Справа № 160/20856/24
Суддя: Єзеров А.А.
Дата ухвалення: 2026-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у закритті касаційного провадження

30 січня 2026 року

м. Київ

справа №160/20856/24

адміністративне провадження №К/990/39408/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді-доповідача: Єзерова А.А.,

суддів: Кравчука В.М., Стародуба О.П.,

розглянув клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіберіус Плюс» про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Державної служби геології та надр України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.05.2025 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 27.08.2025 у справі №160/20856/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мотронівський гірничо-збагачувальний комбінат» до Державної служби геології та надр України, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Тіберіус Плюс», третя особа, яка не заявляє самосійних вимог на предмет спору - Служба безпеки України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Верховного Суду перебуває справа за касаційними скаргами Державної служби геології та надр України і Служби безпеки України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.05.2025 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 27.08.2025 у справі №160/20856/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мотронівський гірничо-збагачувальний комбінат» до Державної служби геології та надр України, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Тіберіус Плюс», третя особа, яка не заявляє самосійних вимог на предмет спору - Служба безпеки України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

30.10.2025 через підсистему «Електронний Суд» ТОВ «Тіберіус Плюс» подало до Суду клопотання про закриття касаційного провадження за скаргою Державної служби геології та надр України.

На обґрунтування заявленого клопотання зазначає про неподібність правовідносин, в яких Верховний Суд сформовав правові висновки, та про неврахування яких апеляційним судом зазначає скаржник з покликанням на пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Так, відповідно до касаційної скарги Державної служби геології та надр України мова йде про неврахування апеляційним судом висновків Верховного Суду, сформованих у постановах від 18.10.2024 у справі № 160/8773/23, від 20.06.2023 у справі № 640/16632/21.

У поданій до Верховного Суду касаційній скарзі відповідач покликається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, зокрема, положень статей 13 та 57 Кодексу України про надра.

Колегія суддів зазначає, що у наведених постановах Верховного Суду, які, на переконання скаржника, не врахував суд апеляційної інстанції при розгляді та вирішення цієї справи, аналізувались указані положення нормативно-правових актів.

Заявник зазначає, що у зазначених постановах Верховний Суд сформував висновки у неподібних правовідносинах.

З таким доводом Верховний Суд не погоджується з огляду на наступне.

Перш за все варто зауважити, що заявник не аргументував, у чому саме він вбачає неподібність спірних правовідносин з правовідносинами в указаних справах, в яких Верховний Суд сформував зазначені правові висновки.

Спірним питанням у цій справі та у справах, на правові висновки у яких покликаються скаржники, є застосування положень статей 13, 57 Кодексу України про надра у питаннях щодо користування надрами і тимчасової заборони користування надрами, зокрема, юридичною особою, стосовно кінцевого бенефіціара власника якої запроваджено санкції.

Дослідивши зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності з урахуванням обставин кожної конкретної зазначеної справи, Верховний Суд резюмує про помилковість доводів клопотання про закриття касаційного провадження, оскільки висновки Верховного Суду, на які посилається відповідач у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які є подібними.

Тож, доводи касаційної скарги відповідача стосовно неврахування судом апеляційної інстанції наведених висновків Верховного Суду потребують перевірки.

Варто також зауважити, що при встановленні доцільності посилання на постанову Верховного Суду, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів. У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Водночас для цілей застосування приписів процесуальних законів щодо подібності правовідносин Велика Палата Верхового Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 конкретизувала:

висновок про те, що така подібність означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу правовідносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин) (викладений Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 27.03.2018 у справі №910/17999/16, від 25.04.2018 у справі №925/3/17 тощо);

висновок про те, що під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, за змістом яких тотожними, аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин (викладений Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 31.10.2018 у справі №648/2419/13-ц, від 12.12.2018 у справі №2-3007/11, від 16.01.2019 у справі №757/31606/15-ц тощо).

Конкретизація полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Також Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що з метою оцінювання правовідносин на предмет подібності суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії.

З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт.

Тож, застосовуючи більш розширений підхід сформований Великою Палатою Верховного Суду до питання подібності спірних правовідносин, до правовідносин, які виникли у справах, на правові висновки в яких покликаються скаржники, Суд вбачає підстави для перевірки доводів скаржників.

Правові підстави закриття касаційного провадження визначені частиною першою статті 339 КАС України.

Так, суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо:

1) після відкриття касаційного провадження особа, яка подала касаційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до касаційної скарги;

2) після відкриття касаційного провадження виявилося, що касаційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати;

3) після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося;

4) після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом;

5) після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

З огляду на зазначене підстави, визначені частиною першою статті 339 КАС України для закриття касаційного провадження, у цьому випадку відсутні.

Ураховуючи викладене, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання про закриття касаційного провадження.

Керуючись статтями 248, 339 КАС України Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіберіус Плюс» про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Державної служби геології та надр України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.05.2025 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 27.08.2025 у справі №160/20856/24 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.А. Єзеров

Суддя В.М. Кравчук

Суддя О.П. Стародуб