Справа № 600/3994/25-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2026-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 року м. Чернівці Справа № 600/3994/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати лист Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області № 2400-1706-8/11677 від 26.03.2025 про відмову їй у виплаті грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у перерахунку пенсії від 04.07.2025 № 73 щодо відмови їй у виплаті грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити їй, ОСОБА_1 , одноразову грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій станом на день призначення пенсії 22.01.2025, відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зарахувавши мій період роботи з 09.04.1987 по 04.07.1988 на посаді вихователя дитячого садка Колосок при Шепетівському АТП РАПО та період роботи з 31.07.2023 по 31.01.2025 на посаді директора Комунальної організації Інклюзивно-ресурсний центр Веренчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області до спеціального стажу у сфері освіти, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення.

В обґрунтування позову позивач, посилаючись на пункт 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та постанову Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 вказував, що пенсійним органом неправомірно відмовлено у зарахуванні до страхового стажу для виплати грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій періоди роботи на посаді вихователя дитячого садка Колосок при Шепетівському АТП РАПО та період роботи на посаді директора Комунальної організації Інклюзивно-ресурсний центр Веренчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, записи про які містяться в трудовій книжці. Вважає таке рішення відповідача протиправним, оскільки невиплата грошової допомоги обмежує його права.

За вказаною позовною заявою відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач 1) подало до суду відзив, якому зазначало, що позивачем не надано документи на підтвердження спірного періоду стажу, які б в сукупності дали змогу віднести його до стажу, що дає право пенсію за вислугу років, що не дає право на призначення грошової допомоги. На думку відповідача 1, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як спеціальний закон має пріоритет перед іншими законодавчими актами і повинен застосовуватись в першу чергу при розгляді питань, що стосуються пенсійного забезпечення. Враховуючи, що позивачу з 22.01.2025 призначено пенсію за віком, то не можна вважати, що територіальним органом Пенсійного фонду України порушено вимоги пенсійного законодавства щодо розгляду його заяви. Підстави для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі відповідач 2) подало до суду відзив, в якому вказувало, що підстав для призначення та виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058 немає, оскільки у позивача відсутній необхідний спеціальний стаж роботи 30 років, а також на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" позивач не працював в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Відповідач 2 вважає, що в діях органу Пенсійного фонду України не вбачається протиправних дій по відношенню до позивача, розрахунок стажу для призначення та виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій здійснений згідно вимог чинного законодавства.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

З 22.01.2025 позивачу відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» призначено пенсію за віком при загальному страховому стажі 32 роки 7 місяців 28 днів, що підтверджується рішенням про призначення пенсії від 07.03.2025 №73 (а.с. 86).

25.02.2025 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою щодо виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а. с. 14-17).

26.03.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області листом №2400-1706-8/11677 повідомило позивача про відсутність законних підстав для призначення грошової допомоги згідно пунктом 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с. 18 - 19).

27.06.2025 позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою щодо призначення та виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яку прийнято 27.06.2025 та зареєстровано за вх. № 7255 (а. с. 131-132).

Вказана заява за принципом екстериторіальності спрямована для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

За результатами розгляду заяви позивача, 04.07.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення № 73 про відмову у перерахунку пенсії (а.с. 133).

У вказаному рішенні зазначено, що до заяви № 7255 від 27.06.2025 позивачем не долучено статут «Інклюзивного ресурсного центру Веречанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області», вказаний заклад відсутній в переліку постанови Кабінету Міністрів України від 28.10.2002 №385 «Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських посад, посад фармацевтів з фармацевтичною освітою, посад професіоналів у галузі охорони здоров`я, посад професіоналів з вищою не медичною освітою у закладах охорони здоров`я та посад професіоналів з вищою не медичною освітою, залучених до надання реабілітаційної допомоги у складі мультидисциплинарних реабілітаційних команд в закладах охорони здоров`я».

Враховуючи наведене, Головне управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області рішенням від 04.07.2025 № 73 відмовлено позивачу у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Про прийняте рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повідомило позивача листом від 11.07.2025 № 2400-1706-8/25060 (а.с. 21).

