Справа № 520/17620/25
Суддя: Садова М.І.
Дата ухвалення: 2026-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2026 року Справа № 520/17620/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садової М.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в м. Харкові в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 06.05.2025 № 82, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до ч.2 п. 2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, ОСОБА_1 ;

- зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати з 17 січня 2025 року, ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. 2 ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із зниженням пенсійного віку;

- зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. 2 ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із зниженням пенсійного віку, ОСОБА_1 , зарахувати до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи з 01.01.2011 по 15.09.2011 та до страхового стажу період навчання з 01.09.1982 по 10.07.1985, період проходження військової служби з 02.11.1985 по 14.12.1987, період роботи з 01.07.2000 по 31.07.2001;

- вирішити питання розподілу судових витрат.

В обґрунтування позову покликається на те, що позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV. 29.04.2025 позивач звернувся через територіальний орган ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак, рішенням № 82 від 06.05.2025 позивачу відмовлено у призначенні пенсії через нібито відсутність пільгового стажу. Позивач вважає відмову протиправною, оскільки не зарахування періодів роботи позивача за Списком № 2, відповідачем у зв`язку із ненаданням пільгових довідок, не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №2. Уточнююча довідка не є обов`язковою за наявності записів у трудовій книжці, що відповідає практиці Верховного Суду (постанови від 20.02.2018 у справі №234/13910/17, від 07.03.2018 у справі №233/2084/17 тощо). Відповідач зарахував до пільгового стажу період роботи в Старовірівському карєруправлінні (в подальшому перейменоване в ЗАТ Старк) у період з 13.05.1988 по 08.07.1989 за професією водій автомобілю Белаз, з 22.08.1989 по 28.06.1994 водій автомобіля Белаз. Однак не було зараховано відповідачем пільговий період роботи позивача на цьому ж підприємстві з 01.01.2011 по 15.09.2011, хоча індивідуальними відомостями (ОК-5) підтверджується, що позивач працював на пільговій посаді за Списком №2. Також позивач зазначає, що відповідачем не було зараховано період навчання з 01.09.1982 по 10.07.1985 до загального стажу, оскільки у дипломі відсутній підпис голови комісії. Факт навчання позивача підтверджується дипломом № НОМЕР_1 що є належним та достатнім доказами для зарахування періоду навчання до страхового стажу. Також, період навчання підтверджується записом в трудовій книжці НОМЕР_2 запис 1. Відповідачем не було зараховано періоди проходження військової служби відповідно до записів трудової книжки з 02.11.1985 по 14.12.1987, оскільки необхідно надати військовий квиток або довідку. Трудовою книжкою та довідкою від 14.12.1987 року № 147 підтверджується, що позивач проходив строкову військову службу а отже, військова служба позивача у період з 02.11.1985 по 14.12.1987 має бути врахована до страхового стажу. Також позивач зазначає, що відповідач до страхового стажу зарахував період роботи в управлінні охорони при Управлінні МВД України в Харківській області з 29.06.1994 по 30.06.2000, але не зарахував період роботи з 01.07.2000 року по 31.07.2001 рік, оскільки у довідці № 193/43/40/5-25 від 22.04.2025 відсутня інформація про сплату внесків за зазначений період, хоча обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду та відповідальність за нарахування, утримання та виплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у виді заробітної плати покладені на роботодавця, який виплачує такі доходи на користь платника податку внаслідок чого несвоєчасна сплата єдиного внеску роботодавцем не може позбавляти працівників підприємства права на зарахування періоду роботи працівника до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. Відтак позивач зазначає, в разі зарахування оспорюваних відповідачем періодів роботи позивача, пільговий стаж за Списком №2 позивача складатиме 6 років 8 міс 19 днів, страховий стаж складає 37 років 7 місяців 3 дні. Оскільки, необхідного пільгового стажу 12 років 6 міс у позивача не має, відтак він має право на пенсію зі зниженням пенсійного віку визначеного абз. 4 п 2 ч. 2 ЗУ № 1058, так зменшення пенсійного віку (60 років) за правилами вказаної статті передбачено на 1 рік за кожні 2 роки 6 міс на роботах передбачених списком № 2. Отже, право на пільгову пенсію із заниженням пенсійного віку у позивача виникло з моменту досягнення ним 58 років. На підставі вищезазначеного, позивач має право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 зі зниженням пенсійного віку з 17.01.2025 року. Відмова порушує ст. 46 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Просить позов задовольнити. У відповідності до ст. 139 КАС України просить вирішити питання розподілу судових витрат.

