Справа № 300/7441/24
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2026-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 рокуЛьвівСправа № 300/7441/24 пров. № А/857/2236/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року (ухвалене головуючим-суддею Григоруком О.Б. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Івано-Франківську) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказів, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - в/ч НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3 ), в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час проведення загальної мобілізації в частині призову його та направлення для проходження військової служби за призовом під час проведення загальної мобілізації до в/ч НОМЕР_1 , визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо призову його на військову службу під час мобілізації, визнати протиправним та скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_1 про зарахування його до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 та зобов`язати в/ч НОМЕР_1 виключити його зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 та видати наказ про звільнення з військової служби.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.12.2024 у задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та ухвалити постанову, якою задовольнити його позовні вимоги повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що під час дії воєнного стану призов на строкову військову службу не проводиться, він не проходив строкову службу. Вказує, що був визнаний непридатним до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час. Крім того, не має військової спеціальності, офіцерського звання, оскільки ним не закінчувалися відповідні навчальні заклади. Тому вважає, що його незаконно призвано на військову службу під час мобілізації, як військовослужбовця, який перебуває у запасі, оскільки ним не досягнуто 25 річного віку. Зазначає, що огляд ВЛК здійснено здійснений «формально» без врахування стану здоров`я та існуючих діагнозів.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що позивач згідно протоколу призовної комісії №7 від 05.02.2019 звільнений від призову на строкову військову службу як непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час і переданий на облік військовозобов`язаних та зарахований в запас, що підтверджується тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного № НОМЕР_2 .

02.07.2024 позивач був оповіщений ІНФОРМАЦІЯ_3 та направлений на медичний огляд ВЛК з метою встановлення придатності за станом здоров`я до проходження військової служби згідно направлення №122.

Відповідно до довідки ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_5 №132/27/2654 від 02.07.2024 проведено медичний огляд солдата запасу ОСОБА_1 , 2002 р.н., встановлено діагноз та на підставі графи ІІ Розкладу хвороб він визнаний придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпече6ння, охорони.

02.07.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 прийнято наказ Про призов по мобілізації осіб офіцерського, рядового і сержантського складу за №162, яким наказано призвати на військову службу по мобілізації до в/ч НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_1 , 2002 р.н.

Згідно поіменного списку солдат ОСОБА_1 03.07.2024 прибув до в/ч НОМЕР_1 .

Вважаючи дії щодо мобілізації та наказ про призов на військову службу протиправними, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог повністю, суд першої інстанції виходив з того, що на момент призову на військову службу під час мобілізації, а саме 02.07.2024, позивач мав статус військовозобов`язаного та перебував на військовому обліку у запасі. Отже, позивач підлягав призову на військову службу відповідно до ст.39 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу №2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом №2232-XII.

Відповідно до ч.6 ст.2 Закону №2232-XII, одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Згідно ч.14 ст.2 Закону №2232-XII, виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно дефініції, наведеній у статті 1 Закону України Про правовий режим воєнного стану №389-VІІІ від 12.05.2015 (далі - Закон №389-VІІІ), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Пунктами 1, 4 Указу Президента України Про загальну мобілізацію №69/2022 від 24.02.2022 передбачено, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Президентом України постановлено: оголосити та провести загальну мобілізацію (далі - мобілізація); мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва; мобілізація проводиться протягом 90 діб з дня набрання чинності цим Указом; призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 Про введення воєнного стану в Україні (затвердженим Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022), у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і триває на час розгляду справи.

Частиною другою статті 2 Закону №2232-XII визначено, що проходження військової служби здійснюється : громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії : допризовники особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період (ч.9 ст.1 Закону №2232-XII).

До видів військової служби, згідно із частиною шостою статті 2 Закону №2232-XII, відноситься військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України підлягають громадяни України, які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від направлення для проходження базової військової служби (п.2 ч.1 ст.37 Закону №2232-XII).

Від проходження базової військової служби звільняються призовники : які визнані за станом здоров`я непридатними до військової служби (ч.1 ст.18 Закону №2232-XII).

Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації. Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань (ч.1 ст.39 Закону №2232-XII).

Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №154 від 23.02.2022 (далі - Положення №154) передбачені завдання територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а саме : виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, здійснення контролю за його станом, зокрема в місцевих держадміністраціях, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та розвідувальних органів України), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів з приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства (пункт 8 Положення №154).

Згідно п.9 Положення №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань : ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; взаємодіють з місцевими держадміністраціями, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування з питань військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час; здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та Служби зовнішньої розвідки): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку); здійснюють контроль за проведенням на підприємствах, у закладах освіти роботи з ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час.

Згідно п.11 Положення №154, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення беруть участь в організації та забезпеченні роботи районних (міських) призовних комісій, готують для розгляду зазначеними комісіями матеріали з питань направлення громадян України для проходження базової військової служби, служби у військовому резерві, надання відстрочки або звільнення їх від направлення для проходження базової військової служби, служби у військовому резерві, а також оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.

Відповідно до п.79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022 (далі - Порядок №1487), районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки: організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; виявляють призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку; організовують оповіщення та у разі потреби можуть здійснювати безпосередньо через військових посадових осіб, військовослужбовців, державних службовців, працівників, визначених рішенням керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів за місцем їх проживання (роботи, навчання тощо) шляхом вручення повісток під їх особистий підпис (додаток 11) та/або рекомендованим поштовим відправленням, поштовим відправленням з оголошеною цінністю з описом вкладення про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям; організовують та забезпечують зберігання облікової документації призовників, військовозобов`язаних та резервістів, персональних даних, які містяться в них тощо.

Додатком №2 до Порядку №1487 є Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Правила), пунктом 1 яких встановлено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні, зокрема : перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки … за місцем роботи (навчання) - в центральних і місцевих органах виконавчої влади, в інших державних органах, в органах місцевого самоврядування, в органах військового управління (органах управління), військових частинах (підрозділах) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органах спеціального призначення, на підприємствах, в установах, організаціях, закладах освіти, закладах охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності; особисто в семиденний строк з дня прибуття до нового місця проживання прибувати із паспортом громадянина України і військово-обліковими документами до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувального органу), який організовує та веде військовий облік на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, для взяття на військовий облік; подавати щороку до 1 жовтня до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки документи, що підтверджують право громадян на відстрочку від призову на базову військову службу.

Із позовної заяви та апеляційної скарги слідує, що позовні вимоги обґрунтовані тією обставиною, що позивач має статус призовника, оскільки отримав незаконно статус військовозобов`язаного та вважає, що в силу чинного законодавства не може бути мобілізований.

Згідно протоколу призовної комісії №7 від 05.02.2019, позивач звільнений від призову на строкову військову службу як непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час і переданий на облік військовозобов`язаних та зарахований в запас, що підтверджується тимчасовим посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 .

Таким чином, на момент призову на військову службу під час мобілізації, а саме 02.07.2024, позивач мав статус військовозобов`язаного та перебував на військовому обліку у запасі. Вказане підтверджується тимчасовим посвідченням №№ НОМЕР_2 .

Відповідно до довідки ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 №132/27/2654 від 02.07.2024 проведено медичний огляд солдата запасу ОСОБА_1 , 2002 р.н., в ході якого встановлено діагноз та на підставі графи ІІ Розкладу хвороб визнаний придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.

Відтак, судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач з 05.02.2019 звільнений від проходження строкової військової служби і на момент виникнення спірних правовідносин вже мав статус військовозобов`язаного, а не призовника.

Тобто, фактично з 05.02.2019 позивач є військовозобов`язаним та перебував на відповідному обліку.

Таким чином, на момент призову на військову службу під час мобілізації, позивач відповідно до п.2 ч.1 ст.37 Закону №2232-ХІІ мав статус військовозобов`язаного, оскільки з з 05.02.2019 фактично перебував на військовому обліку.