Вважаючи лист від 26.03.2025 № 2400-1706-8/1167 та рішення від 04.07.2025 №73 протиправними, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Статтею 1 Конституції України визначено, що Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

У ст. 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно ст. 22 Конституції України, Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 ст. 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.91 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною 1 ст. 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-IV передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців.

Відповідно до пункту 7-1 розділу Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення, і мають страховий стаж" (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191 (далі - Порядок № 1191).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.93 № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

Страховий стаж, передбачений пунктами 2 і 3 цього Порядку, враховується в календарному обчисленні. При цьому допускається підсумовування страхового стажу за періоди роботи, які дають право на призначення пенсії відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (п. 4 Порядку № 1191).

Пунктом 5 Порядку № 1191 встановлено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

За приписами пункту 6 Порядку № 1191 для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Пунктом 7 Порядку № 1191 встановлено, що виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

З аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з 1) наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних визначених законодавством посадах й 2) вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також 3) неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії.

Аналогічна правова позиція, викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 462/5636/16-а, від 19.03.2019 у справі № 466/5637/17, від 09.12.2021 по справі № 264/6871/16-а, від 15.06.2022 по справі № 200/854/19-а.

Порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії визначений ст. 44 Закону №1058-IV, згідно положень якої призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду (ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV).

Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону № 1058 документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок №22-1, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п. 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії- додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Абзацом 7 п. 1.8 розділу І Порядку № 22-1 передбачено, що днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, припиненням перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отриманням пенсії за місцем фактичного проживання, продовженням виплати пенсії за довіреністю, виплатою частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплатою пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведенням виплати пенсії за новим місцем проживання, у зв`язку із працевлаштуванням (звільненням), початком (припиненням) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами (у разі подання заяви через вебпортал - дата реєстрації заяви зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

За змістом п. 4.1 розділу IV Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Пунктом 4.2 розділу IV Порядку № 22-1 передбачено, що при прийманні документів працівник сервісного центру: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку)пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; з`ясовує наявність у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; надсилає запити про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей, передбачених пунктом 2.28 розділу II цього Порядку; повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 6). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних системах та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, непізніше двох робочих днів після отримання відповіді органу, який веде відповідний інформаційний реєстр.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

За приписами абзаців 2-4, 6 п. 4.3 розділу IV Порядку № 22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але небільше ніж на 15 днів.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження (п. 4.7 розділу IV Порядку № 22-1).

Підставою для повідомлення заявника про перерахунок/відмову перерахувати пенсію може бути виключно рішення, прийняте територіальним органом ПФУ з цього питання.

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення (перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення виплати тощо) пенсії, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду України в установленому порядку. За наслідками розгляду заяви та доданих до неї документів орган, що призначає (здійснює перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення виплати тощо) пенсії, відповідно до положень ст. 44 Закону № 1058-IV та положень п. 4.3, 4.7 Порядку 22-1 приймає рішення про призначення (перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення виплати тощо) пенсії або про відмову в призначенні (перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший, поновленні виплати тощо) пенсії з зазначенням обґрунтувань такої відмови.

Тобто, відмовляючи особі в призначенні (перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший, поновленні виплати тощо) пенсії, орган, що призначає пенсію, має зазначити причини такої відмови, у тому числі обґрунтувати мотиви не зарахування до страхового (спеціального) стажу окремих періодів його роботи.

Аналогічний за змістом правовий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 21.12.2020 у справі № 229/4165/17.

У свою чергу згідно з вимогами ст. 101 Закону України Про пенсійне забезпечення органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Отже, правом вимагати додаткові документи від підприємств, організацій і окремих осіб наділені лише органи, що призначають пенсії, а не особи, яким призначається пенсія. У разі сумніву або розбіжностей в документах, які враховуються при обчисленні пенсії, відповідач має вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Матеріалами справи підтверджується, що 27.06.2025 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення та виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а. с. 131-132).

За результатами розгляду заяви позивача, 04.07.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення № 73 про відмову у перерахунку пенсії (а.с. 133).

