Справа № 240/25018/24
Суддя: Слободонюк М.В.
Дата ухвалення: 2026-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

Справа № 240/25018/24

29 січня 2026 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Слободонюка М.В.

суддів: Кузьмишина В.М. Канигіної Т.С.

перевіривши матеріали апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2026 року визнано неповажними причини пропуску військовою частиною НОМЕР_1 строку на апеляційне оскарження рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року та відмовлено в задоволенні клопотання апелянта про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на згадане рішення суду першої інстанції.

Цією ж ухвалою апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишено без руху та запропоновано апелянту протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути недоліки апеляційної скарги у спосіб:

- подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших підстав для поновлення такого строку та доказів на підтвердження поважності причин його пропуску;

- надання оригіналу документу про сплату судового збору в сумі 1453,44 грн.

27.01.2026 до Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшла заява військової частини НОМЕР_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року. В обґрунтування поданої заяви апелянт зазначає, що військова частина НОМЕР_1 , як військовий підрозділ Збройних Сил України, задіяний у виконанні бойових та спеціальних завдань проти збройної агресії бойовиків російської федерації. Скаржник зауважує, що у військовий час командир військової частини не здійснює безпосереднє представництво у судових процесах. Такими функціями згідно Положення про юридичну службу Міністерства оброни України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 16.05.2016 року № 259 (зі змінами та доповненнями), займаються помічники командира з правової роботи, які є військовослужбовцями та у воєнний час, під час збройного конфлікту, здійснюють функції юридичних радників відповідних командирів згідно з нормами міжнародного гуманітарного права. Відтак, представником відповідача є помічних командира з правової роботи майор юстиції Попович Ілля Васильович, на якого покладено функції представника військової частини у відносинах з судами і він зареєстрований як представник військової частини НОМЕР_1 у підсистемі Електронний Суд.

При цьому, апелянт просить врахувати, що майор юстиції ОСОБА_2 у період, який пропущений військовою частиною НОМЕР_1 , з червня 2025 по грудень 2025 року включно, здійснював безпосередню участь у виконанні бойових (спеціальних) завдань на лінії зіткнення з противником, виконуючи функції юридичного радника згідно з нормами міжнародного гуманітарного права, пов`язаних з виконанням завдань щодо захисту суверенітету та територіально цілісності України, про що свідчать долучені витяги з наказів.

З огляду на викладене, апелянт просить суд поновити військовій частині НОМЕР_1 строк на апеляційне оскарження рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року у справі № 240/25018/24.

Крім того, апелянт просить суд продовжити строк на усунення недоліків апеляційної скарги у зв`язку з відсутністю наявних коштів на відповідному рахунку для сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Розглянувши заяву апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження та ознайомившись із наданими ним матеріалами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, з огляду на наступне.

За приписами статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Судом встановлено, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції 20 червня 2025 року порядку письмового провадження.

З огляду на зазначене, останнім днем подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, враховуючи положення ч. 6 ст. 120 КАС України, є 21.07.2025.

Апеляційну скаргу подано до суду апеляційної інстанції через систему Електронний суд 14.01.2026. Тобто, із значним пропуском строку на її подання.

Згідно з частиною 2 статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до пункту 6 частини 5 статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

У пункті 74 рішення Європейського Суду з прав людини "Лелас проти Хорватії" суд звертав увагу на те, що "держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Іншими словами, ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу".

У справі "Рисовський проти України" Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Тобто, виходячи з принципу "належного урядування", державні органи та органи місцевого самоврядування загалом, зобов`язані діяти вчасно та в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до частини 1 статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, для поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого законом, необхідно встановити наявність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, які об`єктивно перешкоджали особі вчасно подати апеляційну скаргу.

Судом враховано правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2020 у справі № 9901/32/20 згідно яких, правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Іншого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Суд зауважує, що пропуск строку на апеляційне оскарження в даному випадку є досить значним (понад п`ять місяців), та виправдовується апелянтом лише обставинами запровадження воєнного стану та участю військової частини у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, а також здійснення єдиним уповноваженим представником відповідача - майором юстиції ОСОБА_2 безпосередньої участі у виконання бойових (спеціальних) завдань на лінії зіткнення з противником, що унеможливило ним своєчасну підготовку апеляційної скарги.

Так, щодо посилання апелянта на запровадження з 24.02.2022 на території України воєнного стану та безпосередню участь особового складу військової частини НОМЕР_1 у бойових діях, суд зазначає, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який у подальшому був продовжений Указами Президента України з затвердженням відповідними Законами України та діє дотепер.

Запровадження воєнного стану є підставою, яка відповідно до частини першої статті 121 КАС України враховується судом при вирішенні питання щодо поновлення процесуального строку, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такими обставинами.

Верховний Суд у своїх судових рішеннях неодноразово наголошував, що саме по собі посилання на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення процесуального строку для органу державної влади без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до суду та без надання відповідних доказів, як саме введення воєнного стану вплинуло на роботу такого органу, що, в свою чергу, обумовило пропуск процесуального строку або необхідність його продовження (зокрема, у постанові від 04.04.2023 у справі №140/1487/22, у постанові від 30.01.2023 у справі № 280/9223/21, але не виключно).

Необхідно зауважити, що Указ Президента України від 24.02.2022 №64/2022 стосується лише введення воєнного стану в Україні, будь-яких змін щодо строків розгляду справ, інших процесуальних строків вказаний Указ не містить, зміни в частині процесуальних строків до КАС України не вносились.

