Справа № 520/11657/25
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2026-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 р. Справа № 520/11657/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.09.2025, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., м. Харків, повний текст складено 16.09.25 по справі № 520/11657/25

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 "

про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (далі по тексту- ДПОП ОШБ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною відмову відповідача у нарахуванні та виплаті позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» як учаснику бойових дій за 2024 рік загальною тривалістю 14 календарних днів;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» як учаснику бойових дій за 2024 рік загальною тривалістю 14 календарних днів на суму 5627,16 грн;

- стягнути з відповідача на користь позивача витрати, пов`язані з розглядом справи (на професійну правову допомогу).

В обґрунтування позовних вимог, зазначив, що станом на день звільнення зі служби ОСОБА_1 відповідачем протиправно не здійснено позивачу нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII), як учаснику бойових дій за 2024 рік загальною тривалістю 14 календарних днів, що призвело до порушення майнових прав позивача.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.09.2025 по справі № 520/11657/25 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі та порушення норм матеріального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.09.2025 по справі № 520/11657/25 та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, понесені у суді першої та апеляційної інстанцій.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що при вирішенні спірних правовідносин судом першої інстанції не враховано, що на момент звернення позивача із заявою про виплату компенсації (16.04.2025) та на момент ухвалення відповідачем оскаржуваного рішення про відмову у її виплаті (05.05.2025), наказ про звільнення позивача від 15.10.2024 № 1435 о/с був чинним.

Вважав, що подальше поновлення ОСОБА_1 на службі на підставі судового рішення, яке набрало законної сили лише 30.05.2025, не скасовує факту вчинення правопорушення з боку відповідача, яке мало місце у минулому, оскільки предметом даного позову є саме протиправна відмова, а не статус позивача на момент розгляду справи в суді.

Переконував, що суд першої інстанції мав надати оцінку правомірності відмови відповідача, виходячи з обставин, що існували станом на 05.05.2025 та визнати вказану відмову протиправною.

У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу, відповідач просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.09.2025 по справі № 520/11657/25 - без змін.

В обґрунтування відзиву зазначив про безпідставність заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, оскільки компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій передбачена лише для військовослужбовців спеціальним законом, а саме абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ), водночас, Законом України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02 липня 2015 року (далі - Закон № 580-VIII) не передбачено можливості для поліцейських заміни додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, грошовою компенсацією.

Крім того, враховуючи факт поновлення позивача на службі в поліції відсутні і підстави для нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за спірний період, як учаснику бойових дій, у зв`язку з чим, вважав апеляційну скаргу позивача такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в поліції на посаді поліцейського взводу № 1 роти № 3 штурмового батальйону № 1 (« ІНФОРМАЦІЯ_2 ») полку УПОП № 3 ДПОП ОШБ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Наказом Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 01.10.2024 № 252 «Про застосування дисциплінарних стягнень» за вчинення дисциплінарного проступку, порушення вимог пунктів 1 та 2 частини 1 статті 18, частини 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1-4 частини 3 статті 1, частини 1 статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, що виразилося у невиконанні наказу командира зведеного підрозділу управління поліції особливого призначення № 3 Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 23.08.2024 № 302ДСК/ВС «Про виконання бойових (спеціальних) завдань» та наказу Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 02.09.2024 №284ДСК «Про службове відрядження», застосовано до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 15.10.2024 № 1435 о/с «По особовому складу» позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII.

Вважаючи спірні накази протиправними, позивач звернувся до суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 у справі №520/30722/24 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправними та скасування пункту наказу, поновлення на посаді, стягнення середньомісячного грошового забезпечення за період вимушеного прогулу задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано пункт 6 наказу Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) від 01.10.2024 №252 «Про застосування дисциплінарних стягнень», яким до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) від 15.10.2024 №1435 о/с «По особовому складу2, яким ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) звільнено зі служби в поліції.

Поновлено ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) з 16.10.2024 на посаді поліцейського взводу № 1 роти № 3 штурмового батальйону № 1 (« ІНФОРМАЦІЯ_2 ») полку управління поліції особливого призначення № 3 Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) середньомісячне грошове забезпечення за період вимушеного прогулу в розмірі 108430 (сто вісім тисяч чотириста тридцять) грн. 72 коп.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на посаді поліцейського взводу № 1 роти № 3 штурмового батальйону № 1 (« ІНФОРМАЦІЯ_2 ») полку управління поліції особливого призначення № 3 Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 30.05.2025 апеляційну скаргу відповідача на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 залишено без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 по справі №520/30722/24 - залишено без змін.

