Справа № 380/20438/24
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2026-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 рокуЛьвівСправа № 380/20438/24 пров. № А/857/53647/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Довгої О. І.

Запотічного І. І.

секретаря судового засідання Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року (головуючий суддя Костецький Н.В.), постановлену у порядку письмового провадження в м. Львові, у справі №380/20438/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.01.2025 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо невиплати ОСОБА_1 недоодержаної пенсії її померлого чоловіка ОСОБА_2 у загальному розмірі 187899,33 грн., донарахованої йому за життя на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.03.2022 у справі №380/25718/21 в розмірі 153552,05 грн. та рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03.08.2023 у справі №380/7574/23 в розмірі 34347,28 грн. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 недоодержану пенсію її померлого чоловіка ОСОБА_2 у загальному розмірі 187899,33 грн., донараховану йому за життя на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.03.2022 у справі №380/25718/21 в розмірі 153552,05 грн. та рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03.08.2023 у справі №380/7574/23 в розмірі 34347,28 грн. Це рішення суду набрало законної сили 18.02.2025 року.

07.11.2025 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення суду у даній справі, в якій вона просила суд змінити спосіб і порядок виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.01.2025 в адміністративній справі №380/20438/24 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області виплатити ОСОБА_1 недоодержану пенсію її померлого чоловіка ОСОБА_2 у загальному розмірі 187899,33 грн., донараховану йому за життя на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.03.2022 у справі №380/25718/21 в розмірі 153552,05 грн. та рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03.08.2023 у справі №380/7574/23 в розмірі 34347,28 грн., встановивши новий спосіб і порядок виконання рішення в указаній частині - стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 недоодержану пенсію її померлого чоловіка ОСОБА_2 у сумі 187899,33 грн. (сто вісімдесят сім тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять) гривень 33 копійки., донараховану йому за життя на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.03.2022 у справі №380/25718/21 в розмірі 153552,05 грн. та рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03.08.2023 у справі №380/7574/23 в розмірі 34347,28 грн.

Вказана заява обґрунтована тим, що станом на дату подання цієї заяви рішення виконано відповідачем лише в частині зобов`язання нарахувати позивачу недоодержану пенсію померлого чоловіка ОСОБА_2 у загальному розмірі 187899,33 грн., донараховану йому за життя на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.03.2022 у справі №380/25718/21 в розмірі 153552,05 грн. та рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03.08.2023 у справі №380/7574/23 в розмірі 34347,28 грн., а в частині зобов`язання виплатити вищевказану суму рішення вже майже як дев`ять місяців з дати набрання ним законної сили залишається не виконаним і його виконання у зазначеній частині є неможливим через відсутність на це у ГУ ПФУ бюджетних коштів. Вказане, на думку позивача, є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання рішення суду у даній справі відповідно до ч. 3 ст. 378 КАС України.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року заяву задоволено. Змінено спосіб і порядок виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.01.2025 в адміністративній справі №380/20438/24 шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 недоодержану пенсію її померлого чоловіка ОСОБА_2 у загальному розмірі 187899 (сто вісімдесят сім тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять) грн. 33 коп., донараховану йому за життя на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.03.2022 у справі №380/25718/21 в розмірі 153552,05 грн. та рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03.08.2023 у справі №380/7574/23 в розмірі 34347,28 грн.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, просить таку скасувати. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що заявнику було повідомлено, що Головне управління як відповідач у справі, не відмовляється виплачувати різницю в пенсії за минулий час. Така різниця буде виплачена в порядку черговості після виділення коштів з Державного бюджету України. Звертає увагу, що у цьому випадку задоволення вимоги заявника фактично змінює зміст та суть раніше ухваленого по справі судового рішення.

19.01.2026 Головне управління подало клопотання в якому додатково зазначило, що розмір заборгованості по судовому рішенню у справі № 380/20438/24 змінився та становить 187337,28 грн. Виплата коштів унеможливлює застосування статті 378 КАСУ, оскільки та за судовими рішеннями проводиться згідно Постанови КМУ № 821.

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав та просив таку задовольнити, позивача просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити та ухвалу суду першої інстанції залишити в силі.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що ухвала суду першої інстанції, вимогам статті 242 КАС України не відповідає.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.

Так, частиною першою, третьою статті 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувала чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.

Відповідно до частин другої, третьої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина перша статті 373 КАС України).

Отже, рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для виконання, що у разі відсутності добровільного виконання судових рішень забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження є завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (частина перша статті 5 Закону №1404-VIII).

