Справа № 480/5487/25
Суддя: А.І. Сидорук
Дата ухвалення: 2026-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2026 року м. Суми Справа № 480/5487/25

Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Сидорука А.І. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, визнання протипрапвним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Cуть спору, позиція сторін. Заяви сторін. Процесуальні дії суду.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У задоволенні заяви було відмовлено. На переконання позивача, відповідач неправомірно при визначенні права позивача на призначення пенсії, в частині пенсійного віку, застосував найменш сприятливий підхід. Відповідач застосував приписи Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'' від 09.07.2003 № 1058-ІV (надалі - Закон № 1058-ІV), а не норми Закону України ''Про пенсійне забезпечення'' від 05.11.1991 № 1788-ІV (надалі - Закон № 1788-ІV). Також на переконання позивача, йому неправомірно не зараховано деякі періоди до страхового стажу, а також період роботи в психіатричному закладі до страхового стажу у подвійному розмірі.

Тому позивач звернувся до суду з позовною заявою від 08.07.2025, в якій просить суд: 1. визнати протиправними дії відповідача, які полягають у відмові в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2; 2. зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах з дня звернення - 13.06.2025; 3. зобов`язати відповідача врахувати період роботи в психіатричному закладі, а саме з 08.02.2008 до 31.10.2023 в подвійному розмірі; 4. зобов`язати Пенсійний фонд зарахувати до страхового стажу період перебування у відпустці з догляду за дитиною, віком до 3 років з 19.05.2003 до 31.12.2004; 5. зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу період перебування на обліку в Роменській філії Сумського обласного центру зайнятості з 27.04.2006 до 21.04.2007; 6. зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу період навчання в Сумському середньому кооперативному профтехучилищі з 01.09.1989 до 29.06.1990.

Судом постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху 15.07.2025, у зв`язку з незазначенням позивачем коду ЄДРПОУ відповідача.

До суду надійшла заява позивача від 16.07.2025 про усунення недоліків позовної заяви, в якій позивачем зазначено код ЄДРПОУ відповідача. До вказаної заяви позивачем також додано позовну заяву від 16.07.2025, в якій, окрім заявлених вимог, позивач просить суд визнати протиправними дії відповідача і скасувати рішення від 20.06.2025 № 84 про відмову у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах. Суд розцінює вказану заяву позивача від 16.07.2025, як заяву про зміну предмету позову. Суд приймає її до розгляду та розглядає позовні вимоги в межах вказаної заяви.

Судом відкрито провадження у справі 28.07.2025.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що обов`язковою умовою для признаечння пенсії за віком на пільгових умовах (список № 2), відповідно до норм Закону № 1058-ІV, є досягнення особою 55 років за наявності 25 років страхового стажу. Оскільки позивачу на момент звернення із заявою про призначення пенсії не виповнилося 55 років, то відповідач правомірно прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії.

Встановлені судом фактичні обставини. Висновки суду та їх мотиви.

Позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (список № 2) 13.06.2025.

За результатами розгляду заяви позивача, відповідач прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії від 20.06.2025 № 84 відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону № 1058-ІV, а саме у зв`язку з відсутністю у позивача на момент звернення необхідного віку - 55 років. У рішенні зазначено: страховий стаж позивача - 31 рік 10 місяців 11 днів; пільговий стаж за списком № 2 - 15 років 8 місяців 24 дні. За доданими документами не зараховано період навчання з 16.08.1989 до 29.06.1990 згідно диплома № 272383, виданого 29.06.1990, оскільки в документі відсутній підпис заступника директора (українська сторона) та міститься виправлення дати рішення кваліфікаційної комісії (російська сторона).

Отже, з урахуванням наявного рішення та його змісту, то саме аргументи стосовно віку та незарахування навчання, а також правомірність вказаного рішення, підлягають дослідженню у даній справі. Інші періоди відповідачем у рішенні, яке є предметом дослідження, не оспорюються. Припущення позивача, доводи відповідача у відзиві, яких не має в спірному рішенні, або докази, які не зазначені в рішенні, які є документами, які передують спірному рішенню, судом до уваги не приймаються. Крім того, у спірному рішенні не має посилань на таблиці з розрахунками, тощо, а є лише конкретні підстави для відмови.

По-перше, щодо умов для призначення пільгової пенсії за віком (список № 2).

Згідно з пунктом "б" ст.13 Закону № 1788-ІV в редакції, чинній до внесення змін Законом № 2132-VIII, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 2132-VIII, який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом "б" ст. 13 Закону № 1788-ІV вік набуття жінками права на пенсію на пільгових умовах за списком № 2 з 50 років до 55 років, а також збільшено загальний стаж, необхідний для призначення такої пенсії з 20 до 25 років.

Відповідно до п.1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду визнані неконституційними положення ст.13, ч.2 ст.14 та пункти "б" - "г" ст.54 Закону № 1788-ІV зі змінами, внесеними Законом № 2132-VIII (п.1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини цього рішення застосуванню підлягають вказані норми в редакції до внесення змін Законом № 2132-VIII.

У зв`язку із цим, на час виникнення спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон № 1788-ІV в редакції від 09.12.2012, з урахуванням Рішення Конституційного Суду, а саме норма п."б" ст.13 якого встановлює право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 для жінок після досягнення 50 років (за наявності загального - 20 р., та пільгового стажу роботи - 10 р.).

В той же час, діюча на час виникнення спірних правовідносин норма п.2 ч.2 ст.114 Закону № 1058-ІV, встановлювала право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 для жінок після досягнення 55 років (за наявності загального - 25 років, та пільгового стажу роботи - 10 р.).

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами п.''б'' ст.13 Закону № 1788-ІV та п.2 ч.2 ст.114 Закону № 1058-ІV, а саме в частині віку набуття права на пенсію жінкам на пільгових умовах за списком № 2 та необхідного загального стажу. Перший із цих законів визначав вік з якого особа матиме право на пенсію - за списком № 2 - 50 років та загальний стаж 20 років, тоді як другий у 50 років за наявності 25 років загального стажу.

Суд зветає увагу, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати найбільш сприятливий підхід для особи.

Отже, при прийнятті рішення щодо визначення права позивача на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ІV в редакції від 09.12.2012, а не норми Закону № 1058-ІV.

Судом встановлено, що відповідачем застосовано норму Закону № 1058-ІV. Натомість застосовуючи норму Закону № 1788-ІV, то позивач має право на пенсію за віком за списком № 2 у 50 років, враховуючи наявний необхідний страховий та пільговий за списком № 2.

По-друге, щодо правомірності спірного рішення.

Згідно з частиною 1, 2 та 4 ст.24 Закону № 1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до норми ст.62 Закону № 1788-ІV основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

У відповідності до частин 1 та 3 ст.56 Закону № 1788-ІV до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3 річного віку (пункт «ж»).

Робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі (ст.60 Закону № 1788-ІV).

Суд звертає увагу, що відповідно до ст.181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу за спеціальністю. Тому до загального та спеціального стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах, зараховується час догляду працюючої особи за дитиною до досягнення нею 3 річного віку. До також висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.03.2024 у справі № 550/5342/21.

Частиною 3 ст.44 Закону № 1058-ІV передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Згідно норми ст.101 Закону № 1788-ІV органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Зловживанням з боку пенсіонера, в розумінні ч.1 ст.103 цього Закону, є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.

Отже, саме на відповідача, як суб`єкта, який розгялдає заяву про призначення пенсії, покладено обов`язок надавати оцінку всім документам, які подані заявником, в тому числі у разі відсутності певних документів або неточності у них інформації - вимагати відповідні документи у осіб, перевіряти обґрунтованість їх видачі та їх достовірність, а також сприяти позивачу у встановленні таких фактах (зазначити алгоритм дій, тощо).