Відповідачем подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що Відповідно до п. 6, 8 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, для підтвердження військової служби приймаються, зокрема, військові квитки, довідки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин і установ системи Міноборони. Період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у разі якщо за період з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2016 року в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості, необхідні для обчислення страхового стажу військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейським, особам рядового і начальницького складу відповідно до цього Закону, страховий стаж обчислюється на підставі довідки про проходження військової служби та про сплачені суми страхових внесків. До загального стажу не враховано всі періоди навчання з 01.09.1982 по 10.07.1985, оскільки у дипломі відсутній підпис голови комісії. Довідку та інші документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання, надано не було. Не зараховано періоди проходження військової служби відповідно до записів трудової книжки з 02.11.1985 по 14.12.1987, оскільки необхідно надати військовий квиток або довідку про періоди служби. Не зараховано періоди служби з 01.07.2000 по 31.07.2001, оскільки у довідці № 193/43/40/5-23 від 22.04.2025 відсутня інформація про сплату внесків за зазначений період. Щодо зарахування до пільгового стажу роботи за Списком № 2 періоду роботи з 01.01.2011 по 15.09.2011 слід зазначає, що відповідно до трудової книжки (запис № 37, 38) позивач працював у ТОВ Старк на посаді водій. Будь-які відомості про пільговий характер роботи відсутні. Загальний стаж за наданими документами складає 31 рік 6 місяців 11 днів, пільговий стаж по списку № 2 6 років 0 місяців 4 дні. Враховуючи вище викладене, відсутні підстави для призначення пенсії відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування оскільки відсутній потрібний пільговий стаж роботи. Просить у позові відмовити.

Ухвалою суду від 08.07.2025 позов залишено без руху для усунення недоліків викладених у мотивувальній частині цієї ухвали, які, у подальшому, позивачем усунені.

Ухвалою суду від 23.07.2025 адміністративну справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відтак розгляд і вирішення адміністративної справи проводиться за правилами письмового провадження на підставі матеріалів справи.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного з огляду на таке.

Суд установив, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся через територіальний орган ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Заяву позивача від 29.04.2025 розглянуто за принципом екстериторіальності головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Рішенням від 06.05.2025 № 82 головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Дніпропетровській обл.) відмовило позивачеві в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з тим, що не вистачає пільгового стажу за Списоком №2.

З вищевказаного рішення убачається, що відповідно до наданих документів, загальний страховий стаж позивача склав 31 рік 6 місяців 11 днів, а пільговий стаж за Списком № 2 6 років 0 місяців 4 дні.

Крім того, в рішенні № 82 від 06.05.2025 зазначено, що до загального стажу не враховано періоди: навчання з 01.09.1982 по 10.07.1985, оскільки у дипломі відсутній підпис голови комісії; періоди проходження військової служби відповідно до записів трудової книжки з 02.11.1985 по14.12.1987, оскільки необхідно надати військовий квиток або довідку; періоди роботи з 01.07.2000 по 31.07.2001, оскільки у довідці № 193/43/40/5- 23 від 22.04.2025 відсутня інформація про сплату внесків за зазначений період. В призначенні пенсії за віком згідно п.2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відмовлено, за відсутності пільгового стажу на дату звернення.

Не погоджуючись з рішенням головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, позивач звернувся до суду із адміністративним позовом за захистом свого порушеного права.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону №1058-IV від 09.07.2003 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до ч.1 статті 114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з п. 2 ч. 2 статті 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Суд зауважує, що з матеріалів справи вбачається відсутність спору щодо наявності у позивача загального страхового стажу та досягнення ним визначеного законом віку для призначення пенсії.

За змістом спірного рішення, єдиною підставою, яка на думку Пенсійного органу перешкоджає позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах є відсутність необхідного пільгового стажу роботи за Списком №2 .

Суд оцінює критично та відхиляє вказані висновки відповідача, виходячи із наведеного.

Списки №1, 2, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173 "Про затвердження списків виробництв, цехів, професій та посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах", застосовуються до пільгової роботи до 31.12.1991; якщо пільгова робота продовжується після 01.01.1992 (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11.03.1994, - застосовуються списки №1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення"; якщо пільгова робота продовжується після 11.03.1994 (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16.01.2003, - застосовуються списки №1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах".

Приписами статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Крім того, відповідно до пункту 20 цього Порядку, в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників; у разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 17 указаного Порядку за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Тобто, за приписами наведеної норми уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу або інші документи необхідно надавати лише в разі, коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці, при цьому за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання, підтвердження трудового стажу може здійснюватися органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За правилами ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Щодо зарахування періоду роботи з 01.01.2011 по 15.09.2011 до стажу роботи за Списком №2, суд зазначає наступне.

До пільгового стажу роботи за Списком №2 не зараховано період роботи з 01.01.2011 по 15.09.2011, оскільки відсутні накази про атестацію робочих місць та перелік професій.

Позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за відсутності необхідного пільгового стажу.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за №1451/11731 (далі Порядок №383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

При цьому, пунктом 10 Порядку №383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637 (далі Порядок №637).

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці, та лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 27.04.2020 у справі №648/1613/17).

Суд звертає увагу, що позивачу до пільгового стажу за Списком №2 зараховано лише певні періоди роботи 6 років 0 місяців 4 дні.

Суд зазначає, що відповідач зарахував до пільгового стажу період роботи в Старовірівському карєруправлінні (в подальшому перейменоване в ЗАТ «Старк») період з 13.05.1988 р. по 08.07.1989 за посадою водія автомобілю Белаз, з 22.08.1989 по 28.06.1994 водій автомобіля Белаз що підтверджується рішенням комісії при головному управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 31.03.2025 № 21/3-25 про результати розгляду заяви про підтвердження стажу роботи, копія якого наявна в матеріалах справи.

Однак не було зараховано відповідачем пільговий період роботи позивача на цьому ж підприємстві з 01.01.2011 по 15.09.2011.

При цьому згідно із записами №37-38 трудової книжки серії НОМЕР_3 від 19.07.1985 вбачається наявність у позивача пільгового стажу роботи з 01.01.2011 по 15.09.2011 за Списком №2 на посаді водія у ЗАТ «Старк».

Відповідно до довідки від 14.10.2024 року № 408 вбачається, що згідно розпорядження Шевченківської районної Ради народних депутатів № 19 вiд 22.08.1994 зареєстровано ЗАТ «Старовірівський кар`єр». З 01.07.1998 ЗАТ «Старовірівський кар`єр» було перейменовано на ЗАТ «Старк».

Індивідуальними відомостями (ОК-5) підтверджується, що позивач працював на пільговій посаді за Списком №2 , з 01.01.2011 по 15.09.2011 в ЗАТ «Старк», яке займається добуванням піску та гравію, глину та каоліну, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємств та громадських формувань, на посаді водія.

Так, в п. 1 розділу 1 списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад на підземних роботах, на роботах з шкідливими і важкими умовами праці і в гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 р. № 1173, зазначені «Шоферы грузовых машин на вывозке: угля, сланца, руды, породы и концентратов в угольных, сланцевых и рудных разрезах».

Також у п. І розділу 1 списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад на підземних роботах, на роботах з шкідливими і важкими умовами праці і в гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 26.01.1991 р. № 10, зазначені « 2010100а-11442 Водители автомобилей, занятые на транспортировании горной массы в технологическом процессе».

У пп. а п. 1 ч. 1 Списку № 2 виробництв, цехів, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" затверджено Список № 2, зазначені водії автомобілів, зайняті на транспортуванні гірської маси в технологічному процесі, код 2010100а-11442.

Отже, позивач протягом спірного періоду працював на посаді зі шкідливими та важкими умовами праці, робота на якій дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2. Крім того, факт роботи позивача у спірний період на зазначених посадах підтверджено записами трудової книжки.

З приводу атестацій робочих місць, суд вказує наступне.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком та розробленими на виконання постанови №442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 №41.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 №442, та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Відповідно пункту 4.2 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (затв. Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005383, зареєстр. у Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за №1451/11731) результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умові характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Під час розгляду справи, судом прийнято до уваги роз`яснення про проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 21.08.2000 №205, згідно з якого в окремих випадках за скрутного фінансово-економічного стану, що склався на підприємстві з незалежних від нього причин, для проведення атестації робочих місць, де не сталися докорінні зміни умов і характеру праці у зв`язку з впровадженням нових технологій, засобів виробництва, матеріалів, реконструкцією існуючих об`єктів, приміщень тощо, можливе використання результатів санітарно-гігієнічних досліджень факторів виробничого середовища і трудового процесу, отриманих під час попередньої атестації, за умови реалізації технічних і організаційних заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працівників за результатами попередньої атестації робочих місць і дотримання всіх інших вимог Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Виходячи з наведеного, суд приходить висновку, що атестація має проводитися у передбачені для цього строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

