Справа № 600/6053/25-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2026-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/6053/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся адвокат Павлюк Галина Василівна до Третього відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач) до Третього відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (відповідач) з такими позовними вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Третього відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо не закінчення виконавчого провадження №79657851 та №79657789, не зняття арештів з майна та коштів ОСОБА_1 , не виключення записів про нього, як боржника, з Єдиного реєстру боржників та скасування інших заходів, вжитих під час примусового виконання у межах виконавчого провадження №79657851 та №79657789;

- зобов`язати Третій відділ державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України:

- закінчити виконавче провадження №79657851 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 480537,14 грн, виключити записи про нього, як боржника, з Єдиного реєстру боржників та скасувати інші заходи, вжиті під час примусового виконання у межах виконавчого провадження №79657851.

- закінчити виконавче провадження №79657789 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 3511,41 грн, виключити записи про нього, як боржника, з Єдиного реєстру боржників та скасувати інші заходи, вжиті під час примусового виконання у межах виконавчого провадження №79657789.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у державного та приватного виконавця перебувають на виконанні постанови про стягнення з боржника одних і тих же сум в рахунок погашення виконавчого збору та основної винагороди, що свідчить про подвійне стягнення. Так, зазначав, що оскільки приватним виконавцем Доготаром М.В. винесено постанову про стягнення основної винагороди по тому ж виконавчому документу, по якому державним виконавцем було винесено постанову про стягнення виконавчого збору та відносно якої відкрито виконавче провадження №79657851, а тому таке виконавче провадження підлягає закінченню.

Ухвалою суду від 06.01.2026 відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Ухвалу суду про відкриття провадження по справі надіслано в електронний кабінет відповідача 06.01.2026, про що свідчить відповідна довідка про доставку електронного листа, складена працівником суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

09.01.2018 Саргірським районним судом м. Чернівці видано виконавчий лист у справі №726/846/17 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку "УкрСиббанку" заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 164301,57 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 339573,20 грн.

03.07.2020 державним виконавцем Третього відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Головачем В.Г. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №62468965 з примусового виконання виконавчого листа Саргірського районного суду м. Чернівці №726/846/17 від 09.01.2018 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 164301,57 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 339573,20 грн.

Також, 03.07.2020 державним виконавцем Третього відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Головачем В.Г. у виконавчому провадженні №62468965 винесено постанову про стягнення виконавчого збору, якою з позивача стягнуто виконавчий збір у сумі 480537,14 грн.

21.11.2025 відповідно до ухвали Садгірського районного суду у м. Чернівці у справі №726/846/17 від 03.11.2025, відповідачем винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження №62468965 та здійснено заміну стягувача АТ "УкрСиббанку" на його правонаступника ОСОБА_3 .

24.11.2025 постановою старшого державного виконавця Третього відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Фотієм В.В. повернуто виконавчий документ стягувачу ОСОБА_3 на підставі її заяви від 19.11.2025 (п. 1ч. 1ст. 37 Закону №1404-VIII).

24.11.2025 постановою старшого державного виконавця Третього відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Фотієм В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №79657851 про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 480537,14 грн, з примусового виконання постанови державного виконавця Третього відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 03.07.2020 №62468965 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 480537,14 грн.

24.11.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Чернівецької області Доготаром М.В. на підставі заяви ОСОБА_3 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №79668408 з примусового виконання виконавчого листа №726/846/17 від 09.01.2018 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 164301,57 доларів США та пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 339573,20 грн.

04.12.2025 позивач звернувся до начальника Третього відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою, в якій просив винести постанову про закінчення виконавчого провадження №79657851 щодо примусового виконання постанови №62468965 від 03.07.2020 виданої Третім відділом державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 480537,14 грн.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо відмови закінчити виконавче провадження зі стягнення виконавчого збору протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Статтею 1 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частинами 5, 6 статті 26 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно із ч. 4 ст. 27 Закону №1404-VIII, державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Пунктом 3 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802 (далі Інструкція №512/5), передбачено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору. Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Випадки, коли виконавчий збір не стягується визначені ч.5 ст.27 Закону №1404-VIII.

Таким чином, приймаючи одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, державний виконавець діє правомірно, відповідно до норм чинного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (ч.2 ст.27 Закону №1404-VIII).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до самостійного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 26.06.2020 у справі №360/3324/19.

Суд звертає увагу, що законодавець пов`язав можливість отримання виконавцем виконавчого збору не виключно з вчиненням ним певних виконавчих дій протягом усього часу тривалості виконавчого провадження, яке призвело до фізичного стягнення коштів на користь стягувача з боржника. Сума основної винагороди у розмірі 10 відсотків визначається та стягується виходячи з сум коштів, що підлягають примусовому стягненню за виконавчим документом, і це не залежить від вчинених виконавчих дій після відкриття виконавчого провадження. Визначення розміру винагороди пов`язане з фактом початку примусового виконання за виконавчим документом.