Відповідачем не надано доказів вчинення дій щодо отримання підтверджуючих документів щодо періоду навчання позивача з 01.09.1990 до 29.06.1992. Відсутність можливості пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених документах відомостей не можуть бути підставою для обмеження права людини на належне соціальне забезпечення. Позивач не несе відповідальності за правильне оформлення трудової книжки, наказів та довідок, які видають йому колишні роботодавці, а також за правильність записів у документах про навчання, а тому не може нести негативних наслідків від недотримання уповноваженими на те особами правил заповнення документів. Такі обставини не можуть бути причиною для позбавлення позивача пенсійного забезпечення. Також відповідач у спірному рішенні не зазначив алгоритмів вирішення спірного питання для позивача.

Відповідач у спірному рішенні не надавав оцінки щодо спеціальності, яку здобув позивач під час навчання у період з 01.09.1990 до 29.06.1992, а також посаді позивача, яку вона займала з 11.07.1992. Також відповідач не застосував норми Закону № 1788-ІV для визнання права позивача на пенсійне забезпечення. Тому спірне рішення не відповідає критеріям правомірності, які встановлені нормою ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, є протиправним та підлягає скасуванню.

По-третє, щодо способу захисту.

Як встановлено судом, відповідач прийняв неправомірне рішення, оскільки не застосував норми закону, які розширюють право позивача на пенсійне забезпечення, а також не надав належної оцінки врахування періоду навчання з 01.09.1990 до 29.06.1992 до страхового стажу позивача. Як вже зазначалось, спірним у даній справі було саме рішення відповідача, у якому відсутні будь-які додатки. Позивачем не доведено перед судом, який статус має роздруківка із назвою форма РС-право, за наявності прийнятого відповідачем конкретного рішення за результатами розгляду заяви.

Суд зазначає, що у такому рішенні не зазначено про незарахування до страхового стажу: періоду роботи в психіатричному закладі з 08.02.2008 до 31.10.2023 в подвійному розмірі; періоду перебування у відпустці з догляду за дитиною, віком до 3 років з 19.05.2003 до 31.12.2004; періоду перебування на обліку в Роменській філії Сумського обласного центру зайнятості з 27.04.2006 до 21.04.2007.

Оскільки про зарахування або незарахування вказаних вище періодів не стверджується у спірному рішенні, то підстави для зобов`язання відповідача зарахувати такі періоди у суду відсутні.

Тому суд визнає протиправним та скасовує рішення.

Згідно з абзацем другим ч.4 ст.245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкт владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням ч.2 ст.9 КАС України суд виходить за межі позовних вимог та задовольняє їх частково. Суд зобов`язує відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. Оскільки судом встановлено, що відповідач неправомірно застосовує норми іншого закону при визначенні права позивача на пенсію, а також не надає оцінки врахування періоду навчання з 01.09.1990 до 29.06.1992 до страхового стажу позивача. Вимоги зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію з 13.06.2025 задоволенню не підлягають, оскільки є передчасними. Відповідач, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні, ще не приймав відповідного рішення.

Суд виходить з принципу правомірності дій суб`єкта владних повноважень. Тому на виконання цього рішення суду відповідач зобов`язаний надати оцінку всім наданим позивачем документам та всім періодам навчання позивача, перебування її у відпустках, отримання допомоги у зв`язку з безробіттям, тощо, а також щодо можливості врахування позивачу до стархового стажу позивача у подвійному розмірі періоду її роботи у психіатричному закладі, в тому числі у разі необхідності витребувати документи, яких не вистачає для прийняття рішення, яке буде відповідати критеріям правомірності, які передбачені нормою ч.2 ст.2 КАС України.

Судові витрати.

Оскільки позовні вимоги задоволені частково, проте даний спір виник внаслідок неправомірного рішення відповідача та в матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем інших судових витрат, окрім судового збору у сумі 1211,20 грн, то суд стягує з відповідача судовий збір у повному обсязі.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 20.06.2025 № 84.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 13.06.2025 про призначення пенсії за віком, прийнявши рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005, ) 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн 20 (двадцять) коп. витрат судового збору.

6. Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

7. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

8. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.І. Сидорук