Справа № 140/143/25
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2026-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 рокуЛьвівСправа № 140/143/25 пров. № А/857/17928/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Заверухи О.Б., Матковської О.М.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року (головуючий суддя: Стецик Н.В., місце ухвалення - м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерство оборони України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 , 07.01.2025, звернувся з позовом до суду, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я внаслідок тяжкого поранення/пов`язаного із захистом Батьківщини, з урахуванням фактично виплачених сум.

В обґрунтування позову зазначає, що він є військовослужбовцем за мобілізацією з 04.04.2022. Військову службу до 15.11.2023 проходив у військовій частині НОМЕР_1 . В період з 05.09.2022 по 15.11.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією РФ проти України.

Вказує, що 16.03.2023 він отримав вогнепальне осколкове поранення верхньої третини лівої гомілки та вогнепальне осколкове поранення верхньої третини правого зап`ястя, у зв`язку із чим у період з 17.03.2023 по 23.07.2023 проходив курс лікування в стаціонарних умовах в різних медичних закладах. Оскільки отримана ним травма відноситься до важких, а поранення є пов`язаним із захистом Батьківщини, позивач стверджує, що він мав право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100000 грн відповідно до положень постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Разом із тим, така додаткова винагорода позивачу за період березень-липень 2023 року військовою НОМЕР_2 виплачувалася.

Із відповіді відповідача на рапорт ОСОБА_1 дізнався, що додаткову винагороду за квітень, травень та липень 2023 року його позбавлено по причині вживання алкогольних напоїв. Додаткову винагороду за червень 2023 він не отримав внаслідок неподання медичних документів, що підтверджує його лікування (відпустку) в червні 2023 року.

Позивач не погоджується із такою бездіяльністю відповідача. Вказує, що у період з 17.03.2023 по 23.07.2023 він перебував на лікуванні, тобто за межами військової частини. Алкогольних напоїв не вживав. Стверджує, що у його присутності проколи про вчинення адміністративного правопорушення за ст. 172-20 КУпАП не складалися.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт покликається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві.

Відповідач, 18.06.2025 подав відзив на апеляційну скаргу в якому просив апеляційну скаргу відхилити.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що не заперечується сторонами цього спору.

Згідно із витягу із наказу т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2023 № 329 позивача виключено зі списків особового складу Військовій частині НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення (а. с. 21).

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 04.02.2023 за № 1734/А підтверджено, що ОСОБА_1 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України (а.с.24).

Довідкою № 222/6/417А від 23.03.2023, виданою командиром Військової частини НОМЕР_1 , підтверджено, що 16.03.2023 позивач одержав вогнепальне осколкове поранення верхньої третини лівої гомілки. Вогнепальне осколкове поранення верхньої третини правого зап`ястя (а.с. 23).

Згідно даних виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1563 у період з 17.03.2023 по 29.03.2023 ОСОБА_1 перебував на лікуванні в КНП «Чугуївська центральна лікарня ім. М.І.Кононенка» (а.с. 26).

У період з 29.03.2023 по 31.03.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону, що підтверджується копією виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 4967 (а.с. 27).

Старшим офіцером відділення Організації охорони, патрульно-постової служби, розшуку та діяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , 17.04.2023 складено протокол ДНХ-2/3402 про військове адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідно до якого зафіксовано, що головний сержант ОСОБА_1 був виявлений за адресою: АДРЕСА_1 представниками Військової служби правопорядку з ознаками алкогольного сп`яніння під час виконання службових обов`язків в умовах особливого періоду (а.с. 64-66).

Відповідно до постанови Жовтневого районного суду міста Харкова від 25.05.2023 у справі № 639/2346/23 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадянин, що дорівнює 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Офіцером групи ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , 06.05.2023 щодо позивача складено протокол ДНХІ № 2/4077 про військове адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення зі змісту якого вбачається, що 06.05.2023 о 12 годині 30 хвилин ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння на території тимчасової дислокації в АДРЕСА_2 , чим вчинив правопорушення в умовах особливого періоду, передбачене частиною 3 статті 172-20 КУпАП (а.с. 69-71).