Відповідно до ч.3 ст.40 Закону №1404-VIII, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з п.8 розділу ІІІ Інструкції №512/5, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Таким чином, приймаючи постанову про відкриття виконавчого провадження №79657851 про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 480537,14 грн, з примусового виконання постанови державного виконавця Третього відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 03.07.2020 №62468965 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 480537,14 грн, державний виконавець діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що встановлені чинним законодавством.

Приписами ст. 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02.06.2016 №1403-VIII (далі - Закон №1403-VIII) визначено право приватного виконавця на отримання винагороди.

Згідно з ч.1 ст.31 Закону №1403-VIIІ, за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової (ч.2 ст.31 Закону №1403-VIII).

Частинами 4-6 ст.31 Закону № 1403-VIII визначено, що основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Як встановлено судом, у межах виконавчого провадження №62468965 державним виконавцем повного фактичного виконання виконавчого листа від 09.01.2018 у справі №726/846/17 досягнуто не було, виконавчий документ був повернутий стягувачу за його заявою.

Надалі виконавчий лист від 09.01.2018 у справі 726/846/17 було пред`явлено для виконання приватному виконавцю Доготарю М.В., який постановою від 24.11.2025 відкрив виконавче провадження №79668408 з одночасним стягненням з боржника основної винагороди приватного виконавця у сумі 16430 доларів США та 33957,32 грн.

Закон №1404-VIII містить прогалину у правовому регулюванні процедури стягнення з боржників виконавчого збору і основної винагороди за виконання одного й того ж виконавчого документа.

З одного боку, Закон №1404-VIII не визначає порядку, умов чи підстав для припинення стягнення виконавчого збору з боржників у випадку подальшого пред`явлення стягувачами виконавчого документа до виконання приватним виконавцям.

З іншого боку, норми законодавства, що стосуються умов і підстав стягнення винагороди приватними виконавцями, не містять приписів, які б обмежували їхні права на отримання винагороди за вчинення виконавчих дій у разі, коли виконавчий лист попередньо перебував на виконанні у державного виконавця.

Законодавство про виконавче провадження не ставить право приватного виконавця на отримання основної винагороди у залежність від тієї обставини, що на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби перебуває постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору.

Водночас, законодавство містить норму, у якій обумовлений випадок, коли виконавчий збір не стягується або припиняється стягуватися у зв`язку із участю приватного виконавця у процедурі виконання того ж самого виконавчого документа.

Так, частиною 8 ст.27 Закону №1404-VIII встановлено, що під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Проте, поняття й процедура, що згадані у цій нормі, стосується правовідносин, що не є подібними до спірних у цій справі, оскільки в останніх факт передачі виконавчого документа від державного до приватного виконавця відсутній.

Суд звертає увагу та враховує те, що статтею 39 Закону №1404-VIII чітко визначено виключні підстави закінчення виконавчого провадження, серед яких відсутня така, як закінчення виконавчого провадження із стягнення виведеного в окреме провадження стягнення виконавчого збору у разі пред`явлення стягувачем виконавчого документа для виконання приватному виконавцю.

У сукупності викладеного, суд дійшов висновку, що жодної протиправної бездіяльності державним виконавцем у спірних правовідносинах щодо не закінчення виконавчих проваджень №79657851 та №79657789 допущено не було.

Суд звертає увагу позивача на те, що у даному випадку, у разі б закінчення державним виконавцем виконавчого провадження з підстав не передбачених статтею 39 Закону №1404-VIII, то це б призвело до суттєвого порушення ним вимог вказаного Закону, що є недопустимим.

Тобто, відповідач у спірних правовідносинах діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені чинним законодавством, добросовісно та розсудливо, з урахуванням усіх обставин справи.

При цьому, доводи та обґрунтування позивача не спростовують правомірності поведінки відповідача та не дають суду підстав для висновку про зворотне.

Отже, позовні вимоги є необґрунтованими та до задоволенню не підлягають.

Решта доводів позивача висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія A, № 303-A, п. 29).

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено наявність підстав для задоволення заявлених вимог.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241 - 246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся адвокат Павалюк Галина Василівна до Третього відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Згідно статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

У відповідності до статей 287, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Представник позивача - адвокат Павалюк Галина Василівна (вул. Вишнева 1, м. Чернівці, Чернівецький район, Чернівецька область, 58025, РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач - Третій відділ державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Підкови Івана, 2, м. Чернівці, Чернівецький район, Чернівецька область, 58025, ).

Суддя В.О. Григораш