Варто також зазначити, що позивач не надав суду будь-яких доказів на засвідчення обставини наявності у нього права на відстрочку, передбаченого статтею 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та/або доказів про наявність у останнього бронювання.

Відтак, мобілізація позивача стосується його статусу військовозобов`язаного, а не призовника, а тому правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування оспорюваного наказу в частині мобілізації позивача.

Також у позовній заяві позивач просив скасувати наказ про його зарахування до в/ч НОМЕР_3 та виключити зі списків особового складу в/ч.

Відповідно до п.19 ч.1 ст.4 КАС України, індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

За владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.Індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, у яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 № 2-зп у справі №3/35-313 вказано, що … за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 №9-рп/2008 у справі №1-10/2008 вказано, що при визначенні природи правового акта індивідуальної дії правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії) стосуються окремих осіб, розраховані на персональне (індивідуальне) застосування і після реалізації вичерпують свою дію.

Суд звертає увагу на приписи пунктів 4-7 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 (далі - Положення №1153/2008), відповідно до яких громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. Громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці). Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України. Початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом №2232-ХІІ. Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Згідно ч.3 ст.24 Закону №2232-ХІІ, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до п.12 Положення №1153/2008, встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до п.12.1 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009, звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється наказами посадових осіб, визначених п.225 Положення №1153/2008.

Згідно абз.2 п.225 Положення №1153/2008, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону №2232-ХІІ у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Пункт 233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

У рапортах зазначаються : підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Пунктом другим частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII визначені підстави звільнення з військової служби під час воєнного стану військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Серед таких підстав відсутнє скасування наказу щодо проходження військової служби.

Колегія суддів вважає, що оспорюваний наказ є актом індивідуальної дії, тобто актом одноразового застосування, станом на час вирішення справи такий вичерпав свою дію внаслідок мобілізації позивача та зарахування його до в/ч.

Колегія суддів також звертає увагу, що згідно з абзацом другим пункту 225 Положення №1153/2008 звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону №2232-XII у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Пунктом другим частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII визначені підстави звільнення з військової служби під час воєнного стану військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Серед таких підстав відсутнє скасування наказу щодо проходження військової служби.

Серед таких підстав відсутнє скасування наказу про призов особи на військову службу та наказів щодо проходження військової служби.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що оспорюваний наказ є актом індивідуальної дії, тобто актом одноразового застосування, станом на час вирішення справи такий вичерпав свою дію внаслідок мобілізації позивача та направлення його для проходження військової служби.

На думку колегії суддів, після видання спірного наказу виникли нові правовідносини проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом №2232-XII та Положенням №1153/2008. Даними актами законодавства не передбачено звільнення з військової служби шляхом скасування наказу про призов та про призначення до військової частини. Ці накази вже реалізовані, а тому їх скасування без прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби не відновить початковий стан і не призведе до захисту прав та інтересів позивача, про які він просить у позові.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що оспорюваний наказ, як акт індивідуальної дії, реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту порушеного права, оскільки скасування наказу не може привести до відновлення порушеного права.

Стосовно доводів апелянта про невірність поставленого йому ВЛК діагнозу, колегія суддів зазначає, що суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку. Однак, суд не може здійснювати власну оцінку підставам прийняття певного висновку, оскільки, як попередньо зазначалося, суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підстав висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суд в межах розгляду справи не вправі надавати власну оцінку на предмет наявності підстав для визнання позивача таким, що не придатний до військової служби. Доводи апелянта про те, що під час медичного огляду не був належним чином оглянутий усіма лікарями спеціалістами не приймаються судом до уваги, оскільки не були доведені позивачем під час судового розгляду справи.

Доказів, які б вказували на порушення процедури огляду позивача позивачем не надано та судом при розгляді справи не здобуто.

Верховний Суд у постанові від 13.06.2018 по справі №806/526/16 виснував, що у межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідження медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.