Відмовляючи у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Головне управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області виходило з того, що до заяви № 7255 від 27.06.2025 позивачем не долучено статут «Інклюзивного ресурсного центру Веречанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області», вказаний заклад відсутній в переліку постанови Кабінету Міністрів України від 28.10.2002 №385 «Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських посад, посад фармацевтів з фармацевтичною освітою, посад професіоналів у галузі охорони здоров`я, посад професіоналів з вищою не медичною освітою у закладах охорони здоров`я та посад професіоналів з вищою не медичною освітою, залучених до надання реабілітаційної допомоги у складі мультидисциплинарних реабілітаційних команд в закладах охорони здоров`я».

У відзиві відповідач 1 також зазначав, що за матеріалами пенсійної справи на момент призначення пенсії у позивача відсутній стаж, що дає право на виплату грошової допомоги в кількості 30 років, а також на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону №1058-IV позивач не працювала в закладах та установах державної або комунальної власності на посадах, робота на яких дає право на призначення грошової допомоги. Перевіркою наданих документів встановлено, що в матеріалах електронної пенсійної справи відсутня інформація про відомчу належність дитячого садку за період роботи з 09.04.1987 по 04.07.1988, тому відсутні підстави зарахувати до спеціального страхового стажу зазначений період. До спеціального страхового стажу відсутні підстави також зарахувати період роботи з 31.07.2023 по 31.01.2025, оскільки інклюзивно-ресурсний центр не передбачено постановою Кабінету Міністрів України № 909.

Разом з тим, під час розгляду справи по суті, відповідачем 1 не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження звернення до підприємств, установ, організацій, в яких працював позивач, або архівні установи для отримання відомостей щодо спірного періоду його роботи з 09.04.1987 по 04.07.1988 та з 31.07.2023 по 31.01.2025 відповідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , а також отримання інформації про відомчу приналежність дитячого садка Інклюзивного ресурсного центру Веречанської сільської ради.

В оскаржуваному рішенні відповідач 1 не зазначив, який у позивача стаж, що дає право на виплату грошової допомоги.

Дослідженім трудової книжки серії НОМЕР_1 встановлено, що позивач працювала на посадах вихователя дитячої установи, вчителя-логопеда, головного спеціаліста відділу дошкільної, загальної середньої, позашкільної освіти та виховання управління змісту навчання та виховання Головного управління освіти і науки Чернівецької обласної державної адміністрації, в.о. директора комунальної організації «Інклюзивно-ресурсний центр Веречанської сільської Чернівецького району Чернівецької області».

Відповідно до розрахунку стажу форми РС-право, який додано відповідачем 1 до суду, спірний період роботи позивача з 09.04.1987 по 04.07.1988 та з 31.07.2023 по 31.01.2025 віднесено до особливостей трудової діяльності як працівник освіти, соцзабезпечення. Страховий стаж позивача становить 32 років 7 місяців 28 днів (а.с. 135 135 на звороті ).

Таким чином, стаж позивача, що обрахований відповідачем 1 в оскаржуваному рішенні не в повній мірі відповідає записам трудової книжки та розрахунку стажу форми РС-право щодо зарахування до спеціального стажу позивача спірного періоду.

Відповідачем 1 також не надано до суду жодного доказу на підтвердження того, що записи за спірний період у трудовій книжці позивача є недійсними та недостовірними.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що після звернення позивача, відповідач 1 не вчинив жодних дій визначених ст. 101 Закону № 1788-XII.

Стосовно доводів відповідача 1 про те, що комунальна організація «Інклюзивно-ресурсний центр Веречанської сільської Чернівецького району Чернівецької області» не передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 909, та відповідно, відсутні підстави для зарахування періоду роботи з 31.07.2023 по 31.01.2025 до спеціального страхового стажу, суд зазначає наступне.

Як передбачено ст. 4 Закону України "Про позашкільну освіту" від 22.06.2000 №1841-III (далі Закон №1841-III, з наступними змінами та доповненнями), позашкільна освіта є складовою системи безперервної освіти, визначеної Конституцією України, Законом України "Про освіту", цим Законом, і спрямована на розвиток здібностей та обдарувань вихованців, учнів і слухачів, задоволення їх інтересів, духовних запитів і потреб у професійному визначенні.

У відповідності до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про освіту" від 05.09.2017 № 2145-VIII, невід`ємними складниками системи освіти є: дошкільна освіта; повна загальна середня освіта; позашкільна освіта; спеціалізована освіта; професійна (професійно-технічна) освіта; фахова передвища освіта; вища освіта; освіта дорослих, у тому числі післядипломна освіта.

Приписами п. 21 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про освіту" від 05.09.2017 № 2145-VIII визначено, що педагогічна діяльність - інтелектуальна, творча діяльність педагогічного (науково-педагогічного) працівника або самозайнятої особи у формальній та/або неформальній освіті, спрямована на навчання, виховання та розвиток особистості, її загальнокультурних, громадянських та/або професійних компетентностей.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 затверджений перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, зокрема в установах: дитячі будинки, дитячі трудові та виховно-трудові колонії, дитячі приймальні пункти і приймальники-розподільники для неповнолітніх, логопедичні пункти і стаціонари, школи-клініки.

Робота на посадах директорів, завідуючих, їх заступників з навчально-виховної частини або роботи, вчителів, вихователів, сурдопедагогів, тифлопедагогів, вчителів-дефектологів, вчителів-логопедів, майстрів виробничого навчання, практичних психологів, соціальних педагогів, керівників гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи у цих закладах, у дошкільних навчальних закладах, у загальноосвітніх навчальних закладах дає право на зарахування відповідних періодів роботи до страхового стажу, що дає право на виплату грошової допомоги.

Суд зауважує, що дійсно у Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909, в частині "Найменування закладів і установ" не зазначено конкретно "інклюзивно-ресурсні центри".

Однак, суд звертає увагу, що за визначенням п. 1 Положення про інклюзивно-ресурсний центр, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2017 № 545, інклюзивно-ресурсний центр є установою, що утворюється з метою забезпечення права осіб з особливими освітніми потребами на здобуття дошкільної та загальної середньої освіти, в тому числі у закладах професійної (професійно-технічної), фахової передвищої освіти та інших закладах освіти, шляхом проведення комплексної психолого-педагогічної оцінки розвитку особи (далі - комплексна оцінка) та забезпечення їх системного кваліфікованого супроводу

Засновниками інклюзивно-ресурсних центрів є представницькі органи місцевого самоврядування територіальних громад, районні, міські, районні у містах (у разі їх утворення) ради (п. 3 зазначеного Положення).

Діяльність інклюзивно-ресурсних центрів забезпечують педагогічні працівники - керівник (директор), завідувач філії (за наявності філії), фахівці (консультанти) інклюзивно-ресурсного центру (практичні психологи, вчителі-реабілітологи, вчителі-логопеди, інші вчителі-дефектологи) (п. 43 зазначеного Положення).

На педагогічних працівників інклюзивно-ресурсних центрів поширюються умови оплати праці, умови надання щорічних відпусток та інші пільги, встановлені законодавством для педагогічних працівників спеціальних закладів загальної середньої освіти (п. 47 зазначеного Положення).

Відповідно до Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 № 963, посада керівника (директора, завідувача, начальника) інклюзивно-ресурсного центру відноситься до посад педагогічних працівників.

Суд також враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 № 1298 затверджено Схему тарифних розрядів посад керівних, наукових, науково-педагогічних, педагогічних працівників, професіоналів, фахівців та інших працівників бюджетних установ, закладів та організацій, відповідно до якої посада керівника (директора) інклюзивно-ресурсного центру, завідувача філії інклюзивно-ресурсного центру відноситься до переліку посад педагогічних працівників.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що перелік закладів, установ освіти і посад, визначений Переліком № 909, містить прогалини, що зумовлює обмеження права педагогічних працівників на отримання пенсії за вислугу років.

Отже, робота на посаді директора інклюзивно-ресурсного центру відноситься до посад педагогічних працівників (працівників освіти), а не працівників охорони здоров`я, як помилково вважав відповідач.