Організація правової роботи військової частини хоч і може бути укладнена періодом воєнного стану, втім не виключає здійснення відповідних повноважень та функцій після введення воєнного стану, оскільки такі тривають безперервно. Тому твердження апелянта про те, що військова частина була позбавлена можливості у забезпечені представництва власних інтересів у суді є безпідставними.

Щодо посилань апелянта на поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження у зв`язку з тим, що представником відповідача є помічник командира з правової роботи майор юстиції Попович Ілля Васильович, на якого покладено функції представника військової частини у судових органах, який зареєстрований у підсистемі «Електронний суд» та у період з червня по грудень 2025 року брав безпосередню участь у виконанні бойових (спеціальних) завдань, у зв`язку з чим не мав змоги підготувати та подати своєчасно апеляційну скаргу в даній справі, то колегія суддів їх оцінює критично з огляду на наступне.

Так, з даних які містяться в КП "Діловодство спеціалізованого суду" судом встановлено, що у період з 20 червня 2025 року по 21 липня 2025 року, тобто протягом тридцятиденного строку, визначеного для апеляційного оскарження рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року, представник відповідача - Попович І.В. неодноразово подавав через систему "Електронний Суд" до Сьомого апеляційного адміністративного суду різні процесуальні документи у різних справах. Зокрема, 07.07.2025 ним були подані апеляційні скарги від імені військової частини НОМЕР_1 у справах №240/7583/25 та №240/20596/24.

Зазначене повністю спростовує твердження представника відповідача про відсутність у нього реальної можливості здійснювати процесуальні дії, зокрема подавати апеляційні скарги у встановлений законом строк, попри наведені апелянтом обставини щодо участі у виконанні бойових завдань.

Крім того, після спливу строку, визначеного статтею 295 КАС України, представник відповідача продовжував звертатися до Сьомого апеляційного адміністративного суду з апеляційними скаргами в інших справах (30.07.2025 у справі №560/19847/24, 03.08.2025 у справі №120/1098/24, 17.09.2025 у справі №240/19265/24 та 240/5110/25, 22.09.2025 у справі №12360/24, 01.10.2025 у справі №240/13185/24, 12.10.2025 у справі №120/734/25, 16.11.2025 у справі №560/8989/25, 01.12.2025 у справі №560/5038/25, 14.12.2025 у справі №240/12698/25, 21.12.2025 у справі №240/21152/25), що додатково підтверджує відсутність об`єктивних та непереборних перешкод для реалізації права на апеляційне оскарження у межах встановленого процесуального строку саме у цій справі.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що наведені апелянтом причини пропуску строку апеляційного оскарження з підстав безпосередньої участі у виконанні бойових завдань як самою військовою частиною так і її особовим складом, який уповноважений представляти її інтереси, не можуть бути визнані поважними, оскільки вони спростовуються встановленими вище обставинами.

Неналежна організація процесу із оскарження судового рішення з боку відповідальних осіб, виникнення організаційних складнощів у суб`єкта владних повноважень для своєчасного подання апеляційної скарги є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. Відповідач, що діє від імені держави, як суб`єкт владних повноважень, не може та не повинен намагатись отримати вигоду від організаційних складнощів, які склались у нього на поточний день, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і щодо вчасного подання апеляційної скарги (постанови Верховного Суду від 26.09.2022 у справі № 560/403/22, 08.08.2024 у справі №440/15583/23).

Отже, можливість вчасного подання апеляційної скарги залежала виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто мала суб`єктивний характер, а тому підстав для поновлення пропущеного процесуального строку із наведених мотивів у даному випадку суд не вбачає.

Відтак, з огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що скаржником не зазначено обставин, які перешкоджали подати апеляційну скаргу вчасно та які є об`єктивно непереборними чи істотною перешкодою для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Інших причин (підстав) для поновлення апелянту строку на апеляційне оскарження рішення суду відповідачем не наведено, як і не надано належних доказів наявності поважних підстав для поновлення такого строку.

Щодо клопотання апелянта стосовно продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги в частині сплати судового збору за подання апеляційної скарги, то як неодноразово зазначав Верховний Суд, - якщо особа діє як суб`єкт владних повноважень і фінансується з державного бюджету України, в тому числі в частині видатків на оплату судового збору, а тому держава, з метою забезпечення можливості здійснення якісного, ефективного та своєчасного захисту своїх прав та інтересів, повинна створити належні фінансові можливості і передбачити відповідні кошти на вказані цілі у кошторисах установ.

Таким чином, відсутність у суб`єкта владних повноважень коштів на сплату судового збору не може бути достатньою підставою для продовження процесуального строку на усунення недоліків апеляційної скарги в частині сплати судового збору.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що обов`язок зі сплати судового збору є передбачуваним і таким, що залежить від належної організації діяльності апелянта, а тому сам по собі не може вважатися поважною причиною для продовження строків на усунення недоліків апеляційної скарги.

Відповідно до пункту частини 1 статті 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Враховуючи зазначене, оскільки наведені апелянтом підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, апеляційний суд приходить до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі.

Керуючись ч. 3 ст. 298, п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

відмовити у задоволенні заяви військової частини НОМЕР_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року та у продовженні строку на усунення недоліків апеляційної скарги в частині сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року.

Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.

Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження надіслати учасникам справи.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач Слободонюк М.В.

Судді Кузьмишин В.М. Канигіна Т.С.