Справа № 420/13170/25
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2026-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючої судді - Бойко О.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДСНС України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, вирішив у задоволенні адміністративного позову відмовити.

І. Суть спору:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом позивача, ОСОБА_1 , до відповідача, Головного управління ДСНС України в Одеській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДСНС України в Одеській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату одноразової грошової допомоги з урахуванням індексації грошового забезпечення);

- зобов`язати Головне управління ДСНС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, виходячи з середньоденного заробітку (грошового забезпечення), нарахованого відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, у розмірі 614 607, 22 грн.

ІІ. Аргументи сторін

(а) Позиція позивача

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач повинен був повністю розрахуватись із позивачем в день звільнення, проте розрахувався лише 28.03.2025 шляхом виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби з урахуванням індексації грошового забезпечення. Таким чином, позивач наголошує, що має право на виплату середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, а тому звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

(б) Позиція відповідача

21.05.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі.

На думку відповідача, середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні не може виплачуватись кілька разів за один і той же період часу. Оскільки за логічним тлумаченням статей 116 КЗпП та 117 КЗпП, існує лише два в розрахунку при звільненні - виплата всіх належних сум при звільненні і невиплата в належних сум при звільненні. Таким чином, у разі виплати середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні більше як один раз, така виплата перестає нести компенсатор характер, а спрямовується на збагачення позивача. Оскільки середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні обмежується 6-ти місячним строком, день фактичного розрахунку не впливає на розмір компенсації. Відповідач вважає, що грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок звільненні стосується абсолютно всіх складових, що входять у поняття «належних сум звільненні» і не може бути виплачено кілька разів, оскільки, зокрема, охоплює єдиний період часу - не більш як шість місяців з дня звільнення і визначається з середньоденного грошового забезпечення.

Крім того, представник звернув увагу, що в даній справі позивач навмисно зазначив своє середньоденне грошове забезпечення вдвічі більшим, ніж в справі № 380/16194/24. Зокрема, позивачем також було безпідставно включено у грошове забезпечення вересень 2022 року одноразову премію-у сумі 5080,00 грн.

Також представник звернув увагу, позивач бажає отримати компенсацію (середній заробіток) за несвоєчасний розрахунок декілька разів, що порушує саму суть компенсації. У такому випадку порушується баланс між правами працівника на отримання компенсації за затримку розрахунку та можливістю роботодавця виконати свої обов`язки без надмірного фінансового тиску. Компенсація не повинна бути надмірною або каральною щодо роботодавця. Така позиція позивача спрямована на невиправдане збагачення працівника за рахунок роботодавця. У цьому зв`язку варто зауважити, що відповідно до принципу співмірності розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні не може в рази перевищувати розмір виплат, які не сплатив відповідач позивачу при звільненні. Так, у цій справі відповідач несвоєчасно виплатив позивачу 1 637, 41 грн. В той же час, позивач просить виплатити у якості середнього грошового забезпечення суму 614 607, 22 грн, тобто таку яка становить 37 535 (тридцять сім тисяч п`ятсот тридцять п`ять) % від несвоєчасної виплати.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

05.05.2025 ухвалою Одеський окружний адміністративний суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

05.11.2025 ухвалою Одеський окружний адміністративний суд залишив адміністративний позов без руху в порядку ч.13 ст.171 КАС України.

30.01.2026 ухвалою Одеський окружний адміністративний суд продовжив розгляд вказаної справи.

IV. Обставини, встановлені судом

Позивач проходив службу у відповідача та відповідно до витягу з наказу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області від 01.11.2022 № 833 о/с позивача виключено з кадрів ДСНС України 01 листопада 2022 року та знято з усіх видів забезпечення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі № 380/15030/23 від 22.10.2024 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України в Одеській області щодо невключення при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення; зобов`язано Головне управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України в Одеській області здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби ОСОБА_1 , з урахуванням індексації грошового забезпечення на момент звільнення, та виплатити ОСОБА_1 різницю недоотриманої грошової допомоги, з урахуванням раніше виплачених сум.

28.03.2025 на виконання вказаного рішення відповідач здійснив виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби з урахуванням індексації грошового забезпечення на момент звільнення у розмірі 1 637,41 грн.

Вважаючи, що позивач має право на середнє грошове забезпечення за час затримки остаточного розрахунку, він звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

V. Джерела права та висновки суду.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не належить до задоволення. Свій висновок вмотивовує наступним чином.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до абзацу 1 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність, але за період не більше ніж за шість місяців.

Враховуючи практику Верховного Суду та Великої Палати Верховного суду, суд зазначає таке.

26 червня 2019 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі №761/9584/15-ц та прийшла до висновку, що встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Тому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ці критерії можуть визначатися судом під час розгляду конкретної справи з урахуванням установлених у ній обставин.

На думку Великої Палати Верховного Суду, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

-розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

-період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

-ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

-інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст. ст. 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що згідно зі ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Отже, всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що рішенням рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 у справі № 380/16194/24 визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДСНС України в Одеській області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні; стягнуто з Головного управління ДСНС України в Одеській області на корить ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, виходячи з середньоденного заробітку, нарахованого відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 у розмірі 300449,14 (триста тисяч чотириста сорок дев`ять) гривень 14 копійок; стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДСНС в Одеській області судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2403,59 (дві тисячі чотириста три) гривні 59 копійок.

Із змісту цього судового рішення вбачається, що на користь позивача стягнуто середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні у розмірі 300449,14 грн.

Тобто, позивач уже отримав від відповідача грошову компенсацію у вигляді середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як відповідальність відповідача за те, що відповідач після звільнення позивача зі служби 01.11.2022 не провів із ним остаточного розрахунку згідно вимог ст. ст. 47, 116 КЗпП України.

В подальшому, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.10.2024 у справі № 380/15030/23 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України в Одеській області щодо невключення при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення; зобов`язано Головне управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України в Одеській області здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби ОСОБА_1 , з урахуванням індексації грошового забезпечення на момент звільнення, та виплатити ОСОБА_1 різницю недоотриманої грошової допомоги, з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання вказаного рішення відповідач здійснив виплату перерахованої одноразової грошової допомоги при звільненні 28.03.2025 у розмірі 1 637,41 грн.

Суд вважає за необхідне зазначити, що подальша виплата відповідачем на користь позивача 28.03.2025 перерахованої одноразової грошової допомоги при звільненні у сумі 1 637,41 грн на виконання рішення суду від 22.10.2024 у справі № 380/15030/23, не створює для відповідача нового обов`язку для застосування ст. 117 КЗпП України і повторного стягнення в користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Тобто, звертаючись до суду із цим позовом позивач повторно бажає реалізувати таке право на отримання середнього заробітку за час затримки виплати перерахованої одноразової грошової допомоги при звільненні.

Проте, ст. 117 КЗпП України має компенсаторний характер і має застосовуватися до загальної суми боргу з виплати заробітної плати, а не до кожної окремої виплати, що була проведена з порушенням строку.

За наведеного, суд погоджується з висновком відповідача про неприпустимість повторного застосування такої санкції, оскільки середній заробіток за своєю правовою природою, є спеціальним видом відповідальності роботодавця, а тому, незважаючи на донарахування суми перерахованої одноразової грошової допомоги при звільненні, відповідача вже притягнуто до фінансової відповідальності за такі дії.

Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

VI. Судові витрати

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст 2, 139, 244-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів. Оскільки справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Оксана БОЙКО

.