Справа № 560/16758/24
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2026-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року

м. Київ

справа № 560/16758/24

касаційне провадження № К/990/28459/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Бившевої Л.І.,

суддів: Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області (далі - Управління) на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.01.2025 (суддя Драновський Я.В.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2025 (головуючий суддя - Шидловський В.Б., судді - Боровицький О.А., Курко О.П.) у справі за позовом Головного управління ДПС у Хмельницькій області до Зіньківської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області (далі - Сільська рада), треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрзернопром Деражня» (далі - ТОВ «Укрзернопром Деражня»), Товариство з обмеженою відповідальністю «НЬЮ АГРО ПОДІЛЛЯ» (далі - ТОВ «НЬЮ АГРО ПОДІЛЛЯ»), про скасування реєстраційної дії, -

УСТАНОВИВ:

Управління 12.11.2024 через систему «Електронний суд» звернулась до суду з позовом до Сільської ради, в якому просило скасувати в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань реєстраційну дію № 059000252 від 12.12.2023 про державну реєстрацiю припинення юридичної особи - ТОВ «Укрзернопром-Деражня» в результаті її реорганізації.

Хмельницький окружний адміністративний суд ухвалою від 13.11.2024 позовну заяву Управління залишив без руху з підстав її невідповідності вимогам частини шостої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України щодо подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням вагомих і переконливих аргументів, які б свідчили про наявність обставин об`єктивного і непереборного характеру, що створили суттєві перешкоди у реалізації позивачем належного йому права на звернення до адміністративного суду упродовж строку, встановленого для цього законодавством, або ж взагалі унеможливили своєчасну реалізацію позивачем такого права.

Управління 20.11.2024 через систему «Електронний суд» (вх. № 89866/24 від 21.11.2024) подало до суду заяву про поновлення процесуального строку, яку обґрунтувала тим, що несвоєчасне звернення до суду з вказаним позовом було зумовлене відсутністю належного фінансування, оскільки тривалий період часу бюджетні асигнування по КЕКВ 2800 «Інші видатки» Управління не отримувало.

Хмельницький окружний адміністративний суд ухвалою від 27.01.2025 визнав неповажними причини пропуску строку звернення Управлінням до суду, позовну заяву Управління залишив без розгляду.

Сьомий апеляційний адміністративний суд постановою від 16.04.2025 ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.01.2025 залишив без змін.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з Державного бюджету України та відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору суб`єктами владних повноважень, не є такими, що не залежать від волі особи, з урахуванням того, що контролюючим органом не було надано належних доказів, які б підтверджували сукупність послідовних та регулярних дій, спрямованих на отримання достатнього для сплати судового збору у даній справі фінансування з податкового органу вищого рівня або з Державного бюджету України, оскільки до заяви про поновлення строку для подання позовної заяви додано виписки на окремі дати календарного місяця, однак виписки за січень-квітень 2024 року надано не було. Не надано податковим органом доказів і щодо відсутності коштів впродовж вересня-середини листопада 2024 року. Крім того, суди вказали, що Управлінням вживались заходи адміністративного оскарження шляхом направлення скарги від 25.01.2024 на проведену державним реєстратором реєстраційну дію, за результатами розгляду якої Міністром юстиції України прийнято наказ від 11.04.2024 про відмову у її задоволенні. Таким чином, тримісячний строк на звернення до суду, який встановлений для суб`єктів владних повноважень, пропущений з неповажних причин, оскільки під час розгляду справи контролюючим органом не надано жодних доказів вчинення ним активних дій в межах встановленого законом строку (тримісячного строку звернення до суду) щодо оскарження реєстраційної дії про державну реєстрацію припинення юридичної особи - ТОВ «Укрзернопром Деражня».

Управління оскаржило рішення судів першої та апеляційної інстанцій до Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, який ухвалою від 17.07.2025 відкрив касаційне провадження у справі та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.

На обґрунтування вимог касаційної скарги Управління послалося на те, що суди попередніх інстанцій не врахували положення статей 121, 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та висновків, сформульованих Верховним Судом щодо тлумачення строків звернення до суду. Зокрема, скаржник вказував на те, що у постанові Верховного Суду від 15.05.2020 у справі № 820/1212/17 було зазначено, що: «... КАС України не встановлює переліку підстав для поновлення процесуального строку. Підставами для поновлення процесуального строку можуть бути поважні причини, з яких цей строк був пропущений.», а у постанові Верховного Суду від 12.08.2021 у справі № 240/2395/21 було вказано, що: «..Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.». Скаржник наголошує, що органи ДПС не є розпорядниками коштів, а є органами, які утримуються за рахунок державного бюджету, і для сплати судового збору вони зобов`язані звернутись до управлінь Державної казначейської служби України за місцем знаходження. Управління звертає увагу, що протягом тривалого періоду часу контролюючий орган не отримував бюджетні асигнування по КЕКВ 2800 «Інші видатки».

