Справа № 160/33806/25
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2026-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

30 січня 2026 р.Справа № 160/33806/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеси О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні клопотання Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Леваневський» про закриття провадження в адміністративній справі №160/33806/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Леваневський» про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Леваневський» (далі відповідач, ОСББ «Леваневський»), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Леваневський» щодо ненадання відповіді на запит на інформацію позивачу від 04 листопада 2025 року про надання публічної інформації у строк, визначений ч. 1 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації»;

- зобов`язати Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Леваневський» розглянути запит на інформацію позивачу від 04 листопада 2025 року про надання публічної інформації та надати відповідь на запит у порядку, визначеному Законом України «Про доступ до публічної інформації»;

- стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5500,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначено, що 04.11.2025 р. він звернувся із запитом на інформацію до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Леваневський», в якому просив на підставі ст. 34 Конституції України та ст. 13, 1922 Закону України «Про доступ до публічної інформації» надати публічну інформацію щодо завершеного ремонту ґанку корпусу №2 та виконаних робіт на даху будинку за адресою: м.Дніпро, вул. Львівська, 10. Так. зокрема, позивач просив надати копії: акту обстеження та дефектного акту ґанку корпусу №2; комерційних пропозицій на виконання ремонтних робіт ґанку корпусу №2; договору на виконання ремонтних робіт ґанку корпусу № 2 із кошторисним розрахунком вартості робіт та використаних матеріалів; акту виконаних ремонтних робіт ґанку корпусу №2; квитанцій оплати виконаних робіт по договору; звіту про виконані роботи з усунення дефектів покрівлі будинку; копії рішення більшості співвласників щодо надання дозволу на встановлення сонячних панелей; копії договору між провайдером «Тріолан» та ОСББ «Леваневський» про встановлення сонячних панелей на даху будинку та дозвільні документи на монтаж і сертифікати відповідності обладнання. ОСОБА_1 зазначив, що вищевказаний запит отримано ОСББ «Леваневський» 05.11.2025 р., що підтверджується штемпелем та підписом на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення № 867, однак відповіді на цей запит позивач не отримав.

Вищезазначена позовна заява не відповідала вимогам ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у зв`язку з чим ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.12.2025 р. остання була залишена без руху, з наданням строку для усунення недоліків.

На виконання ухвали суду представник позивача виправив вказані недоліки, згідно заяви від 02.12.2025р. (вх. №64599/25).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.12.2025 р. відкрито провадження в адміністративній справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

22.12.2025 р. до суду через систему "Електронний суд" надійшов від представника ОСББ «Леваневський» відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що 05.11.2025 р. ОСББ «Леваневський» отримало від позивача запит про наданні інформації і копій документів й відповідь на даний запит була надана позивачу 04.12.2025 р. строго у відповідності до Закону України «Про звернення громадян». Із позовними вимогами ОСББ «Леваневський» не погоджується і не визнає їх

У прохальній частині відзиву на позовну заяву ОСББ «Леваневський» заявлено клопотання про закриття провадження у справі, в обґрунтування якого відповідач зазначив, що Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Леваневський» не відноситься до розпорядника публічної інформації. Об`єднання створено власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання, обслуговування, ремонту та реконструкції житлового будинку та споруд, утримання прибудинкової території (п. 7 розділу I Статуту ОСББ «Леваневський»). Тобто, як зауважив відповідач, мова йде про приватну спільну власність. Отже, з урахуванням змісту статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», на думку відповідача, є очевидним, що ОСББ «Леваневський» не є ані суб`єктом владних повноважень, ані юридичною особою, що фінансується з державного або місцевого бюджету тощо, тобто не відноситься до жодного з перелічених у ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» суб`єктів, а, отже, і не може бути відповідачем по цій справі. Відповідач вважає, що вимоги позивача не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, адже відповідач не відноситься до суб`єкта публічно-правового права, а є юридичною особою-суб`єктом приватного права.

Станом на 30.01.2026 р. від Кірічека І.М. та/або його уповноваженого представника не надійшло заперечень, пояснень та/або іншого документу, в якому висловлена позиція позивача стосовно заявленого відповідачем клопотання.

При вирішенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі суд виходить з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 04.11.2025 р. ОСОБА_1 , як член правління ОСББ «Леваневський», звернувся з інформаційним запитом на ім`я голови правління ОСББ «Леваневський» за допомогою засобів поштового зв`язку (АТ «Укрпошта»), в якому просив надати звітну інформацію щодо завершеного проведення ремонту ґанку корпусу №2 ОСББ «Леваневський», розташованого за адресою: м.Дніпро, вул. Львівська, 10, корпус 2.