Таким чином, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень; повноваження щодо вчинення дій з приводу примусового виконання рішення суду, в тому числі і щодо перевірки його виконання, належать передусім виконавцям.

Відповідно до частини 3 статті 33 Закону № 1404-VIII передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Статтею 7 Закону України від 5 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено, що виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У разі якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

Разом з цим, апелянтом не надано докази, що відповідач створює перешкоди для виконання такого рішення.

Суд зауважує, що поняття спосіб і порядок виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановлено КАС України. Натомість порядок виконання судового рішення означає визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем.

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти вжиття адміністративним судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановлені раніше порядок і спосіб. Ці заходи повинні забезпечити виконання конкретного судового рішення і не поширюватися на відносини, які виникли після його ухвалення.

Водночас змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті, торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду, а також змінювати обраний судом при ухваленні цього рішення спосіб відновлення порушеного права позивача.

Мета зміни способу та порядку виконання рішення суду полягає у тому, щоб усунути обставини, що істотно ускладнюють або роблять неможливим виконання такого судового рішення.

Верховний Суд у постанові від 21.08.2018 у справі №803/3805/15 зазначив, що системний аналіз наведеної правової норми дає підстави дійти до висновку про те, що підставою для встановлення порядку і способу виконання судового рішення є обставини, що перешкоджають належному його виконанню: ускладнюють його виконання або роблять неможливим, при цьому судове рішення не може бути змінено по суті.

Тобто зміна способу і порядку виконання рішення суду - це прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Отже, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, не змінюючи при цьому його змісту, або ж відмовити в задоволенні такої заяви.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, які викладені в постанові Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №826/8279/16.

Отже, висновки судового рішення щодо способу і порядку його виконання чітко визначені та не можуть бути змінені іншим судовим рішенням без відповідного обґрунтування виняткової необхідності застосування такої зміни рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.01.2025 у справі №380/20438/24 ГУ ПФУ у Львівській області нараховано позивачу недоодержану пенсію її померлого чоловіка ОСОБА_2 у загальному розмірі 187899,33 грн. Водночас повідомило, що нараховані кошти на виконання рішення суду підлягають виплаті в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями судів за рахунок коштів Державного бюджету України.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що приймаючи рішення про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату недоодержану пенсію її померлого чоловіка ОСОБА_2 , водночас у сумі 187899,33 грн, судом не встановлено спосіб виплати належних позивачу сум, а встановлено обов`язок відповідача провести нарахування та виплату пенсію.

Крім того, у матеріалах справи немає доказів того, що у разі зміни способу виконання судового рішення на примусове стягнення рішення суду буде виконане.

Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду зазначеною у постановах від 27.06.2018 у справі № 713/1062/17 та від 10.07.2018 у справі №490/9519/16-а.

Так, суд апеляційної інстанції вважає, що резолютивна частина рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.01.2025 у справі №380/20438/24 є чіткою, зрозумілою за змістом, не припускає різного тлумачення, не вбачається недотримання вимоги ясності, визначеності судового рішення, що свідчить про те, що судове рішення не може містити положень, що викликають суперечки під час виконання рішення.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що невиконання відповідачем судового зобов`язання в частині виплати коштів через відсутність у нього відповідних коштів через їх ненадходження з Державного бюджету України в розумінні ч.3 ст.378 КАС України не свідчить про неможливість виконання судового рішення та не може бути вагомою причиною для зміни способу і порядку його виконання, оскільки ця виплата буде виконана при надходженні коштів із Державного бюджету України.

Відповідно до ст.23 Бюджетного кодексу України від 08 липня 2010 року № 2456-VI, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Порушенням бюджетного законодавства визнається порушення учасником бюджетного процесу встановлених цим Кодексом чи іншим бюджетним законодавством норм щодо складання, розгляду, затвердження, внесення змін, виконання бюджету та звітування про його виконання, а саме: взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України та здійснення видатків бюджету чи надання кредитів з бюджету без встановлених бюджетних призначень або з їх перевищенням всупереч цьому Кодексу чи закону про Державний бюджет України; (п.20, 29 ч.1 ст.116 Бюджетного кодексу України).

Згідно з абзацом 2 пункту 7 розділу ІІ «Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31.08.2009 № 21-2 (в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 09.12.2021 № 35-1), видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, виданими або ухваленими після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», плануються в межах коштів Державного бюджету України, передбачених у Державному бюджеті України на фінансування пенсійних програм. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили.