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ «НЬЮ АГРО ПОДІЛЛЯ» просить суд залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 27.01.2026 закінчив підготовку справи до касаційного розгляду, визнав за можливе проведення касаційного розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та призначив її до розгляду з 28.01.2026.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Положеннями частини першої статті 122 КАС України унормовано, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Так, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інше подібне за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість пропущеного строку; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду.

В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (п.1 ст.32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п.51 рішення від 22.10.1996 за заявами №№ 22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства , п.570 рішення від 20.09.2011р. за заявою у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти росії).

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, згідно із частинами першою другою якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Поважними можуть бути визнані лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом або заявою про перегляд судового рішення, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Розумні строки в адміністративному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Верховний Суд у постанові від 21.02.2020 у справі № 340/1019/19 виклав правовий висновок, відповідно до якого поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

У справі, що розглядається, суди установили, що Управління звернулося до суду 12.11.2024, при цьому оскаржує дії державного реєстратора, які відбулися у грудні 2023 року.

Також, судами було встановлено, що контролюючим органом вживались заходи адміністративного оскарження шляхом направлення скарги від 25.01.2024 на проведену державним реєстратором реєстраційну дію, за результатами розгляду якої Міністром юстиції України був прийнятий наказ від 11.04.2024 про відмову у її задоволенні.

Таким чином, тримісячний строк на звернення до суду, який встановлений для суб`єктів владних повноважень, був пропущений позивачем.

Поряд з цим, при вирішенні питання пропуску строку звернення до суду з даним позовом судами було враховано, що під час розгляду справи позивачем не надано жодних доказів вчинення ним активних дій в межах встановленого законом строку (тримісячного строку звернення до суду), щодо оскарження реєстраційної дії про державну реєстрацію припинення юридичної особи - ТОВ «Укрзернопром Деражня».

Єдиною підставою поважності причин пропуску строку звернення до суду Управління зазначило відсутність належного фінансування органів ДПС.

Так, гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14.05.1981 № R (81) 7: «В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (підпункт 12 пункту D).

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду є складовою доступу до правосуддя.

При цьому, особа, яка заявляє відповідне клопотання повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий/фінансовий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Згідно з положеннями Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI органам податкової служби не надано пільг щодо сплати судового збору.

Органи ДПС є державними органами, які утримуються за рахунок Державного бюджету України, та мають право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів, якими можна було б забезпечити сплату судового збору.

Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 «Інші поточні платежі», розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.

Статтею 161 КАС України передбачено обов`язок особи, яка подає позовну заяву, надати документу про сплату судового збору.

Таким чином, особа, яка має намір подати позов, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту позовної заяви, в тому числі щодо оплати судового збору.

Як установити суди попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, Управлінням не надано належних доказів, які б підтверджували сукупність послідовних та регулярних дій, спрямованих на отримання достатнього для сплати судового збору у даній справі фінансування з податкового органу вищого рівня або з Державного бюджету України, оскільки до заяви про поновлення строку для подання позовної заяви додано виписки на окремі дати календарного місяця, однак виписки за січень-квітень 2024 року позивачем надано не було. Не надано податковим органом доказів і щодо відсутності коштів впродовж вересня-середини листопада 2024 року.

За таких обставин, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з Державного бюджету України, та відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору суб`єктами владних повноважень, не є такими, що не залежать від волі особи.

Так, законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановлено строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

За таких обставин, Верховний Суд погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанції, що зазначені Управлінням обставини щодо відсутності фінансування не можуть бути підставою для поновлення строку звернення до суду для вирішення спору та може порушити принцип «правової визначеності», оскільки ці відносини набули ознак стабільності.

Переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанції в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу Управління на рішення судів першої та апеляційної інстанцій у даній справі слід залишити без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 341, 349, 350, 355, 356, 359, 375 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.01.2025 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2025 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддіЛ.І. Бившева І.Я.Олендер Р.Ф. Ханова