Зазначеної позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 21.08.2018 (адміністративне провадження К/9901/20098/18, справа №352/547/16-а) та постанові від 10.07.2018 (справа №227/545/17, адміністративне провадження №К/9901/22421/18) вказуючи, що атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації. Разом з цим, якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Комплексний аналіз норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442 дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту 2 статті 114 Закону є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Додатково суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а, відповідно до якої непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Суд установив, атестація робочого місця проводилась в 1996 році, за наслідками чого видано наказ від 27.08.1996 р. № 21/1-к "Про результати проведення атестації робочих місць підприємства», яким затверджено перелік робочих місць, виробництв, робіт та посад, працівникам яких підтверджено право на пільги та компенсації, зокрема професія водії автомобілів, зайняті на транспортуванні гірської маси в технологічному процесі за Списком № 2 (код 2010100a-11442).

Суд встановив, що позивач, згідно з даних трудової книжки серії НОМЕР_3 від 19.07.1985 працював з 01.01.2011 по 15.09.2011 на посаді водія у ЗАТ «Старк».

Згідно з пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постанова правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Також, згідно зі статтею 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обгрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Крім того, згідно із частиною 3 статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, пенсійний орган в силу діючого законодавства наділений повноваженнями вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відповідачем не надано до суду доказів вчинення ним дій щодо перевірки записів у трудовій книжці та інших документах позивача для призначення пенсії.

Тобто, органом пенсійного фонду не вчинено заходів, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення" та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", для з`ясування обставин наявності у позивача стажу.

З матеріалів справи судом встановлено та не заперечується сторонами, що записи трудової книжки позивача містять відомості про роботу позивача на посаді водія за спірний період, що підтверджує право працівника на врахування відповідного пільгового стажу роботи для призначення пенсії за Списком №2.

Отже трудова книжка позивача містить в собі записи - відомості щодо характеру роботи позивача.

З огляду на викладене суд прийшов висновку, що відсутність у позивача уточнюючої довідки про характер роботи та характеристики виконуваної роботи за наявності належним чином оформленої трудової книжки не спростовує наявності у працівника відповідного пільгового стажу роботи.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов переконання про те, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 ОСОБА_1 , відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, відтак незаконно прийняв рішення про відмову в призначенні пільгової пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи.

Згідно з пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постанова правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Також, згідно зі статтею 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обгрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Крім того, згідно із частиною 3 статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, пенсійний орган в силу діючого законодавства наділений повноваженнями вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відповідачем не надано до суду доказів вчинення ним дій щодо перевірки записів у трудовій книжці та інших документах позивача для призначення пенсії.

Тобто, органом пенсійного фонду не вчинено заходів, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення" та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", для з`ясування обставин наявності у позивача стажу.

Враховуючи наведене вище суд прийшов до переконання про те, що дії відповідача у не врахуванні спірних періодів роботи до пільгового та страхового стажу позивача, слід визнати протиправними, а відтак рішення головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській № 82 від 06.05.2025, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах позивачу необхідно скасувати.

З метою ефективного способу захисту порушеного права позивача суд вважає за необхідне зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 01.01.2011 по 15.09.2011.

З рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №82 від 06.05.2025 вбачається, що до загального стажу не враховано всі періоди навчання з 01.09.1982 по 10.07.1985, оскільки у дипломі відсутній підпис голови комісії.

Пунктом "д" ч. 3 ст. 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Таким чином, законодавством передбачена можливість зарахування часу навчання у професійно-технічних закладах, які не є вищими навчальними закладами, до трудового стажу, що дає право на пільги при призначенні пенсії.

Частиною 2 ст. 38 Закону України "Про професійну (професійно-технічну) освіту" визначено, що час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Відповідно до пункту 8 Порядку №637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Під час навчання позивача діяли норми Інструкції №162, пункт 2.15 якої передбачав, що студентам, учням, аспірантам та клінічним ординаторам, які мають трудові книжки, навчальний заклад (науковий заклад) вносить записи про час навчання у денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих та середніх спеціальних навчальних закладів, у партійних школах та школах просування. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукового закладу) про зарахування на навчання та відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів клінічних ординаторів.