Головним розпорядником коштів державного бюджету, що виділяються на забезпечення виплат за зазначеною бюджетною програмою, є Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України - відповідальний виконавець і розпорядник коштів нижчого рівня.

Приписами пункту 4 «Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року за №28-2, передбачено, що Головне управління, відповідно до покладених на нього завдань, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами); здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» тощо.

Управління відповідно до покладених на нього завдань планує доходи та видатки коштів Фонду, у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду. Бюджет Фонду затверджується Кабінетом Міністрів України. Кошти Державного бюджету України включаються до бюджету Пенсійного фонду України в обсягах, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Інших фінансових можливостей для здійснення виплат, крім зазначених, Головне управління не має.

Поряд з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 року № 821 затверджено «Порядок здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень».

Відповідно до пунктів 5, 6, 7 Постанови №821 виплати нарахованих на виконання рішень суду сум пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці) за минулий час проводяться щомісяця одержувачам, яких включено до переліку станом на 1 число місяця, що передує місяцю, в якому здійснюється виплата. На забезпечення таких виплат щомісяця спрямовується частина бюджетних асигнувань відповідно до розпису державного бюджету/помісячного розпису доходів і видатків бюджету Пенсійного фонду України на відповідну мету в межах коштів, передбачених бюджетом Пенсійного фонду України на відповідний рік.

Видатки на виплату перерахованих пенсій за рішенням суду здійснюються в межах бюджетних асигнувань відповідно до розпису державного бюджету/помісячного розпису доходів і видатків бюджету Пенсійного фонду України на відповідну мету, які передбачені бюджетом Пенсійного фонду України на відповідний рік, одержувачам, яких включено до переліку станом на 1 число місяця, що передує місяцю, в якому здійснюється виплата.

Для забезпечення виплат за рішеннями суду, передбачених пунктами 5 і 6 цього Порядку, виплата пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці) проводиться в сумі, що визначається пропорційно виділеним на зазначені цілі бюджетним асигнуванням відповідно до розпису державного бюджету/помісячного розпису доходів і видатків бюджету Пенсійного фонду України, які передбачені бюджетом Пенсійного фонду України на відповідний рік, але не більшій від належної до виплати суми, що обліковується в переліку.

Бюджет Пенсійного фонду України на 2025 рік затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2025 року №1152 «Деякі питання бюджету Пенсійного фонду України на 2025 рік».

Бюджет враховує видатки на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, що розподілені за джерелами їх виплати (фінансування).

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що виплата нарахованих (перерахованих) сум пенсій за рішенням суду здійснюється, зокрема, коштами, передбаченими за відповідною бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

З наведеного убачається, що у Головного управління відсутня можливість самостійно формувати бюджет та виділяти кошти із державного бюджету на фінансування пенсій, тому покладені судом зобов`язання на відповідача можуть бути виконані в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за відповідною бюджетною програмою.

Окрім того в судовому засіданні позивач підтвердила твердження відповідача про те, що в грудні 2025 року боржником на виконання судового рішення було виплачено 562,05 грн., а відтак розмір заборгованості за судовим рішенням змінився.

Отже, часткова виплата коштів з врахуванням положення Постанови №821, окрім викладеного вище, унеможливлює застосування приписів ст.378 КАС України.

З огляду на викладене, враховуючи те, що фактично єдиною причиною, яка ускладнює виконання рішення суду, є неналежне фінансування державою витрат по виплаті пенсії, тому апеляційний суд вважає безпідставними доводи позивача, які наведені в заяві про наявність правових підстав для зміни способу та порядку виконання рішення суду у цій справі.

Апеляційний суд також зауважує, що право особи, тобто стягувача, на здійснення виплати заборгованості по пенсії не може ставитися в залежність від бюджетних асигнувань, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування не можуть покликатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У той же час, у спірному випадку йдеться не про право особи на такі виплати, а про правові підстави для зміни способу і порядку виконання судового рішення. Зміна способу і порядку виконання рішення суду, у такому випадку, не захищає право позивача на отримання сум заборгованості по пенсії, яка фактично може бути виплачена за наявності відповідних бюджетних асигнувань.

З урахуванням наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства суд апеляційної інстанції констатує про відсутність підстав для задоволення заяви про зміну способу та порядку виконання рішення суду у цій справі, а відтак з огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції задовольняючи заяву, допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми процесуального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття постанови про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року про зміну способу і порядку виконання судового рішення у справі №380/20438/24 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання судового рішення відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 29.01.26