Також, згідно з висновками Верховного Суду, наведених у постанові від 12.06.2020 по справі №810/5009/18, надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, виходить за межі судового розгляду.

Суд першої інстанції слушно зауважив, що в разі, якщо позивач на теперішній час не може проходити військову службу за станом здоров`я, то він має право у встановленому порядку ініціювати питання про звільнення з військової служби на підставі відповідного висновку (постанови ВЛК про непридатність до військової служби).

Щодо доводів скаржника про те, що на момент призову він не досяг 25 років, колегія суддів зазначає наступне.

18.05.2024 набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку №3633-ІХ від 11.04.2024, яким внесенні суттєві зміни та доповнення, зокрема до Закону про мобілізацію та Закону про військову службу. Передусім, було змінено граничний призовний вік - з 27 до 25 років (п.1 ч.1 ст.37 Закону №2232-ХІІ у редакції Закону №3633-ІХ).

Також Законом №3633-ІХ було розширено та уточнено підстави для надання відстрочки.

Зокрема, частини п`ята та шоста статті 23 Закону №3543-XII (у редакції Закону №3633-ІХ) передбачили, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації до досягнення 25-річного віку військовозобов`язані, які пройшли базову загальновійськову підготовку (БЗВП) відповідно до статті 101 Закону про військову службу чи базову військову службу (БВС) такі особи можуть бути призвані до військової служби під час мобілізації лише за їхньою згодою, та військовозобов`язані з числа громадян, які проходили військову службу та були звільнені зі служби у запас у зв`язку із звільненням з полону.

До 18.05.2025 віковий критерій (25 років) застосовується виключно до призовників, а інші категорії військовозобов`язаних до 25 років (зокрема, зараховані в запас за результатами ВЛК) підлягали призову на військову службу під час мобілізації.

З 18.05.2025 віковий критерій у 25 років застосовується виключно до призовників та осіб, які стали військовозобов`язаним у зв`язку з проходженням базової загальновійськової підготовки (БЗВП) чи базової військової служби (БВС), і громадян, які проходили військову службу та були звільнені зі служби у запас у зв`язку із звільненням з полону.

Тобто у зазначений період (з 24.02.2022 по 18.05.2024) фактично існували обставини, які ставили осіб призовного віку у нерівне правове становище за ознакою стану здоров`я по відношенню до виконання військового обов`язку за призовом під час мобілізації в особливий період, зокрема виникала ситуація, коли особи одного і того ж віку (призовного віку), які не мали проблем зі здоров`ям, внаслідок чого перебували на військовому обліку призовників, не підлягали призову під час мобілізації в особливий період без їхньої згоди, а ті, які були визнані непридатними до військової служби у мирний час та, відповідно, перебували на військовому обліку військовозобов`язаних, могли бути призвані на військову службу під час мобілізації без їхньої згоди (якщо під час проходження ВЛК визнавалися придатними до військової служби).

Така ситуація була зумовлена двома правовими чинниками : 1) перебуванням осіб призовного віку в залежності від стану здоров`я на різних категоріях військового обліку - придатні до військової' служби перебували на обліку призовників, а непридатні - на обліку військовозобов`язаних, унаслідок чого на перших не поширювалися вимоги Закону №3543-XІІ щодо призову за мобілізацією в особливий період, на відміну від осіб призовного віку, які внаслідок стану здоров`я перебували на обліку військовозобов`язаних; 2) відсутністю у досліджуваний період права на відстрочку для військовозобов`язаних, які не досягли граничного призовного віку (статті 23 Закону №3543-XІІ у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин).

