Справа № 140/6634/25
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2026-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 рокуЛьвівСправа № 140/6634/25 пров. № А/857/44118/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кузьмича С.М., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року в справі № 140/6634/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Валюх В.М.,

час ухвалення рішення 30 вересня 2025 року,

місце ухвалення рішення м.Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач) про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 06 червня 2025 року № 90 «Про перерахунок пенсії ОСОБА_1 ».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити переведення ОСОБА_1 з 06 червня 2025 року на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні адміністративного позову повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відділ перерахунків пенсій № 1 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, розглянувши надані документи встановив, що станом на 01.05.2016 ОСОБА_1 працювала на посаді секретаря Качинської сільської ради Камінь-Каширського району Волинській області та мала відповідний ранг посадової особи місцевого самоврядування. Періоди роботи посадових осіб в органах місцевого самоврядування на посадах в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. З огляду на викладене вище, для перерахунку пенсії про перехід на інший вид пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» не має підстав, так як ОСОБА_1 станом на 01.05.2016 року не працювала на посадах віднесених до категорії посад державних службовців.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини 4 статті 304 КАС України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, за результатами розгляду заяви позивача ОСОБА_1 від 30.05.2025, прийняло рішення від 06.06.2025 №90, яким відмовлено у переході на пенсію за віком відповідно до Закону № 889-VIII, оскільки посада особи місцевого самоврядування не відноситься до посад державної служби. Станом на 01.05.2016 ОСОБА_1 працювала на посаді секретаря Качинської сільської ради Камінь-Каширського р-ну Волинської обл. та мала відповідний ранг посадової особи місцевого самоврядування (а. с. 8-9).

Листом від 06.06.2025 № 0300-0207-8/37958 ГУ ПФУ у Волинській області повідомило позивача про прийняте рішення (а. с. 7).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

До 1 травня 2016 року умови пенсійного забезпечення державних службовців визначалися Законом N 3723-XII.

Відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року N 3723-XII пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

На час виникнення спірних відносин, принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначалися Законом N 889-VIII.

При цьому, відповідно до пункту 2 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону N 889-VIII з 1 травня 2016 року втратив чинність Закон N 3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Суд констатує, що право на призначення пенсії на підставі статті 37 Закону N 3723-XII як спеціального закону (lex specialis) збережено для осіб, визначених у пунктах 10, 12 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону N 889-VIII.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що особам, визначеним у пунктах 10, 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону N 889-VIII надано право вибору, на підставі якого закону їм має бути призначена пенсія.

Подібних висновків щодо застосування зазначених норм матеріального права дійшов Верховний Суд у рішенні від 04 квітня 2018 року у зразковій справі N 822/524/18, а також у постановах від 01 грудня 2020 року у справі N 466/6057/17, від 16 грудня 2021 року у справі N 538/804/17, від 22 червня 2021 року у справі N 308/67/17, від 29 вересня 2022 року у справі N 234/6967/17 та від 29 листопада 2022 року у справі N 431/991/17.

Таким чином право на пенсію державного службовця за змістом частини першої статті 37 Закону N 3723-XII мали особи, які: а) досягли певного віку; б) мають передбачений законодавством страховий стаж; в) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

За наведеного правового регулювання, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону N 3723-XII після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону N 3723-XII і Прикінцевих та перехідних положень Закону N 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Тобто, за наявності у особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону N 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 15 грудня 2020 року у справі N 560/2398/19.

В межах судового розгляду, скаржник (відповідач) доводить, що в позивачки відсутній стаж державної служби, оскільки остання працювала посадовою особою органу місцевого самоврядування.

У цьому контексті судова колегія зазначає, що відповідно до п. 8 Прикінцевих положень Закону України "Про державну службу" N 889 стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.94 N 283 (діяла до набрання чинності Законом України "Про державну службу" N 889), робота на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у ст. 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу державної служби.

Більше того, Верховний Суд в постанові від 10.05.2018 за результатом розгляду справи N 351/1792/17 зазначив, що після набрання чинності Законом України "Про державну службу" N 889 положення законодавства в частині механізму обрахунку стажу державної служби не змінилися.

Відповідно до статті 46 Закону України "Про державну службу" N 889 та пункту 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 N 229, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування" зараховується до стажу державної служби.

Також Верховним Судом в постанові від 11.04.2023 року в справі N 1.380.2019.003855 відхилено міркування про те, що стаж роботи на посадах в органах місцевого самоврядування зараховувався до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії державного службовця лише до 04.07.2001.

Статтею 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" передбачено, зокрема, п`яту та шосту категорії посади керуючих справами виконавчих апаратів районних рад, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів районних у містах рад, помічників голів, радників (консультантів), спеціалістів, головних бухгалтерів управлінь і відділів виконавчого апарату обласних, секретаріатів Київської та Севастопольської міських рад, керівників управлінь, відділів та інших виконавчих органів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад та їх заступників, керівників відділів (підвідділів) у складі самостійних управлінь, відділів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад, посади заступників міських (міст районного значення), сільських, селищних голів з питань діяльності виконавчих органів ради, секретарів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, старост; керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, керівників структурних підрозділів виконавчого апарату районних та секретаріатів районних у містах Києві та Севастополі рад та їх заступників, керівників управлінь, відділів та інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст районного значення), районних у містах рад та їх заступників, помічників голів, радників, консультантів, начальників секторів, головних бухгалтерів, спеціалістів управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст обласного значення та міста Сімферополя) рад.

Із змісту відомостей трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 встановлено, що ОСОБА_1 : 01.11.1982 обрана секретарем виконкому Качинської сільської ради депутатів трудящих,

03.10.1985 звільнення з посади,

12.08.1986 обрана секретарем виконкому Качинської сільської ради депутатів трудящих,

29.03.1994 присвоєно ранг державного службовця, прийнято присягу державного службовця

16.04.1998 обрана секретарем Качинської сільської ради

16.04.2002 обрана секретарем Качинської сільської ради

14.04.2006 обрана секретарем Качинської сільської ради

17.11.2010 обрана секретарем Качинської сільської ради

17.11.2015 обрана секретарем Качинської сільської ради

24.11.2020 звільнена у зв`язку із закінченням строку повноважень ради.

Враховуючи наведене, оскільки позивачка у період часу з 01.11.1982 по 03.10.1985 та з 12.08.1986 по 24.11.2020 (в тому числі станом на 01 травня 2016 року) працювала на посаді секретаря сільської ради Качинської сільської ради (посадова особа місцевого самоврядування), то доводи відповідача про відсутність у ОСОБА_1 стажу державної служби є безпідставними.

Суд зауважує, що сукупно стаж державної служби позивачки станом на 01 травня 2016 року становить більше 20 років, що є достатнім для призначення пенсії державного службовця, відповідно до пунктів 10, 12 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону N 889-VIII.

Крім того, колегія суддів зазначає, що, оскільки рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог в задоволенні яких було відмовлено не оскаржується в апеляційному порядку, то колегія суддів вважає недоцільним виходити за межі апеляційної скарги та переглядати оскаржуване рішення в цій частині.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року в справі № 140/6634/25 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді С. М. Кузьмич
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 28 січня 2026 року.