З огляду на наведене, суд приходить до переконання, що період роботи позивача на посаді директора інклюзивно-ресурсного центру з 31.07.2023 по 31.01.2025 підлягає до зарахування до спеціального страхового стажу в розумінні п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", та надає право на отримання грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Із змісту оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та відзиву наданого відповідачем 1 видно, що позивачу відмовлено в призначенні та виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до п. 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення, оскільки до заяви № 7255 від 27.06.2025 позивачем не долучено статут «Інклюзивного ресурсного центру Веречанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області», вказаний заклад відсутній в переліку постанови Кабінету Міністрів України від 28.10.2002 №385, а також не передбачений постановою Кабінету Міністрів України № 909.

Разом з тим, під час розгляду справи по суті, відповідач 1 не надав до суду належні та допустимі докази на підтвердження того, що комунальна організація «Інклюзивно-ресурсний центр Веречанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області» не належить до системи освіти та не перебуває у комунальній власності Веречанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області.

Із змісту статуту комунальної організації «Інклюзивно-ресурсний центр Веречанської сільської Чернівецького району Чернівецької області», який долучено позивачем до позову, видно, що Інклюзивно-ресурсний центр Веречанської сільської Чернівецького району Чернівецької області є комунальною організацією і знаходиться у комунальній власності Веречанської сільської Чернівецького району Чернівецької області.

Засновником комунальної організації «Інклюзивно-ресурсний центр Веренчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області» є Веренчанська сільська рада Чернівецького району Чернівецької області (далі - Засновник).

Засновник здійснює фінансування комунальної організації, її матеріально-технічне забезпечення, надає необхідні будівлі з обладнанням і матеріалами, організовує ремонт приміщень та їх господарське обслуговування.

Інклюзивно-ресурсний центр у своїй діяльності керується Конституцією України, Конвенцією про права осіб з інвалідністю, Законами України «Про освіту», «Про загальну середню освіту», «Про дошкільну освіту», Постаново Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про інклюзивно-ресурсний центр», іншими нормативно-правовими актами, в тому числі рішеннями Засновника, нормативно-правовими актами Департаменту освіти і науки, МОН, уповноваженого органу управління і цим Статутом.

Юридична адреса Інклюзивно-ресурсного центру: 59420, Україна, Чернівецька область, Чернівецький район, село Веренчанка, вул. Шевченка, 80. Фактична адреса: 59420, Україна, Чернівецька область, Чернівецький район, с.Веренчанка, вул. Сагайдачного, 22.

Інклюзивно-ресурсний центр є юридичною особою, має печатку і штамп, бланки зі своїм найменуванням, має самостійний баланс, реєстраційні рахунки Державного Казначейства. в органах

Інклюзивно-ресурсний центр є неприбутковою установою та не має на меті отримання доходів.

Забороняється розподіляти отримані доходи (прибутки) або їх частини для розподілу серед засновників (учасників), членів такої організації, працівників (крім оплати їхньої праці, нарахування єдиного соціального внеску), членів органі управління та інших пов`язаних з ними осіб.

Доходи (прибутки) Інклюзивно-ресурсного центру використовуються виключно для фінансування видатків на утримання Інклюзивно-ресурсного центру, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямків діяльності визначених його установчими документами.

Інклюзивно-ресурсний центр створений з метою забезпечення права осіб з особливими освітніми потребами на здобуття дошкільної та загальної середньої освіти, в тому числі у закладах професійної (професійно-технічної), фахової передвищої освіти та інших закладах освіти, які забезпечують здобуття освіти, шляхом проведення комплексної психолого-педагогічної оцінки розвитку особи та забезпечення їх системного кваліфікованого супроводу (а.с. 27 - 42).

Отже, комунальна організації «Інклюзивно-ресурсний центр Веречанської сільської Чернівецького району Чернівецької області» є закладом освіти, а не закладом охорони здоров`я, як помилково вважав відповідач 1 в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

З огляду на наведене, суд вважає, що оскаржуване рішення про відмову у перерахунку пенсії, прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області без урахування всіх обставин по справі, що мають значення для його прийняття та без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовані оскаржувані рішення.