Колегія суддів звертає увагу на те, що Верховна Рада України 09.10.2024 прийняла законопроєкт №11379-д «Про внесення змін до деяких законів України щодо проходження військової служби під час мобілізації особами, які не досягли 25-річного віку», який передбачає внесення змін до Глави XII «Прикінцеві положення» Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» шляхом доповнення Глави пунктом 7-2 такого змісту : Установити, що упродовж дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період із числа осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 21 березня 2024 року № 3621-IX перебували на військовому обліку військовозобов`язаних як такі, що за станом здоров`я визнані непридатними до військової служби в мирний час, обмежено придатними у воєнний час, та які не досягли 25-річного віку можуть бути звільнені з військової служби в запас, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу», та внесення змін до Розділу VII «Прикінцеві положення» Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» шляхом доповнення Розділу пунктом 4 такого змісту: « 4. Упродовж дії воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, військовозобов`язані, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 21 березня 2024 року № 3621-IX перебували на військовому обліку військовозобов`язаних як такі, що за станом здоров`я визнані непридатними до військової служби в мирний час, обмежено придатними у воєнний час, - не підлягають призову на військову службу під час мобілізації до досягнення ними 25-річного віку. Такі особи у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їх згодою».

Зазначений законопроєкт стосується, зокрема осіб, які на день набрання чинності Законом України №3621-IX від 21.03.2024 перебували на військовому обліку як особи, визнані за станом здоров`я непридатними до військової служби в мирний час, але обмежено придатними у воєнний час, і які не досягли 25-річного віку, якщо вони не бажають проходити військову службу.

Однак, на час розгляду справи зазначений закон не набрав чинності, оскільки не був повернутий до Верховної Ради з підписом Президента України.

Отже, у період з 24.02.2022 (дати введення воєнного стану) до 18.05.2024 (дати набрання чинності Законом №3633-ІХ) існувала правова нерівність, внаслідок якої громадяни призовного віку (до 27 років), які були визнані непридатними до військової служби у мирний час, обмежено придатними у воєнний час, з огляду на що включалися до військового обліку військовозобов`язаних, підлягали призову на військову службу внаслідок мобілізації на особливий період, якщо за результатом повторного проходження огляду ВЛК визнавалися придатними до військової служби та не мали інших підстав для відстрочки чи бронювання. У вказаний період законодавством не визначалося такої підстави для отримання відстрочки для військовозобов`язаних (резервістів), як недосягнення граничного призовного віку.

Отже, на момент призову позивача (липень 2024 року) та наразі військовозобов`язані, визнані ВЛК за станом здоров`я придатними до військової служби, і які не досягли 25-річного віку, підлягають призову під час мобілізації.

Колегією суддів встановлено, що позивач з 2020 року перебував на військовому обліку з формулюванням «непридатний у мирний час, обмежено придатний у воєнний час», тобто був зарахований до запасу як військовозобов`язаний. Відповідно до частини першої статті 1, статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII, військовозобов`язані зараховуються до складу оперативного резерву та можуть бути призвані на військову службу під час мобілізації.

Як уже зазначалося попередньо, Законом №3621-IX, який набрав чинності 04.05.2024, було скасовано статус «обмежено придатний до військової служби». Прикінцевими положеннями цього Закону передбачено, що всі громадяни, які мали такий статус, підлягають повторному медичному огляду з метою визначення придатності до військової служби у строк дев`ять місяців з дня набрання чинності законом, а надалі Законом №4235-IX від 12.02.2025 цей строк було продовжено до 05.06.2025.

Як видно з матеріалів справи, позивач у 2024 році пройшов ВЛК, за результатами якої його визнано придатним до військової служби. Ураховуючи приписи статей 1, 22 та 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII, особа, яка має статус військовозобов`язаного та визнана придатною, підлягає призову під час мобілізації, якщо відсутні передбачені законом підстави для відстрочки.

Таким чином, позивач, будучи військовозобов`язаним та визнаним придатним за результатами медичного огляду, правомірно підлягав мобілізації, незалежно від того, що на момент призову йому не виповнилося 25 років.

Таким чином, віковий критерій у 25 років застосовується лише до призовників, а не до військовозобов`язаних у запасі. Отже, позивач, будучи військовозобов`язаним та визнаним придатним, правомірно підлягав мобілізації, незалежно від того, що на момент призову йому не виповнилося 25 років.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 14.11.2025 по справі №460/5251/24.

З огляду на наведене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення даного позову.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.10 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року по справі №300/7441/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук