Справа № 160/1433/26
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2026-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
30 січня 2026 р.Справа №160/1433/26
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Коренев А.О., перевіривши заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову,
22 січня 2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, у якій позивач просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 січня 2026 року позовну заяву було залишено без руху.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 січня 2026 року заяву про забезпечення позову було повернуто без розгляду.
28 січня 2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла уточнена позовна заява та заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову, у якій позивач просить:
На обґрунтування заява про забезпечення позову зазначено, що контролюючим органом прийнято рішення про припинення дії ліцензій всупереч вимогам Закону України №3817-ІХ, а також у порушення принципів всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, при прийнятті спірного розпорядження застосовано спрощений підхід та зроблені передчасні висновки про порушення Позивачем вимог законодавства України. Оскільки припинення дії ліцензій на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами призвело до зупинення господарської діяльності Позивача, тому останній вимушений звернутися до Суду з цією заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 січня 2026 року заяву призначено до розгляду в порядку письмового провадження. Витребувано від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області належним чином завірену копію рішення про припинення дії ліцензій № 3 від 02.01.2026, яким була припинена дія ліцензій на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами, що видані фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).
29 січня 2026 року відповідач надав до суду рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 3 від 02.01.2026 про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного види господарської діяльності.
Відповідно до ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, доводи заявленого клопотання, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову з таких підстав.
Частинами першою та другою статті 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно з положеннями частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина 2 статті 151 КАС України).
В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина 6 статті 154 КАС України).
Верховний Суд зазначав, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та з`ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову, повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.
Суд також повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.
При цьому, слід також зауважити на тому, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.
Крім того, вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.
У постанові від 19.10.2023 у справі № 440/9568/22 Верховний Суд сформулював такий висновок. Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
В ухвалі від 24.01.2024 у справі №140/1568/23 Об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що інститут забезпечення адміністративного позову є складним та специфічним інструментом, призначення якого полягає у створенні можливості реального й ефективного захисту прав, свобод і законних інтересів, зокрема фізичних та юридичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, що реалізується в залежності від індивідуальних фактичних обставин конкретної справи, що й зумовлюють різні висновки щодо наявності підстав для його застосування.
Отже, та обставина, що в іншій справі позов було забезпечено і Верховний Суд з цим погодився, не означає наявність безумовних підстав для застосування таких заходів у будь-якій іншій справі, в тому числі з подібним предметом спору. Це обґрунтовується тим, що за змістом частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Натомість, результат вирішення справи та/або порушеного питання завжди залежить від фактичних обставин у кожній конкретній справі, доказів, наявних на підтвердження доводів та/або заперечень, та їх сукупної правової оцінки.
Судом встановлено, що 14.11.2025 ОСОБА_1 був зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця. Основним видом діяльності Позивача є роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах (КВЕД 47.26).
Рішенням Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 3 від 02.01.2026 про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного види господарської діяльності, було припинено дію ліцензій на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами, зокрема, що видані фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) з такими реєстраційними номерами: 2503341, 2503338, 2503339, 2503340, 2503342, 2503343, 2503344, 2503346, 2503347, 2503348, 2503350, 2503351, 2503352, 2503353, 2503354, 2503400, 2503401, 2503403, 2503404, 2503564, 2503565, 2503566, 2503567, 2503568, 2503569, 2503570, 2503571, 2503572, 2503573, 2503574, 2503575, 2503576, 2503577, 2503578, 2503579, 2503580, 2503583, 2503584, 2503585, 2503593, 2503595, 2503596, 2503597, 2503598, 2503600, 2503601, 2503602, 2503603, 2503604, 2503605, 2503606, 2503607, 2503608, 2503609, 2503610, 2503645, 2503647, 2503649, 2503654, 2503659, 2503662, 2503663, 2503664, 2503665, 2503666.

Суд, звертає увагу, що в оскаржуваному рішенні Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 3 від 02.01.2026, відсутня інформація про зупинення дії ліцензії з реєстраційним номером: 2503581.

Так, позивач звертаючись до суду із клопотанням про забезпечення позову, в якому просило зупинити дію рішення до набрання законної сили рішенням суду. Мотивувало такі вимоги, зокрема, тим, що відсутність відповідних ліцензій, в силу вимог закону, унеможливлює здійснення Позивачем основного та єдиного виду діяльності - роздрібної торгівлі тютюновими виробами. Для відновлення прав та інтересів позивача необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а саме: витрати на збереження персоналу (виплата заробітних плат працівникам під час зупинення діяльності Позивача, виплата компенсацій звільненим працівникам); витрати на оренду та комунальні послуги (незважаючи на те, що діяльність Позивача зупинена, зобов`язання по договорам оренди зберігаються); сплата податків та обов`язкових платежів.

Разом з тим, заявником не доведено та документально не підтверджено обставини, які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди його правам та інтересам або про реальний ризик істотного ускладнення чи унеможливлення виконання можливого судового рішення у разі невжиття заходів забезпечення позову. Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б підтверджували реальність та невідворотність таких наслідків.

Фактично заявник обмежився загальними твердженнями про можливість настання негативних наслідків для господарської діяльності, не надавши доказів щодо наявності конкретних зобов`язань перед третіми особами, обґрунтованих розрахунків можливих збитків, зокрема кількості працевлаштованих осіб, або інших обставин, які б унеможливили захист його прав без вжиття відповідних заходів.

Суд зауважує, що сам по собі факт прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, яке впливає на господарську діяльність платника, не може автоматично свідчити про наявність підстав для забезпечення позову, оскільки підприємницька діяльність здійснюється на власний ризик та може супроводжуватися негативними економічними наслідками.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 22 січня 2026 року у справі № 480/2274/25.

Отже, суд уважає, що у справі, яка розглядається, позивачем не доведено, у передбаченому процесуальним законом порядку наявності підстав для застосування заходів забезпечення позову за заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Проаналізувавши зазначені норми, в контексті викладених обставин, уважно вивчивши заяву позивача про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення даної заяви, з огляду на те, що на підтвердження своїх доводів, позивачем не надано достатніх доказів в обґрунтування заявленого клопотання та достатніх доказів наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі та неможливості захисту прав, свобод та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача та забезпечення позову з огляду на її необґрунтованість.

Керуючись статями 150, 151, 152, 153, 154, 241, 243, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев