Справа № 120/1247/25
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2026-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року

м. Київ

справа № 120/1247/25

адміністративне провадження № К/990/34032/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Соколова В.М.,

суддів: Загороднюка А.Г., Єресько Л.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції адміністративну справу № 120/1247/25

за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2025 року (головуючий суддя - Капустинський М.М., судді: Ватаманюк Р.В., Сапальова Т.В.),

УСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 (далі - позивач, скаржник, ОСОБА_1 ) звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Пенсійного фонду України (далі - відповідач, ПФУ) про визнання протиправною його бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, пов`язані з реалізацією пенсійних прав позивача.

ІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії було повернуто позивачу.

Не погодившись із ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу до Сьомого апеляційного адміністративного суду з вимогою скасувати зазначену ухвалу та передати справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі № 120/1247/25.

Ухвалами Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2025 року, 03 квітня 2025 року, 05 травня 2025 року та 18 червня 2025 року апеляційні скарги ОСОБА_1 на ухвалу суду першої інстанції від 31 січня 2025 року було повернуто апелянту на підставі пункту 1 частини четвертої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Повертаючи апеляційні скарги, суд апеляційної інстанції виходив із того, що вони вважаються не підписаними належним чином, оскільки підпис, проставлений у скаргах, істотно відрізняється від зразка підпису ОСОБА_1 , який міститься на копії довіреності від 31.01.2020 року.

Крім того, подані процесуальні документи не містили відомостей про їх підписання представником, що унеможливлювало встановлення особи, яка їх підписала, та перевірку наявності у неї відповідних повноважень.

В ухвалі від 18 червня 2025 року Сьомий апеляційний адміністративний суд також зауважив, що аналогічні процесуальні порушення неодноразово мали місце у справах за участю ОСОБА_1 , у зв`язку з чим його позовні заяви та апеляційні скарги раніше поверталися судами, зокрема у справах № 120/6406/21-а, № 120/6038/22, № 120/325/23, № 120/6044/24.

Крім того зазначив, що у межах цієї справи апеляційні скарги на ухвалу суду першої інстанції вже поверталися ухвалами Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2025, 03.04.2025 та 05.05.2025 з ідентичних підстав.

З огляду на викладене апеляційна скарга була повернута як підписана особою, повноваження якої не підтверджені.

ІІІ. Провадження в суді касаційної інстанції

Не погоджуючись з ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2025 року, позивач подав касаційну скаргу, у якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження її розгляду.

Свої вимоги скаржник мотивує тим, що суд апеляційної інстанції застосував надмірний формалізм, порушив право на доступ до правосуддя і не врахував практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо автентичності підпису й допустимості документів.

На думку скаржника, суд апеляційної інстанції не мав права повертати апеляційну скаргу лише через сумніви в підписі або довіреності, це порушує право на справедливий суд і суперечить практиці Верховного Суду та ЄСПЛ.

На переконання скаржника, доводи про те, що апеляційну скаргу підписано не позивачем, а іншою особою, не мають під собою процесуально-правового підґрунтя.

Ухвалою Верховного Суду від 13 жовтня 2025 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

Відповідач не надав відзиву на касаційну скаргу позивача, що відповідно до частини четвертої статті 338 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає перегляду рішення суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 21 січня 2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до статті 345 КАС України.

IV. Джерела права й акти їх застосування

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства та гарантується приписами пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України, яке реалізується у спосіб подання в установленому порядку апеляційної скарги, форма та зміст якої також визначається процесуальним законом.

За приписами частини першої статті 293 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Статтею 296 КАС України визначені загальні вимоги до форми та змісту апеляційної скарги. Частинами першою та другою цієї статті встановлено, що апеляційна скарга подається у письмовій формі.

В апеляційній скарзі зазначаються:

1) найменування суду апеляційної інстанції, до якого подається скарга;

2) найменування суду першої інстанції, який ухвалив рішення, номер справи та дата ухвалення рішення;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає апеляційну скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти, офіційна електронна адреса, за наявності;

4) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб);

5) вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, до суду апеляційної інстанції;

6) обґрунтування вимог особи, яка подала апеляційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права;

7) у разі необхідності - клопотання особи, яка подає апеляційну скаргу, про витребування нових доказів, про виклик свідків тощо;

8) дата отримання копії судового рішення суду першої інстанції, що оскаржується;

9) перелік матеріалів, що додаються.

Відповідно до частини п`ятої статті 296 КАС України до апеляційної скарги додаються:

1) документ про сплату судового збору;

2) копії апеляційної скарги відповідно до кількості учасників справи;

3) копії доданих до апеляційної скарги письмових матеріалів, що відсутні в учасників справи, відповідно до кількості учасників справи;

4) докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, за наявності.

V. Оцінка Верховного Суду

Надаючи правову оцінку встановленим судами попередніх інстанцій обставинам справи щодо подання цього позову та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів зазначає таке.

Предметом касаційного розгляду у цій справі є ухвала суду апеляційної інстанції якою апеляційну скаргу позивача на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року у справі № 120/1247/25 повернуто скаржнику, на підставі пункту 1 частини четвертої статті 298 КАС України.

Перевіряючи правильність застосування судом апеляційної інстанції норм права при постановленні оскаржуваного судового рішення, Верховний Суд зазначає таке.

За приписами пункту 1 частини четвертої статті 298 КАС України апеляційна скарга не приймається до розгляду та повертається заявнику в разі, якщо апеляційна скарга подана особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, , або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.

Частиною десятою статті 44 КАС України визначено, що якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, на такі документи накладається кваліфікований електронний підпис учасника справи (його представника) відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

Процесуальний документ підписується позивачем або його представником, при цьому обов`язок підтвердження справжності підпису законом не передбачений (стаття 160 КАС України). Аналогічні вимоги відсутні й у статтях 161, 169 КАС України.

Питання звернення до суду з позовом, за подібних обставин справи, неодноразово досліджувалось Верховним Судом. Зокрема, 28 березня 2023 року Верховний Суд у справі № 120/2708/22-а/2 зазначив, що норми КАС України не містять положень, які б зобов`язували особу, яка звертається до суду з відповідним процесуальним документом, надавати суду доказ автентичності власного підпису, який міститься в такому документі. Також Верховний Суд зазначив, що відсутні правові підстави для залишення без руху або повернення процесуального документа з мотивів сумнівів у справжності підпису.

Зі змісту оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції слідує, що підставою для повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 у відповідності до пункту 1 частини четвертої статті 298 КАС України слугувала встановлена судом невідповідність підпису апелянта зразку його підпису, наявному в довіреності від 31.01.2020, копія якої наявна в матеріалах справи.

Суд апеляційної інстанції заначив, що підпис у позовній заяві істотно відрізняється від зразка підпису позивача, що є очевидним і не потребує спеціальних знань. Тому дійшов висновку, що заяву від імені ОСОБА_1 підписала інша особа, дані про яку в позові відсутні. Суд апеляційної інстанції зауважив, що відсутність особистого підпису позивача позбавляє заяву юридичної сили, оскільки не дозволяє встановити його волевиявлення на звернення до суду. Крім того, ані позовна заява, ані апеляційна скарга не містять відомостей про подання документів представником, що унеможливлює перевірку повноважень особи, яка їх підписала.

Оцінюючи вказані висновки суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає про таке.

У матеріалах справи міститься копія повернутої позивачу апеляційної скарги, у лівому верхньому куті якої міститься підпис особи, яка її подала - ОСОБА_1 , такий підпис здійснено і в кінці скарги та вони схожі.

При цьому норми КАС не містять положень, які б зобов`язували особу, яка звертається до суду з відповідним процесуальним документом, надавати суду доказ автентичності власного підпису, який міститься в такому документі.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 09 травня 2024 року у справі № 120/9094/22, від 26 вересня 2023 року у справі № 120/3185/22-а, від 28 березня 2023 року у справі № 120/2708/22-а.

Посилаючись на наявну в матеріалах справи копію довіреності від 31.01.2020 року, у якій міститься підпис ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанцій дійшов передчасних висновків, що вказаний документ є неналежним доказом автентичності підпису апелянта.

З огляду на відсутність у матеріалах справи оригіналу довіреності від 31.01.2020 року, суд апеляційної інстанції не мав правових підстав для беззаперечного висновку про те, що апеляційна скарга не підписана особою, яка її подала. Крім того, наявна у справі копія зазначеної довіреності є неналежної якості, що унеможливлює використання її як достовірного зразка підпису.

Помилковим є посилання суду апеляційної інстанції й на те, що до аналогічних висновків (щодо повернення за таких підстав) дійшли суди першої та апеляційної інстанцій, оскільки відповідно до статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а не позиціі сформовані судами нижчих інстанцій.

Таким чином, оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права та всупереч усталеній практиці Верховного Суду.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що суд апеляційної інстанції в силу пункту 2 частини першої статті 305 КАС України наділений повноваженням закрити апеляційне провадження у випадку, якщо після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що до суду апеляційної інстанції була подана апеляційна скарга, яка не була підписана, особою, що її подала, а тому суд цієї інстанції прийшов до хибного висновку про наявність підстав для повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини 4 статті 298 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Частиною 4 статті 353 КАС України визначено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом.

Ураховуючи наведене, касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2025 року - скасуванню.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2025 року у справі №120/1247/25 скасувати, а справу направити для продовження розгляду до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддіВ.М. Соколов А.Г. Загороднюк Л.О. Єресько