна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на приватизованій земельній ділянці площею 0,1096га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд кадастровий номер :04:004:0018».

02.09.2025 року за заявою ОСОБА_1 виготовлено технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва індивідуальних гаражів, відповідно до якої встановлено межі земельної ділянки загальною площею 0,0063 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , під будівлею гаража та присвоєно кадастровий номер даній земельній ділянці: :04:004:0018.

Державним реєстратором Глеюватської сільської ради Дніпропетровської області Волос Оленою Володимирівною (Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.09.2025 року) було зареєстровано 26.08.2025 року право власності за ОСОБА_1 на наступні об`єкти:

- на житловий будинок садибного типу загальною площею 66,3 кв. м., на підставі технічного паспорту, реєстраційний номер у Реєстрі будівельної діяльності: ТІ01:3557-7071-5779-9958, виданого 07.05.2025, договору дарування, серія та номер 3044, виданого 10.09.2013, видавник приватний нотаріус Покровського РНО Головко М.Г., висновку про можливість виділу, реєстраційний номер документу: DT01:3593-4284-0918-9512, виданий 21.03.2025, видавник: ТОВ «ЦЕНТР НАДАННЯ ПОСЛУГ» (44078266), статус реєстрації в ЄДЕССБ: зареєстровано (внесено реєстратором), заяви про поділ об`єкта нерухомого майна, серія та номер 1105, виданий 21.03.2025, видавник ОСОБА_1 , посвідчено приватним нотаріусом Синельниківського РНО Головко М.Г., що розташований за адресою АДРЕСА_1 та на будівлю гараж, загальною площею 17,7 кв.м. на підставі технічного паспорту, реєстраційний номер у Реєстрі будівельної діяльності: ТІ01:3558-6009-4720-5257, виданого 07.05.2025, договору дарування, серія та номер 3044, виданого 10.09.2013, видавник приватний нотаріус Покровського РНО Головко М.Г., висновку з технічної інвентаризації, серія та номер DT01:3593-4284-0918-9512, видавник: ТОВ «ЦЕНТР НАДАННЯ ПОСЛУГ» (44078266), статус реєстрації в ЄДЕССБ: зареєстровано (внесено реєстратором), що розташований за адресою АДРЕСА_2 .

З матеріалів справи вбачається, що з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на приватизованій земельній ділянці площею 0,1096га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд кадастровий номер :04:004:0018, за заявою про поділ об`єкта нерухомого майна, серія та номер 1105, виданий 21.03.2025, видавник ОСОБА_1 , посвідченої приватним нотаріусом Синельниківського РНО Головко М.Г., утворилися дві будівлі: житловий будинок садибного типу загальною площею 66,3 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та гараж, загальною площею 17,7 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відтак, відбувся поділ майна розташованого на земельній ділянці площею 0,1096 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд кадастровий номер :04:004:0018, яка на підставі договору дарування будинку від 10 вересня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Головко М.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 3044, належить на праві власності ОСОБА_1 .

У результаті уточнення меж земельної ділянки приватної власності площею 0,1096 га, кадастровий номер: :04:004:0018, утворилась нова земельна ділянка комунальної власності загальною площею 0,0063 га під будівлею гаража (який до цього знаходився на приватизованій земельній ділянці площею 0,1096га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд кадастровий номер :04:004:0018), відповідно до технічного паспорту позначеного як В-1, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

19.09.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Покровської селищної ради з заявою про затвердження технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки загальною площею 0,0063 га, кадастровий номер: :04:004:0097, в натурі (на місцевості) для будівництва індивідуальних гаражів та передачу йому у власність зазначеної земельної ділянки.

Рішенням Покровської селищної ради №Р-4814-77/VІІІ від 16.10.2025 року ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва індивідуальних гаражів, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер: :04:004:0097, у зв`язку з тим, що відповідно до договору дарування будинку від 10.09.2013 року господарча будівля «В-1 - гараж» розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,1096 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд, кадастровий номер: :04:004:0018.

ОСОБА_1 вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, рішення Покровської селищної ради №Р-4814-77/VІІІ від 16.10.2025 року щодо відмови ОСОБА_1 у затвердженні технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва індивідуальних гаражів, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , гараж В-1, кадастровий номер: :04:004:0097, оскільки прийняте рішення не відповідає вимогам чинного законодавства та прийняте без урахуванням вимог статті 186 Земельного кодексу, у зв`язку з чим представник позивача звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини у сфері набуття права власності на землю врегульовані Земельним кодексом України від 25.10.2001 №2768-III (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пунктів «а» і «б» частини 1 статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад в галузі земельних відносин належить: розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Пункт «а» частини 1 статті 81 Земельного кодексу України визначає, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами.

Частинами 1, 2 статті 83 Земельного кодексу України передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.

Відповідно до вимог частин 1-4 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення.

Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру установлює Закон України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 №3613-VI (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону №3613-VI державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера;

кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Згідно з статтею 10 Закону №3613-VI об`єктами Державного земельного кадастру є, зокрема, земельні ділянки.