Також у цьому запиті позивач просив відповідача надати йому копії наступних документів:

- акту обстеження та дефектного акту ґанку корпусу №2;

- комерційних пропозицій на виконання ремонтних робіт ґанку корпусу №2;

- договору на виконання ремонтних робіт ґанку корпусу №2 із кошторисним розрахунком вартості робіт та використаних матеріалів;

- акту виконаних ремонтних робіт ґанку корпусу №2;

- квитанцій оплати виконаних робіт по Договору;

- звіту про виконані роботи з усунення зазначених в акті дефектів та руйнувань покрівлі будинку;

- рішення (згоди) більшості голосів співвласників ОСББ «Леваневський» щодо надання дозволу на встановлення сонячних панелей;

- укладеної угоди між провайдером «Тріолан» та ОСББ «Леваневський» про встановлення сонячних панелей на даху будинку, який є спільною власністю співвласників, з наданням відповідних дозвільних документів на виконання монтажних та електромонтажних робіт, а також сертифікатів відповідності на використане обладнання.

Посилаючись на приписи ч. 1 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», ОСОБА_1 просив надати відповідь на інформаційний запит має бути надано не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту у письмовій формі та надіслана поштовим відправленням (Укрпошта) або нарочно заявнику.

Вищезазначений запит отримано відповідачем 05.11.2025 р.

Вважаючи, що ОСББ «Леваневський» допущено протиправну бездіяльність у вигляді не надання відповіді на запит позивача від 04.11.2025 р. про надання публічної інформації у строк, визначений ч. 1 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду.

У подальшому за підсумками розгляду інформаційного запита ОСОБА_1 головою управління ОСББ «Леваневський» складено та направлено позивачу засобами поштового зв`язку лист за вих. №40 від 03.12.2025 р. разом із копіями відповідних документів, що підтверджується, зокрема, змістом бланку опису вкладення до поштового відправлення «990» від 04.12.2025 р.

Вирішуючи питання предметної юрисдикції цього спору, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Положеннями статті 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до частин 1-4статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. (далі Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їхній сукупності. Також таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - «ЄСПЛ»).

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини (подалі - Суд) від 20.07.2006 р. у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №29458/04 та №29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися "судом, встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Слід зазначити, що при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Тобто юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

За приписами частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пункти 1, 2, 7 частини 1статті 4 КАС України визначають ключові терміни порушеного питання юрисдикції спору:

адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;

публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

суб`єкт владних повноважень - суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За правилами пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Приписами п. 7 ч. 1 ст. 19 КАС України визначена предметна юрисдикція публічно-правових спорів фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації, як така, що поширюється на адміністративні суди.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про інформацію» суб`єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об`єднання громадян; суб`єкти владних повноважень. Об`єктом інформаційних відносин є інформація.

Згідно ст. 10 Закону України «Про інформацію», за змістом інформація поділяється на такі види: інформація про фізичну особу; інформація довідково-енциклопедичного характеру; інформація про стан довкілля (екологічна інформація); інформація про товар (роботу, послугу); науково-технічна інформація; податкова інформація; правова інформація; статистична інформація; соціологічна інформація; інші види інформації.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначені Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" №2939-VI від 13.01.2011 р. (далі Закон №2939-VI), публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

За приписами ч. 1 ст. 13 Закону №2939-VI, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону №2939-VI, до розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють:

1) інформацією про стан довкілля;

2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту;

3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян;

4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

На розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами (ч. 3 ст. 13 Закону №2939-VI).

Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом (ч. 4 ст.13 Закону № 2939-VI).

За змістом пунктів 1 2 розділу І Статуту ОСББ «Леваневський» (), затвердженого загальними зборами об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Леваненвський» (протокол №1/18 від 15.12.2018 р.) (далі Статут) слідує, що ОСББ «Леваневський» створено власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Об?єднання відповідає за своїми зобов?язаннями коштами і майном об?єднання, що належать об?єднанню як юридичній особі, від свого імені виступає учасником правовідносин, набуває майнові і немайнові права та обов?язки, виступає позивачем та відповідачем у суді. Об?єднання не несе відповідальності за зобов?язаннями співвласників (п. 5 розд. І Статуту)

Об?єднання створено власниками квартир та нежитлових приміщень

багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання, обслуговування, ремонту та реконструкції житлового будинку та споруд, утримання прибудинкової території (п. 7 розд. І Статуту).

Об`єднання діє відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», чинного законодавства України та Статуту (п.2 розд. І Статуту).

За приписами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» за №2866-III від 29.11.2001 р.(далі Закон №2866-III), об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання (ч.4 ст.4 Закону №2866-III).

Об`єднання є юридичною особою, що створюється відповідно до закону, є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між співвласниками (ч. 6, ч. 7 ст. 4 Закону № 2866-III).

Отже, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об`єднання визначається цим Законом та іншими законами України.

З урахуванням наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що ОСББ «Леваневський» не відноситься ані до кола розпорядників публічної інформації у розумінні статті 13 Закону №2939-VІ, ані до кола суб`єктів владних повноважень у розумінні статті 4 КАС України.

Запитувана позивачем інформація за своєю правовою суттю та змістом не є інформацією, зазначеною у частині 2 статті 13 Закону №2939-VІ, та не підпадає під визначення, наведене в частині 1 статті 1 Закону №2939-VІ.

При цьому, матеріали справи свідчать, що відповідач не здійснює жодних управлінських функцій щодо позивача, з огляду на вимоги викладені позивачем.