З урахуванням викладеного, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, обираючи належний спосіб захисту порушеного права, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати оскаржуване рішення про відмову у перерахунку пенсії. Тому позові, в цій частині підлягає задоволенню.

Стосовно позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідача 1 нарахувати та виплатити їй одноразову грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій станом на день призначення пенсії 22.01.2025, відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зарахувавши її період роботи з 09.04.1987 по 04.07.1988 на посаді вихователя дитячого садка Колосок при Шепетівському АТП РАПО та період роботи з 31.07.2023 по 31.01.2025 на посаді директора Комунальної організації Інклюзивно-ресурсний центр Веренчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області до спеціального стажу у сфері освіти, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, суд зазначає наступне.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Доцільно відзначити, що здійснення дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

Акт, прийнятий у ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Пунктом 10 ч. 2 ст. 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Отже, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

З огляду на суть та характер спірних відносин, зважаючи на необґрунтованість прийняття оскаржуваного рішення про відмову в призначенні та виплаті грошової допомоги позивачу, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача буде, окрім визнання протиправними та скасування оскаржуваного рішення, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України Одеській області повторно розглянути заяву позивача від 27.06.2025 щодо призначення та виплати грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, з урахуванням висновків суду.

Стосовно ефективності такого способу захисту варто зазначити, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд і зазначати будь-яку підставу для відмови.

Втім, наведених обставин не встановлено, а оцінка судом правомірності, фактично, оскаржуваного рішення стосувалася лише тих мотивів, які наведено у ньому.

Аналогічні висновки зроблено Сьомим апеляційним адміністративним судом у постановах від 27.02.2024 у справі № 600/1156/23-а, від 24.07.2024 у справі № 600/7335/23-а.

Стосовно позовної вимоги позивача про визнання протиправним та скасування листа Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області № 2400-1706-8/11677 від 26.03.2025 про відмову їй у виплаті грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи видно, що звернення позивача до суду з цим позовом обумовлене його незгодою із діями (рішенням) відповідача 2 щодо відмови у виплаті грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Таким рішенням про відмову у виплаті грошової допомоги, на думку позивача, є лист Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області № 2400-1706-8/11677 від 26.03.2025.

Між тим, вказана позиція позивача помилкова, оскільки лист Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області № 2400-1706-8/11677 від 26.03.2025, після отримання якого позивач і вирішив подати цей позов до суду, не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, адже не є актом правозастосування. Названий лист носить лише інформаційний характер, оскільки не породжує виникнення, зміну або припинення прав, обов`язків позивача. Цей лист, як вбачається з його змісту містить, по суті, інформацію про одержання позивачем пенсії за віком, порядок призначення грошової допомоги.

З огляду на викладене, суд вважає передчасними твердження позивача у позовній заяві про надання йому пенсійним органом саме відмови у виплаті грошової допомоги згідно заяви від 25.02.2025.

Зазначене виключає можливість визнання судом протиправним оскаржуване рішення (лист) Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

Більше того, з матеріалів справи видно, що 27.06.2025 позивач скористався правом на подання заяви щодо призначення та виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наслідками розгляду якої 04.07.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято оскаржуване рішення № 73 про відмову у перерахунку пенсії. Вказане рішення позивачем оскаржено до суду та скасовано в судовому порядку.

З огляду на наведене, суд відмовляє позивачу в цій частині позовної вимоги.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З матеріалів справи видно, що за подання вказаного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується матеріалами справи.

Оскільки, позов задоволено частково, суд присуджує на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 605,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, оскаржуване рішення якого визнано протиправним та скасовано.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 77, 132, 134, 139, 243, 245, 246 та 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 73 від 04.07.2025 про відмову у перерахунку пенсії.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.06.2025 про призначення та виплати грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, з урахуванням висновків суду.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати (судовий збір) у сумі 605,60 грн.

5. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, );

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (площа Центральна, 3, м. Чернівці, ).

Суддя В.К. Левицький