16.04.2025 позивач звернувся із заявою № 3 до відповідача, у якій просив нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 статті 12 Закону № 3551-XII як учаснику бойових дій, за 2024 рік загальною тривалістю 14 календарних днів.

Листом від 05.05.2025 № 6138-2025 у задоволенні заяви відмовлено.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості, оскільки визначальною умовою для нарахування та виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-XII, є факт звільнення особи зі служби, що фактично не має місця у спірних правовідносинах, оскільки судовим рішенням від 18.03.2025 у справі № 520/30722/24 позивача поновлено з 16.10.2024 на посаді поліцейського взводу №1 роти №3 штурмового батальйону №1 (" ІНФОРМАЦІЯ_2 ") полку управління поліції особливого призначення № 3 Департаменту поліції особливого призначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 », отже, позивач не набув права на компенсацію за невикористані ним дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2024 рік.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Спірні правовідносини у цій справі виникли між сторонами внаслідок не нарахування та невиплати позивачу при звільненні зі служби у ДПОП ОШБ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-XII.

Відповідно до приписів частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

В силу положень статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Нормами Закону № 580-VIII визначено правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону № 580-VIII).

Згідно з частинами першою та другою статті 92 Закону № 580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами першою та другою статті 94 Закону № 580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Положення Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ від 06.04.2016 за № 260 (далі - Порядок № 260) визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання).

Пунктом 3 розділу І Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацами сьомим і восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Отже, право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону № 580-VIII. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

При цьому, поліцейські, які звільняються зі служби мають право на виплату грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку.

Закон України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР ) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Статтею 4 Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватися інші види відпусток.

Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону №504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-XII) установлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до статті 4 Закону № 3551-ХІІ ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать, зокрема, учасники бойових дій.

Згідно зі статтею 5 Закону № 3551-ХІІ учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

За приписами пункту 12 частини 1 статті 12 Закону № 3551-ХІІ учасникам бойових дій надаються пільги, зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Таким чином, учасники бойових дій мають право на додаткову відпустку із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Як установлено судом апеляційної інстанції та не заперечується учасниками справи, позивач має право на пільги, визначені законодавством України для учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_4 від 13.09.2024.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, сформованої у постановах від 14 квітня 2021 року у справі № 620/1487/20, від 29 квітня 2021 року у справі № 200/602/20-а та у постанові від 20 липня 2023 року у справі № 200/18480/21 у правовідносинах щодо грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки як учаснику бойових дій, у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та статтею 12 Закону № 3551-ХІІ.

Отже, з аналізу вищенаведених норм права вбачається, що лише у випадку звільнення поліцейського зі служби йому виплачується компенсація за всі невикористані ними дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону № 3551-ХІІ.

Водночас, позивачем не заперечується, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 по справі № 520/30722/24 (набрало законної сили 30.05.2025) наказом від 19.03.2025 № 290 о/с, позивача поновлено з 16.10.2024 на посаді поліцейського взводу № 1 роти № 3 штурмового батальйону № 1 (" ІНФОРМАЦІЯ_2 ") полку УПОП № 3 ДПОП "ОШБ "Лють".

Крім того, на дату звернення (16.04.2025) із заявою № 3 до відповідача про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 статті 12 Закону № 3551-XII як учаснику бойових дій, за 2024 рік загальною тривалістю 14 календарних днів, позивач був обізнаний, що відповідно до судового рішення від 18.03.2025 він підлягав поновленню на посаді.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що у спірних правовідносинах, внаслідок визнання протиправним та скасування у судовому порядку наказу про звільнення позивача та поновлення його на посаді з дня звільнення (16.10.2024), ОСОБА_1 вважається працюючим на посаді поліцейського, а тому, не має права на виплату компенсації при звільненні за невикористану відпустку як учаснику бойових дій, передбачену пунктом 12 статті 12 Закону № 3551-ХІІ.

При цьому, колегія суддів зауважує, що позивач не позбавлений права під час проходження служби її використати.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи ОСОБА_1 про протиправність відмови відповідача у нарахуванні та виплаті позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», як учаснику бойових дій за 2024 рік загальною тривалістю 14 календарних днів, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

З огляду на результат апеляційного перегляду справи, підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.09.2025 по справі № 520/11657/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді Я.М. Макаренко С.П. Жигилій