На підставі протоколу ДНХІ № 2/4077 від 06.05.2023 постановою Червонозаводського районного суд м. Харкова від 07.06.2023 № 646/2548/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто17000 (сімнадцять тисяч)гривень 00 копійок.

Офіцером групи ІНФОРМАЦІЯ_2 майором ОСОБА_4 , 13.07.2023 щодо позивача складено протокол ДНХІ № 2/6690 про військове адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення зі змісту якого випливає, що 12.07.2023 о 19 годині 30 хвилин позивач перебував у стані алкогольного сп`яніння в місті Куп`янськ, Харківської області, чим вчинив правопорушення в умовах особливого періоду, що передбачене частиною третьою статті 172-20 КУпАП (а.с.60-62).

Постановою Червонозаводського районного суд м. Харкова від 21.09.2023 № 646/5605/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17000 (сімнадцять тисяч)гривень 00 копійок.

Рапортом від 27.09.2024 ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із проханням видати наказ про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 тис. грн у зв`язку із пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини за період з 17.03.2023 по 23.07.2023 (а.с. 10-11).

Листом № 837/фс від 15.10.2024 відповідач, за результатами розгляду рапорту позивача від 27.09.2024, повідомив останнього про те, що:

додаткову винагороду за період з 01.03.2023 по 17.03.2023 з розрахунку 100000,00 грн на місяць йому було нараховано на загальну суму 54838,71 грн та перераховано на картковий рахунок 22.04.2023 в сумі 54016,13 грн;

додаткову винагороду за період з 18.03.2023 по 31.03.2023 з розрахунку 100000,00 грн на місяць йому було нараховано на загальну суму 45161,29 грн та перераховано на картковий рахунок 28.04.2023 в сумі 44483,87 грн;

додаткової винагороди за квітень 2023 року ОСОБА_1 позбавлено на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.05.2023 № 766 «Про виплату додаткової винагороди за квітень 2023 року» по причині вживання алкогольних напоїв (протокол ДНХІ-2/3402 від 17.04.2023);

додаткової винагороди за травень 2023 року ОСОБА_1 позбавлено на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.06.2023 № 932 «Про виплату додаткової винагороди за травень 2023 року» по причині вживання алкогольних напоїв (протокол ДНХІ-2/4077 від 06.05.2023);

в додатках до поданого рапорту відсутні медичні документи, що підтверджують лікування позивача (його відпустку) в червні 2023 року; додаткової винагороди за липень 2023 року ОСОБА_1 позбавлено на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.08.2023 №1295 «Про виплату додаткової винагороди за липень 2023 року» по причині вживання алкогольних (а.с.13).

Вважаючи бездіяльність Військової частини щодо ненарахування та невиплати йому додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, у розмірі, збільшеному до 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що під час судового розгляду спору відповідачем доведена правомірність позбавлення позивача права на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 за квітень, травень та липень 2023 року. У свою чергу, підстави для виплати додаткової винагороди за червень 2023 року відсутні з огляду на недоведення позивачем факту перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку із пораненням або відбуття у відпустку для лікування після поранення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Частиною першою статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно із частиною першою статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII), визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає, який установлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинне забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування ЗСУ, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України (частини друга - четверта статті 9 Закону № 2011-XII).

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 №704 (далі - Постанова №704) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно із пунктом 8 Постанови № 704 умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.

У зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

На момент розгляду адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок звільнення з військової служби в умовах воєнного стану.

На виконання Указу Президента України від 24.02.2024 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та Указу Президента України від 24.02.2024 № 69 2Про загальну мобілізацію2 Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв Постанову № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (тут і надалі Постанова № 168 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1 Постанови №168 передбачено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно з абзацами третім, четвертим пункту 1 Постанови №168 (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 01.04.2022 № 400 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 1682, яка застосовується з 24.02.2022) відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 №745/32197; далі - Порядок №260, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 9 розділу XXXIV Порядку № 260 накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Пунктом 10 розділу XXXIV Порядку № 260 передбачено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних),- з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Пунктом 11 розділу XXXIV Порядку № 260 встановлено, що підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що довідкою № 222/6/417А від 23.03.2023, виданою командиром Військової частини НОМЕР_1 , підтверджено, що 16.03.2023 позивач одержав вогнепальне осколкове поранення верхньої третини лівої гомілки. Вогнепальне осколкове поранення верхньої третини правого зап`ястя. Вказане поранення позивач отримав під час захисту Батьківщини, у бойовій обстановці, під час виконання бойових завдань з відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України. Підстава видачі довідки наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 21.03.2023 № 1061 (а.с. 23).

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 04.02.2023 за № 1734/А підтверджено, що ОСОБА_1 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (а.с.24).

Отже, враховуючи довідку Військової частини НОМЕР_1 від 23.03.2023 за № 222/6/417А позивач набув право на отримання додаткової грошової винагороди, збільшеної до 100000 грн, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку із лікуванням отриманої травми.

У позовній заяві позивач покликається на те, що має право на отримання додаткової винагороди за період з 17.03.2023 по 23.07.2023.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що у листі за № 837/фс від 15.10.2024 відповідач зазначив, що:

додаткову винагороду за період з 01.03.2023 по 17.03.2023 з розрахунку 100000,00 грн на місяць позивачу було нараховано на загальну суму 54838,71 грн та перераховано на картковий рахунок 22.04.2023 в сумі 54016,13 грн;

додаткову винагороду за період з 18.03.2023 по 31.03.2023 з розрахунку 100000,00 грн на місяць йому було нараховано на загальну суму 45161,29 грн та перераховано на картковий рахунок 28.04.2023 в сумі 44483,87 грн.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що наведене у цьому листі інформація підтверджується випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 , зокрема, 23.04.2023 позивачу перераховано 54016,13 грн додаткової винагороди, а 28.04.2023 додаткову винагороду в сумі 44483,87 грн. Загальний розмір такої додаткової винагороди, отриманої позивачем у квітні 2023 року становить 98500 грн.

Крім цього, необхідно звернути увагу, що оскільки накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця, у відповідності до вимог пункту 9 розділу XXXIV Порядку № 260, а тому отримана позивачем у квітні 2023 року додаткова винагорода в сумі 98500 грн є виплатою додаткової винагороди за березень 2023 року.

Отже, відповідачем виконано обов`язок щодо виплати позивачу додаткової винагороди за березень 2023 року.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що підстави для позбавлення військовослужбовців права на отримання додаткової винагороди визначено пунктом 14 розділу XXXIV Порядку № 260.

Так, відповідно до абзацу п`ятого пункту 14 розділу XXXIV Порядку № 260 передбачено, що до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які вживали алкогольні напої (наркотичні або психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння,- за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 17.04.2023 старшим офіцером відділення Організації охорони, патрульно-постової служби, розшуку та діяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 складено протокол ДНХ-2/3402 про військове адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідно до якого зафіксовано, що головний сержант ОСОБА_1 був виявлений за адресою: АДРЕСА_1 представниками Військової служби правопорядку з ознаками алкогольного сп`яніння під час виконання службових обов`язків в умовах особливого періоду (а.с. 64-66).

Факт перебування позивача в стані алкогольного сп`яніння 17.04.2023 підтверджено актом № 1077 огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу від 17.04.2023 (а.с.67).

Постановою Жовтневого районного суду міста Харкова від 25.05.2023 у справі № 639/2346/23, за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення серії ДНХ-2/3402 від 17.04.2023, позивача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадянин, що дорівнює 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок. Як випливає із тексту даної постанови, судом встановлено наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, а саме виконання службових обов`язків військовослужбовцями в стані алкогольного сп`яніння в умовах особливого періоду.

Так, 06.05.2023 офіцером групи ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 щодо позивача складено протокол ДНХІ № 2/4077 про військове адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення зі змісту якого вбачається, що 06.05.2023 о 12 годині 30 хвилин ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння на території тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , чим вчинив правопорушення в умовах особливого періоду, передбачене частиною 3 статті 172-20 КУпАП (а.с. 69-71).

Факт перебування позивача в стані алкогольного сп`яніння 06.05.2023 підтверджено копією висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів від 06.05.2023 (а.с. 72).

На підставі протоколу ДНХІ № 2/4077 від 06.05.2023 постановою Червонозаводського районного суд м. Харкова від 07.06.2023 у справі № 646/2548/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто17000 (сімнадцять тисяч)гривень 00 копійок. Як встановлено судом, перебуваючи на військовій службі, ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби в стані алкогольного сп`яніння.

.Офіцером групи ІНФОРМАЦІЯ_2 майором ОСОБА_4 щодо позивача складено протокол ДНХІ № 2/6690 про військове адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення зі змісту випливає, що 12.07.2023 о 19 годині 30 хвилин позивач перебував у стані алкогольного сп`яніння в місті Куп`янськ, Харківської області, чим вчинив правопорушення в умовах особливого періоду, що передбачене частиною третьою статті 172-20 КУпАП (а.с. 60-62).

Постановою Червонозаводського районного суд м. Харкова від 21.09.2023 у справі № 646/5605/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює17000 (сімнадцять тисяч)гривень 00 копійок. Як випливає із тексту вказаної постанови, суд встановив наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, а саме: виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби в нетверезому стані, в умовах особливого періоду.

Згідно із частиною шостою статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, наведені вище постанови судів мають преюдиційне значення у спірних правовідносинах та підтверджують виконання військовослужбовцем ОСОБА_1 обов`язків військової служби в нетверезому стані, в умовах особливого періоду, що на думку суду апеляційної інстанції свідчить про правомірність дій відповідача щодо позбавлення позивача права на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 за квітень, травень та липень 2023 року, тобто місяці в яких встановлено факт вживання позивачем алкогольних напоїв під час виконання ним обов`язків військової служби.

Щодо виплати позивачу додаткової винагороди за червень 2023 року, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Пунктом 10 розділу XXXIV Порядку № 260 передбачено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних),- з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Позивач, покликається на те, що разом із поданим рапортом про виплату додаткової винагороди ним було подано: медичну картку форми № 300 згідно якої його 17.03.2023 було доставлено до медичного закладу з вогнепальним пораненням; копію виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1563 відповідно до якої він знаходився на стаціонарному лікуванні з 17.03.2023 по 29.03.2023; копію виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 4967 про перебування на лікуванні у військово-медичному центрі Північного регіону з 29.03.2023 по 31.03.2023; копію довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної придатності № 125602 від 30.07.2023 та копію довідки гарнізонної військово-лікарської комісії № 6342 від 26.07.2023.

Однак, суд апеляційної інстанції зауважує, що такі документи не свідчать про факт перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку із пораненням саме за червень 2023 року, оскільки не надано доказів перебування позивача у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) протягом червня 2023 року.

Отже, позивача правомірно не включено до наказів командира військової частини НОМЕР_1 про виплату додаткової винагороди за червень 2023 року.

Враховуючи вищенаведене, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем доведена правомірність позбавлення позивача права на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 за квітень, травень та липень 2023 року, у зв`язку з вживання позивачем алкогольних напоїв під час виконання ним обов`язків військової служби та відповідачем доведена правомірність позбавлення позивача права на отримання додаткової винагороди за червень 2023 року, оскільки відсутні докази перебування позивача на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку із пораненням або відбуття у відпустку для лікування після поранення.

Таким чином, апеляційні скарги ОСОБА_1 не спростовують правильність доводів, якими мотивовані судові рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судові рішення з додержанням норм процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.

Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року у справі № 140/143/25 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді О. Б. Заверуха
З. М. Матковська