Підпунктом "в" пункту 2.17 Інструкції №162 передбачено, що у трудові книжки за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів наступні записи: про час навчання у вищих та середніх спеціальних навчальних закладах (включаючи і час роботи у студентських загонах, на виробничій практиці та при виконанні науково-дослідної госпдоговірної тематики), партійних школах, школах профруху та про час перебування в аспірантурі клінічної ординатури, крім випадків , зазначених у п. 2.15 цієї Інструкції.

Оскаржуваним рішенням до загального стажу не враховано період навчання з 01.09.1982 по 10.07.1985, оскільки у дипломі відсутній підпис голови комісії.

Як вбачається із наявних в матеріалах справи, відповідно до копії диплома серії НОМЕР_4 від 12.07.1985, запису №1 трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 від 19.07.1985, у період з 01.09.1982 по 10.07.1985 позивач навчався в ГПТУ №12 міста Нерюнгри.

Разом із цим, судом встановлено, що зазначений диплом серії НОМЕР_4 від 12.07.1985 містить підпис директора училища та заступника директора училища, однак підпис голови екзаменаційної комісії відсутній.

Проте, наявність недоліків в оформленні диплому не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист з огляду на те, що особа жодним чином не впливає на дотримання/недотримання уповноваженою особою порядку заповнення диплому та не може нести негативні наслідки за окремі його недоліки, при цьому, підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Враховуючи зазначене, суд зауважує, що та обставина, що в дипломі відсутній підпис голови екзаменаційної комісії не може слугувати беззаперечною підставою для відмови у зарахуванні вказаного часу навчання до страхового стажу.

Щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду військової служби з 02.11.1985 по 14.12.1987, суд зазначає наступне.

Закон №1058-IV набрав чинності 1 січня 2004 року. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII).

Пунктами «в» частини 3 статті 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки та органах внутрішніх справ, незалежно від місця проходження служби.

Суд зазначає, що приписами підпунктів з, і та к частини 1, частини 3 пункту 109 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року № 590 (далі - Положення № 590), який був чинний на час проходження позивачем військової служби, крім роботи в якості робочого або службовця в загальний стаж роботи зараховується також період навчання в професійно-технічних училищах та служба у складі Збройних сил СРСР. При призначенні на пільгових умовах або в пільгових розмірах пенсій по старості та інвалідності робітникам і службовцям, які працювали на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці та в гарячих цехах і на інших роботах з важкими умовами праці (підпункти а і б пункту 16), і пенсій у зв`язку з втратою годувальника їх сім`ям, а також пенсій по старості робітницям підприємств текстильної промисловості (підпункт в пункту 16) періоди, зазначені у підпунктах к і л, прирівнюються по вибору особи, що звернулась за призначенням пенсії, або до роботи, яка передувала даному періоду, або до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду. Період, зазначений у підпункті з, прирівнюється до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду.

Законом СРСР від 12 липня 1967 року «Про загальний військовий обов`язок» і Положенням про пільги для військовослужбовців, військовозобов`язаних, осіб, звільнених з військової служби у відставку, та їх сімей, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 17 лютого 1981 року № 193, було передбачено зарахування часу перебування громадян на дійсній військовій службі у Збройних Силах СРСР до загального трудового стажу, безперервного трудового стажу та стажу роботи за спеціальністю (пункт 76 Положення).

Постановою Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року № 1545-ХХІІ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Абзацом 2 пункту 1 статті 8 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року № 2011-XII визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України Про оборону України, зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України Про оборону України, особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України Про оборону України, які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України Про оборону України, зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_3 від 19.07.1985 та довідки від 14.12.1987 № 147 підтверджується, що позивач проходив строкову військову службу відтак, військова служба позивача у період з 02.11.1985 по 14.12.1987 має бути врахована до страхового стажу.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для зарахування періоду військової служби до страхового стажу позивача.

Щодо періоду з 01.07.2000 року по 31.07.2001 відповідач відмовив у зарахування вказаного періоду до загального страхового стажу через відсутність сплати страхових внесків.

Тобто, підставою для неврахування в спірні періоди заробітної плати в повному обсязі стало те, що із заробітної плати не нараховані внески.

Суд не погоджується із таким твердженням пенсійного органу, та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-ІV, страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону №1058-ІV, сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено у частині 1 статті 20 Закону №1058-ІV, якою передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до частини 12статті 20 цього Закону страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Таким чином, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

При цьому, у частині 10статті 20 Закону №1058-ІV, вказано, що якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до положень статті 106 Закону № 1058-XV, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Тобто, за змістом вищезазначених норм вбачається, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Суд зазначає, що обов`язок сплати внесків покладено на роботодавця (ч. 6 ст. 20 Закону № 1058-IV, ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI).

Несплата внесків роботодавцем не позбавляє працівника права на зарахування стажу (постанова Верховного Суду від 04.03.2020 у справі № 284/289/16-а, від 02.08.2022 у справі № 560/4616/20, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а).

Факт роботи підтверджено трудовою книжкою. Відповідач не провів перевірку та не сприяв позивачу в отриманні відомостей (ст. 101 Закону № 1788-XII, ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV).

Отже, період з 01.07.2000 року до 31.07.2001 підлягає зарахуванню до страхового стажу, відсутність сплати внесків роботодавцем не є підставою для виключення зі страхового стажу, оскільки відповідальність несе страхувальник (ст. 106 Закону №1058-IV, постанови ВС від 04.09.2018 №482/434/17, від 24.05.2018 №490/12392/16-а, Великої Палати Верховного Суду від 10.02.2021 №805/3362/17-а).

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити та виплачувати з 17 січня 2025 року позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, суд прийшов наступного.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 березня 2019 року у справі №817/498/17 наголосив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Процедура прийняття, оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Мінюсті України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі Порядок 22-1).

Відповідно до абз. 13 п. 4.2 вказаного Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до п. 4.3 Порядку 22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Згідно з п. 4.10 Порядку 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

Суд установив, що розгляд заяви позивача про призначення пенсії та ухваленні рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за заявою позивача здійснювалось ГУ ПФУ у Дніпропетровській області, яке було визначено за принципом екстериторіальності відповідно до п. 4.2 Порядку 22-1.

Проте, з огляду на неналежне виконання визначеним пенсійним органом повноважень щодо розгляду заяви позивача, що потягло за собою порушення прав позивача, суд зазначає про наявність підстав для зобов`язання головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області повторно розглянути заяву позивача від 29.04.2025 про призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах з 17.01.2025 згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

З огляду на викладене суд прийшов до переконання про те, що у позовній вимозі про зобов`язання відповідача призначити та виплачувати з 17.01.2025 позивачу пенсію за віком на пільгових умовах у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV необхідно відмовити.

Стосовно позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача зарахувати спірні періоди та призначити пенсію з 17.01.2025, суд відмічає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відтак суд прийшов переконання, що з урахуванням строків установлених ст. 45 вищевказаного Закону, підстави визнати дату зарахування вказаних періодів з 17.01.2025, адже будь-яких даних щодо не зарахування відповідачем спірних періодів пільгового стажу з дати призначення пенсії позивачу, у суду відсутні.

Щодо позовної вимоги відносно «виплачувати позивачу за віком на пільгових умовах» суд зазначає, що предметом розгляду справи у межах спірних правовідносин є порушене право позивача на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2.

Суд зазначає, що відповідачем не здійснено виплату вказаної пенсії у зв`язку з відмовою у її призначенні на підставі не зарахування відповідачем відповідних періодів роботи позивача до пільгового стажу.

Враховуючи, що відповідачем не приймалось рішення про призначення пенсії позивачу, суд приходить до висновку, що право позивача на виплату пенсії не є порушеним та заявлено на майбутнє, а відтак, оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, суд приходить висновку про відмову у задоволені таких позовних вимог.

У випадку, якщо позивач за результатом вчиненого відповідачем, на підставі рішення суду у вказаній справі, перерахунку буде незгоден з нарахованою до сплати сумою пенсії, він не позбавлений права звернутися до суду із відповідним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1937,92 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-258, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 82 від 06.05.2025 про відмову у призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 ОСОБА_1 , відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.04.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 01.01.2011 по 15.09.2011; до загального страхового стажу період роботи з 01.09.1982 по 10.07.1985, з 02.11.1985 по 14.12.1987, з 01.07.2000 по 31.07.2001.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1937,92 грн.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ;

відповідач головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, місцезнаходження місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок № 26, .

Повне судове рішення складено та підписано суддею 30.01.2026.

Суддя М. І. Садова