Верховний Суд у своїй практиці сформував усталений підхід до визначення юрисдикції у подібних правовідносинах, за якого захист права особи на отримання інформації від ОСББ реалізується шляхом звернення до суду за правилами цивільного судочинства (зокрема, постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19.09.2018 у справі №235/1523/17, від 05.08.2020 року у справі №522/9294/16, від 10.02.2021 року у справі №487/3116/18, від 01.12.2021 року у справі №367/1505/20, від 19.05.2022 року у справі №759/10114/20).

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, враховуючи суб`єктний склад та предмет спірних правовідносин, суд вважає, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки він не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин.

При цьому, суд враховує п.14 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» за №10 від 29.09.2016 р. відповідно до якого зазначено, що для відкриття провадження у цій категорії справ достатньо припущення позивача про те, що не надана на його запит інформація містить ознаки публічної. Питання про те, чи дійсно запитувана інформація є публічною, належить досліджувати після відкриття провадження.

Так само лише під час судового розгляду спору належить з`ясовувати, чи належить відповідач до кола розпорядників інформації у розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Враховуючи те, що спір між сторонами виник з цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що дана справа підлягає розгляду місцевим загальним судом в порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Оскільки дану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, то суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі та задоволення клопотання відповідача.

На виконання положень ч. 1 ст. 239 КАС України суд роз`яснює ОСОБА_1 що дана справа підлягає розгляду місцевим загальним судом в порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Суд роз`яснює позивачеві, що відповідно до ч. 2 ст. 239 КАС України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 238 КАС України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно з ч. 2 ст. 132 КАС України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду, зокрема, в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

За звернення до суду з цим позовом ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 968, 96 грн.

Оскільки провадження по вказаній справі закрито не з підстави відмови позивача від позову, суд вважає, що сума судового збору у розмірі 968, 96 грн., сплаченого згідно платіжної інструкції №1.427881289.1 від 01.12.2025 р., підлягає поверненню у відповідності до вимог ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Стосовно клопотань представника позивача та представника відповідача щодо присудження витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

За приписами ч.1, ч. 2 ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Порядок розподілу судових витрат у разі закриття провадження встановлений нормами частин 5 та 10 статті 139 КАС України.

Цими нормами визначено, що у разі, зокрема закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Тобто відповідачу, що заявляє про компенсацію здійснених ним витрат внаслідок необґрунтованих дій позивача, необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були вчинені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно; чи мав на меті протиправну мету ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії недобросовісні дії позивача умисними й чим це підтверджується тощо. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.06.2019 р. у справі №922/3787/17, від 24.03.2021 р. у справі №922/2157/20, від 21.01.2020 р. у справі №922/3422/18, від 26.04.2021 р. у справі № 910/12099/17, від 19.04.2021 р. у справі №924/804/20.

Відповідач, звертаючись до суду з відповідним клопотанням, не врахував, будь-яких доводів на підтвердження необґрунтованості дій позивача не навів й відповідних доказів не надав.

При цьому, суд зауважує, що рішення про закриття провадження у справі у зв`язку з непідсудністю спору судам адміністративної юрисдикції загалом не є тим видом судового рішення, в основі якого лежать безпідставні чи необґрунтовані дії, оскільки, як правило, під час ухвалення такого рішення суд не формулює висновків про обґрунтованість і слушність доводів позивача.

Отже, необґрунтованість дій позивача у цій справі не доведена відповідачем та не встановлена судом апеляційної інстанції в межах розгляду цієї справи.

Суд наголошує, що сам по собі факт закриття провадження у справі не підтверджує ні відсутність спору позивача з відповідачем, ні відсутність предмета спору, ні вчинення необґрунтованих дій позивачем та не свідчить про наявність безумовних підстав для компенсації судових витрат як позивачу, так і відповідачу.

Аналогічний за змістом висновок містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 р. у справі №640/1029/18.

За таких обставин підстави щодо здійснення розподілу судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги відповідачу, - відсутні.

Також судом враховано висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в ухвалі від 08.07.2020 р. у справі №810/3711/18.

З огляду на вищенаведене, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання представника позивача про присудження на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу та клопотання представника відповідача про присудження на користь ОСББ «Леваневський» витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 238, 239, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Леваневський» про закриття провадження по справі задовольнити.

Закрити провадження в адміністративній справі №160/33806/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Леваневський» про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачу, що вирішення даного спору здійснюється в порядку цивільного судочинства.

Повернути ОСОБА_1 судовий збір в сумі 968, 96 грн., сплаченого згідно платіжної інструкції №1.427881289.1 від 01.12.2025 р., роздруківка якої міститься в матеріалах справи.

У задоволенні клопотання представника позивача про присудження на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

У задоволенні клопотання представника відповідача про присудження на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Леваневський» витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 239 Кодексу адміністративного судочинства України повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 256 та 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повний текст ухвали складено та підписано 30.01.2026 р.

Суддя О.М. Неклеса