Частинами 1 та 3 статті 79-1 Земельного кодексу України визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Частинами 1 та 2 статті 6 Закону №3613-VI передбачено, що ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Держателем Державного земельного кадастру є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 9 Закону № 3613-VI внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.

Статтею 16 Закону №3613-VI встановлено, що земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України. Структура кадастрових номерів земельної ділянки визначається Кабінетом Міністрів України. Кадастрові номери земельних ділянок зазначаються у рішеннях органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування про передачу цих ділянок у власність чи користування, зміну їх цільового призначення, визначення їх грошової оцінки, про затвердження документації із землеустрою та оцінки земель щодо конкретних земельних ділянок. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Скасований кадастровий номер земельної ділянки не може бути присвоєний іншій земельній ділянці. Інформація про скасовані кадастрові номери земельних ділянок зберігається у Державному земельному кадастрі постійно.

Із наведених вище норм законодавства вбачається, що дії щодо державної реєстрації земельної ділянки спрямовані для визначення земельної ділянки як об`єкта цивільних прав та не стосуються реєстрації речових прав на неї.

Частина 1 статті 122 Земельного кодексу України визначає, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Порядок погодження і затвердження документації із землеустрою визначено положеннями статті 186 Земельного кодексу України.

Згідно вимог пункту 5 частини 5 статті 186 Земельного кодексу України технічна документація із землеустрою погоджується і затверджується у такому порядку: технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) затверджується власником (розпорядником) земельної ділянки.

Відповідно до стаття 1 Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 року №858-IV технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.

Абзацом 1 статті 25 Закону №858-IV врегульовано, що документація із землеустрою розробляється в електронній та паперовій формах у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації.

Особливим видом такої документації є документація із землеустрою, яка одночасно є містобудівною документацією, - комплексні плани просторового розвитку територій територіальних громад, генеральні плани населених пунктів, детальні плани територій. Затверджена документація із землеустрою є публічною та загальнодоступною.

Тобто, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок і технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) є різними видами документації з землеустрою.

Відповідно до статті 29 Закону №858-IV документація із землеустрою включає в себе текстові та графічні матеріали і містить обов`язкові положення, встановлені завданням на розробку відповідного виду документації.

Документація із землеустрою розробляється на основі завдання на розробку відповідного виду документації, затвердженого замовником.

Склад, зміст і правила оформлення кожного виду документації із землеустрою регламентуються відповідною нормативно-технічною документацією з питань здійснення землеустрою.

Погодження і затвердження документації із землеустрою відповідно до статті 30 Закону України «Про землеустрій» проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.

Частиною 1 статті 26 Закону №858-IV визначено, що замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі, а також інші юридичні та фізичні особи .

Як визначено частинами 1-3 статті 55 Закону № 858-IV встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється за рішенням власника (розпорядника) земельної ділянки, землекористувача. У разі передачі у власність та користування земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування технічна документація розробляється на підставі дозволу, виданого відповідним органом (крім випадків, якщо відповідно до закону розроблення технічної документації здійснюється без надання такого дозволу).

Згідно частини 4 статті 55 Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: а) завдання на складання технічної документації із землеустрою; б) пояснювальну записку; в) матеріали топографо-геодезичних робіт; г) кадастровий план земельної ділянки; ґ) перелік обмежень у використанні земельної ділянки; д) відомості про встановлені межові знаки.

З огляду на вказане, положення частини 1 статті 34 Закону № 3613-VI, якою визначено, що на кадастровому плані земельної ділянки, серед іншого, відображаються кадастровий номер земельної ділянки.

Отже, для такого виду документації із землеустрою, як технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), встановлено вимоги наявності в ній кадастрового плану земельної ділянки, який, у свою чергу, повинен містити кадастровий номер земельної ділянки.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування будинку від 10 вересня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Головко М.Г., зареєстрованого в реєстрі №3044, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 перейшов від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 .

Станом на дату укладення договору дарування 10.09.2013 року майно за адресою: АДРЕСА_1 складалось з: будинку загальною площею 66,3 кв. м., житловою площею 51 кв.м. з господарськими будівлями: Б-1 літня кухня, Г-1 гараж, Ж-1 добудова, Е-1 добудова, Д-1 сарай, 3-1 сарай, В-1 гараж, С-1 сарай, Т-1 сарай, Н-1 сарай, Р-1 сарай, П-1 погріб, 0-1 погріб, К-1 вбиральня, М-1 вбиральня, Л-1 літній душ, №1-3,5 огорожа, І вимощення, №4 підпірна стіна.

Відповідно до технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_2 , виготовленого 01 лютого 2008 року КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» (інвентарний номер 1571, реєстровий №11-35) гараж площею 18 кв.м. збудований у 1990 році було включено до переліку господарських будівель і споруд.

21 березня 2025 року ОСОБА_1 прийнято рішення виділити із об`єкта нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , будівлю гаража, відповідно до технічного паспорту позначеного як В-1, загальною площею 17,7 м2, про що подано відповідну заяву, посвідчену приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Головко М.Г., зареєстровану в реєстрі за №1105.

02.09.2025 року за заявою ОСОБА_1 виготовлено технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва індивідуальних гаражів, відповідно до якої встановлено межі земельної ділянки загальною площею 0,0063 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , під будівлею гаража та присвоєно кадастровий номер даній земельній ділянці: :04:004:0018.

19.09.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Покровської селищної ради з заявою про затвердження технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки загальною площею 0,0063 га, кадастровий номер: :04:004:0097, в натурі (на місцевості) для будівництва індивідуальних гаражів та передачу йому у власність зазначеної земельної ділянки.

Надаючи оцінку правомірності оскаржуваного рішення Покровської селищної ради, суд зазначає наступне.

Рішенням Покровської селищної ради №Р-4814-77/VІІІ від 16.10.2025 року ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва індивідуальних гаражів, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , гараж В-1, кадастровий номер: :04:004:0097, у зв`язку з тим, що відповідно до договору дарування будинку від 10.09.2013 року господарча будівля «В-1 - гараж» розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,1096 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд, кадастровий номер: :04:004:0018.

Абзацом 2 частини 1 та частиною 2 статті 118 Земельного кодексу України визначено, що громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

До заяви додається розроблена відповідно до Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення.

У випадку, визначеному частиною 1 цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) приймає рішення про її затвердження та передачу земельної ділянки у власність або вмотивоване рішення про відмову.

Згідно з частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У заяві зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До заяви додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідно до абзацу 1 частини 7 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає заяву у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін (абзац 3 частини 7 статті 118 Земельного кодексу України).

Частинами 9-11 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Заява про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, документація із землеустрою реєструються в день надходження до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, та розглядаються у порядку черговості їх надходження.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до статті 28 Закону України «Про землеустрій» розробники документації із землеустрою зобов`язані:

а) дотримуватися законодавства України, що регулює земельні відносини, відносини у сфері охорони навколишнього природного середовища, оцінки впливу на довкілля, а також норм і правил при здійсненні землеустрою;

б) інформувати зацікавлених осіб про здійснення землеустрою.

Згідно з вимогами частини 6 статті 186-1 Земельного кодексу України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Частиною 8 статті 186-1 Земельного кодексу України передбачено, що у висновку про відмову в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій-третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Згідно з вимогами абзацу 5 частини 7 статті 186-1 Земельного кодексу України кожен орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, інший суб`єкт, визначений цією статтею, розглядає та погоджує документацію із землеустрою самостійно та незалежно від погодження документації із землеустрою іншими органами.

Суд зазначає, що Покровською селищною радою у відмові у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не зазначено на невідповідність його положень вимогам законів.

Крім того, у спірному рішенні про відмову в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами не надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків, що є порушення прав позивача.

З урахування викладеного, суд приходить до висновку, що рішення Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області №Р-4814-77/VIII 16.10.2025 року щодо відмови ОСОБА_1 , у затвердженні технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки загальною площею 0,0063 га, кадастровий номер: :04:004:0097, в натурі (на місцевості) для будівництва індивідуальних гаражів та передачу йому у власність зазначеної земельної ділянки є протиправним та підлягає скасуванню.

Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 року №1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року №21-87а13.

Оскільки у даному випадку прийняття рішення про затвердження / відмову в затвердженні технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки загальною площею 0,0063 га, кадастровий номер: :04:004:0097, в натурі (на місцевості) для будівництва індивідуальних гаражів та передачу йому у власність зазначеної земельної ділянки, віднесено виключно до повноважень Покровської селищної ради, суд не може втручатися в дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, відтак належним способом захисту є необхідність зобов`язати Покровську селищну раду () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про затвердження технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки загальною площею 0,0063 га, кадастровий номер: :04:004:0097, в натурі (на місцевості) для будівництва індивідуальних гаражів та передачу йому у власність зазначеної земельної ділянки.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до адміністративного суду із позовною заявою сплачено суму судового збору у розмірі 1211,20 грн., що документально підтверджується платіжною інструкцією АТ "Таскомбанк" від 19.11.2025 року.

А отже, пропорційно задоволеним позовним вимогам, суд приходить до висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Покровської селищної ради () судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 950,60 грн. (дев`ятсот п`ятдесят гривень шістдесят копійок).

Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Покровської селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області №Р-4814-77/VIII від 16.10.2025 року щодо відмови ОСОБА_1 у затвердженні технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки загальною площею 0,0063 га, кадастровий номер: :04:004:0097, в натурі (на місцевості) для будівництва індивідуальних гаражів та передачу йому у власність зазначеної земельної ділянки.

Зобов`язати Покровську селищну раду () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про затвердження технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки загальною площею 0,0063 га, кадастровий номер: :04:004:0097, в натурі (на місцевості) для будівництва індивідуальних гаражів та передачу йому у власність зазначеної земельної ділянки.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Покровської селищної ради () судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 950,60 грн. (дев`ятсот п`ятдесят гривень шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник