Справа № 280/11244/25
Суддя: Садовий Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2026-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 року Справа № 280/11244/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Садового І.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Краматорський р-н., Донецька обл., 84122; ); Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр-т. Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69057; )

про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

22.12.2025 до Запорізького окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач-1, ГУ ПФУ в Донецькій області), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач-2, ГУ ПФУ в Запорізькій області), в якому позивач з урахуванням уточненої позовної заяви просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-1 від 05.09.2025 № 31 та рішення відповідача-2 від 03.12.2025 № 31 про відмову в перерахунку пенсії за віком позивача, із зарахуванням до страхового стажу та врахуванням при обчисленні розміру пенсії та коефіцієнту стажу періоду роботи з 15.08.1987 по 10.04.1989 та періоду навчання з 01.09.1982 по 20.06.1987;

- зобов`язати відповідача-2 здійснити з 03.09.2025 перерахунок та виплату пенсії за віком позивачу із зарахуванням до страхового стажу та врахуванням при обчисленні розміру пенсії та коефіцієнту стажу періоду роботи з 15.08.1987 по 10.04.1989 відповідно до трудової книжки серія НОМЕР_2 , довідки № 80 від 15.07.2004 та періоду навчання з 01.09.1982 по 20.06.1987, відповідно до диплому серія НОМЕР_3 дата видачі 24.06.1987;

- стягнути з відповідача-2 на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1937,92 грн.

- розглянути справу в порядку спрощеного провадження, без виклику сторін.

Ухвалою суду від 25.12.2025 позовну заяву було залишено без руху на підставі статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), позивачу було надано 5-денний строк з дня отримання вказаної ухвали для усунення недоліків позовної заяви. Позивачем усунено недоліки позовної заяви.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 29.12.2025 відкрито провадження у справі №280/11244/25, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення та виклику сторін.

У зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, відповідно до вимог частини 4 статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Обґрунтування позовних вимог викладено в позовній заяві (вх.№64028 від 22.12.2025). Зокрема зазначено, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області та з 03.09.2025 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон України №1058-IV). 29.08.2025 позивач звернулася до органів Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії із зарахування до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1982 по 20.06.1987 та періоду роботи з 15.08.1987 по 10.04.1989, яка в порядку екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Донецькій області. За результатами розгляду вказаної заяви відповідачем-1 було прийнято рішення від 05.09.2025 № 31 про відмову в перерахунку пенсії, яке обґрунтовано відсутністю підтвердження від компетентних органів Республіки Білорусь про нездійснення особі пенсійних виплат за вказані періоди стажу, набутого за межами України, та необхідністю перевірки довідки про період роботи з 15.08.1987 по 10.04.1989 №80 від 15.07.2004, оскільки згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 заявниця працювала з 15.08.1987 по 10.04.1988. У подальшому позивач оскаржила зазначене рішення до ГУ ПФУ в Донецькій області, проте рішенням першого заступника начальника ГУ ПФУ в Донецькій області від 08.10.2025 № 41063/03-16 її скаргу було залишено без задоволення. Також 25.11.2025 позивач повторно звернулася до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про зміну страхового стажу, додавши диплом про навчання НОМЕР_4 та довідку № 80 від 15.07.2004, однак рішенням відповідача-2 від 03.12.2025 № 31 їй було відмовлено у перерахунку пенсії із посиланням на відсутність документів, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2025 за №562 «Деякі питання обчислення страхового стажу» (далі - Постанова №562). Зауважено, що відповідно до пункту 4 Постанови № 562, до появи можливості електронного обміну даними, пенсія особі має обчислюватися з урахуванням періодів роботи в республіках колишнього СРСР на підставі наявних документів. Оскільки позивач надала всі необхідні підтверджуючі документи про навчання та роботу за спірні періоди, відсутність відповіді від іноземної держави не може бути підставою для обмеження її конституційного права на соціальний захист. Вважаючи рішення відповідачів протиправними та такими, що порушують право позивача на належне пенсійне забезпечення, представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заперечення відповідача-1 проти задоволення позовних вимог викладені у відзиві на позовну заяву (вх.№2300 від 14.01.2026) в якому, окрім іншого зазначено, що 29.08.2025 ОСОБА_1 звернулася із заявою №5488 про перерахунок пенсії «Допризначення у зв`язку з наданими додатковими документами», яка в порядку екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Донецькій області. При розгляді заяви встановлено, що згідно з дипломом НОМЕР_3 від 24.06.1987 позивач навчалася в Білоруському державному університеті з 01.09.1982 по 20.06.1987, а згідно з довідкою №80 від 15.07.2004 - працювала в Мачулищанській середній школі Мінського району з 15.08.1987 по 10.04.1989. Зауважено, що Постановою № 562 визначено порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування таких періодів трудової діяльності до страхового стажу, зокрема на пільгових умовах. У разі коли в документах, що подаються особою до територіального органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії, зазначено періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, у заяві про призначення пенсії така особа зазначає інформацію про те, що вона отримує або не отримує пенсійні виплати в інших державах. У разі коли у заяві про призначення пенсії особа зазначила інформацію про те, що вона не отримує пенсійні виплати в іншій державі, особа додає до заяви про призначення пенсії документи, видані органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі, які підтверджують факт неотримання таких виплат. У разі відсутності документів про неотримання в іншій державі пенсійних виплат особа зазначає причини неможливості їх отримання. За результатами розгляду матеріалів електронної пенсійної справи встановлено, що підтвердження від Республіки Білорусь про нездійснення позивачу пенсійних виплат відсутнє, а надана заявницею довідка про період роботи з 15.08.1987 по 10.04.1989 №80 від 15.07.2004 потребує перевірки, оскільки згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 заявниця працювала з 15.08.1987 по 10.04.1988. З огляду на вищенаведене вказано, що ГУ ПФУ в Донецькій області було правомірно прийнято рішення від 05.09.2025 №31 про відмову у перерахунку пенсії позивача, а тому підстави для задоволення позовних вимог повністю відсутні.

Позиція відповідача-2 щодо заявлених позовних вимог викладена у відзиві на позовну заяву (вх.№1370 від 09.01.2026) де, зокрема зазначено, що позивач з 03.09.2025 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області та отримує пенсію за віком, при призначенні якої не було зараховано до страхового стажу, з якого обчислюється пенсія період навчання з 01.09.1982 по 20.06.1987 та період роботи з 15.08.1987 по 10.04.1989. У зв`язку із незарахуванням до страхового стажу спірних періодів навчання та роботи, позивач 29.08.2025 звернулася із заявою про перерахунок пенсії за результатами розгляду якої відповідачем-1 в порядку екстериторіальності було прийнято рішення від 05.09.2025 №31 про відмову в перерахунку пенсії, оскільки відсутнє підтвердження Республікою Білорусь про не здійснення в іншій державі пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні за період трудової діяльності до 01.01.1992, а саме період навчання з 01.09.1982 по 20.06.1987 та період роботи з 15.08.1987 по 10.04.1988, період стажу набутий за межами України в республіках колишнього Союзу РСР (Білоруська РСР). Крім того відповідачем-1 у рішенні було зазначено, що надана заявницею довідка про період роботи з 15.08.1987 по 10.04.1989 року від 15.07.2004 №80 потребує перевірки, оскільки згідно трудової книжки від 09.07.2004 НОМЕР_2 заявниця працювала з 15.08.1987 по 10.04.1988. Водночас, за результатами розгляду повторно поданої позивачем 25.11.2025 заяви про перерахунок пенсії ГУ ПФУ в Запорізькій області було винесено рішення від 03.12.2025 №31 про відмову у перерахунку пенсії, у зв`язку з відсутністю документів, визначених Постановою №562. Зауважено, що відповідачем-2 було вжито належних заходів щодо перевірки стажу шляхом направлення запиту до Міністерства закордонних справ України за №0800-0213-5/109810 від 22.09.2025 щодо здійснення або нездійснення пенсійних виплат за період трудової участі до 01.01.1992 в Республіці Білорусь. Додатково відзначено, що документи, необхідні для призначення пенсії, зокрема, про стаж роботи до 31.12.19991, враховуються при призначенні у разі проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений, однак надані позивачем документи не є легалізованими належним чином. З огляду на відсутність відповідних підтверджуючих документів та суперечність відомостей у трудовій книжці та уточнюючій довідці, представник відповідача-2 вважає оскаржувані рішення законними, а дії територіальних органів Пенсійного фонду такими, що вчинені у повній відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Дослідивши матеріали справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_5 , виданим 28.10.1997 Шевченківським РВ УМВС в Запорізькій області (а.с.20-22).

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та з 03.09.2025 отримує пенсію за віком, яка призначена їй відповідно до Закону України №1058-IV на підставі особистої заяви від 12.08.2025, про що свідчить наявна у матеріалах справи копія рішення про призначення пенсії №31 від 19.08.2025 (а.с.112, 125 зворотній бік 126).

При призначенні пенсії відповідачем не було зараховано до її страхового стажу період навчання у Білоруському державному університеті імені В.І. Леніна з 01.09.1982 по 20.06.1987 та період роботи на посаді вчителя хімії Мачулищанської середньої школи Мінського району з 15.08.1987 по 10.04.1989, що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком стажу позивача (а.с.35).

29.08.2025 позивач звернулася із заявою №5488 про перерахунок пенсії із зарахування до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1982 по 20.06.1987 та періоду роботи з 15.08.1987 по 10.04.1989, яка в порядку екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Донецькій області. За результатами розгляду вказаної заяви відповідачем-1 було прийнято рішення від 05.09.2025 № 31 про відмову в перерахунку пенсії, яке обґрунтовано відсутністю підтвердження від компетентних органів Республіки Білорусь про нездійснення особі пенсійних виплат за вказані періоди стажу, набутого за межами України в республіках колишнього Союзу (а.с.28-29, 150-151).

Не погоджуючись із зазначеними висновками, 16.09.2025 позивач оскаржила його до ГУ ПФУ в Донецькій області, однак рішенням першого заступника начальника ГУ ПФУ в Донецькій області від 08.10.2025 №41063/03-16 скаргу було залишено без задоволення (а.с.30-32).

16.10.2025 через Державну установу «Урядовий контактний центр» позивач звернулася до Пенсійного фонду України зі скаргою на рішення від 05.09.2025 № 31, у якій посилаючись на пункт 4 Постанови №562 зазначила, що до появи можливості здійснення обміну інформацією з іншою державою, пенсія має обчислюватися з урахуванням періодів роботи в республіках колишнього СРСР на підставі заяви особи, а тому, зокрема, просила переглянути рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 05.09.2025 № 31 та перерахувати пенсію враховуючи періоди навчання з 01.09.1982 по 20.06.1987 згідно диплома від 24.06.1987 НОМЕР_3 та періоду роботи з 15.08.1987 по 10.04.1989 згідно довідки від 15.07.2004 №80 (а.с.44-45).

У відповідь на зазначену скаргу ГУ ПФУ в Запорізькій області листом від 19.11.2025 №22488-22275/З-02/8-0800/25 повідомило позивачу, що згідно із статтею 24-1 Закону України №1058-IV періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, в тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України. У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи ПФУ в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії. Додатково зазначено, що Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, вчинена в м Київ 14.12.1995, припинила дію 23.12.2023 (а.с.56).

25.11.2025 позивач повторно звернулася до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про зміну страхового стажу, надавши диплом НОМЕР_3 та довідку №80 від 15.07.2004.

За результатами розгляду вказаної заяви 03.12.2025 ГУ ПФУ в Запорізькій області прийняло рішення №31 про відмову у перерахунку пенсії, у зв`язку з відсутністю документів, визначених Постановою №562. Водночас повідомлено, що при розгляді документів встановлено, що ГУ ПФУ в Запорізькій області направлено запит №0800-0213-5/109810 від 22.09.2025 до Міністерства закордонних справ України щодо здійснення або нездійснення пенсійних виплат за період трудової діяльності до 01.01.1992 в Республіці Білорусь (а.с.33).

Позивач не погодившись з рішенням відповідача-1 від 05.09.2025 № 31 та рішенням відповідача-2 від 03.12.2025 № 31 про відмову в перерахунку пенсії із зарахуванням до страхового стажу та врахуванням при обчисленні розміру пенсії та коефіцієнту стажу періоду навчання з 01.09.1982 по 20.06.1987 та періоду роботи з 15.08.1987 по 10.04.1989, звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачами докази, суд приходить до наступних висновків.

За приписами статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон України №1788-ХІІ) та Законом України № 1058-IV.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За змістом пункту 1 частини 1 статті 8 Закону України №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною першою статті 9 Закону України № 1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Абзацом другим частини 1 статті 26 Закону України №1058-IV встановлено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Частиною 1 статті 24 Закону України №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина 3 статті 24 Закону України №1058-IV).

Вимогами частини 4 статті 24 Закону України №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Так, основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 62 Закону України №1788-ХІІ).

За змістом статті 56 Закону України №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно із пунктом «д» статті 56 Закону України №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно з приписами статті 62 Закону України №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 8 Порядку №637 час навчання у вищих учбових, професіональних, учбово-виховних закладах, учбових закладах підвищення кваліфікації і перепідготовки кадрів, у аспірантурі, докторантурі й криничній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, які видані на підставі архівних даних і які містять відомості про період навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема статті 62 Закону України №1788-XII та Порядку №637 слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За обставинами даної справи спірним є питання щодо наявності у позивача права на зарахування до страхового стажу та врахуванням при обчисленні розміру пенсії та коефіцієнту стажу періоду навчання з 01.09.1982 по 20.06.1987 та періоду роботи з 15.08.1987 по 10.04.1989.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження періоду навчання з 01.09.1982 по 20.06.1987 позивачем як при зверненнях за перерахунками пенсії так і до матеріалів справи надано копію Диплому серії НОМЕР_3 , виданого 24.07.1987 на ім`я позивача Білоруським державним університетом імені В.І. Леніна, зі змісту якого вбачається, що позивач у 1982 вступила до університету та у 1987 році завершила повний курс навчання за спеціальністю «Хімія» (а.с.23).

Водночас, на підтвердження періоду роботи з 15.08.1987 по 10.04.1989 позивачем як при зверненнях за перерахунками пенсії так і до матеріалів справи надано копію трудової книжки серії НОМЕР_2 , виданої 09.07.1987 на ім`я позивача, зі змісту якої, зокрема вбачається, що 15.08.1987 позивача було призначено вчителем хімії в Мачулищанську середню школу (наказ №68-к від 09.07.1987) та 10.04.1988 позивача було звільнено з роботи у зв`язку із переводом чоловіка військовослужбовця до нового місця служби в іншу місцевість (наказ №17-к від 03.04.1989) (а.с.46-54).

Крім того, на підтвердження зазначеного періоду роботи позивачем надано довідку Мінського районного виконавчого комітету відділу освіти №80 від 15.07.2004, зі змісту якої встановлено, що позивач працювала вчителем хімії Мачулищанської середньої школи Мінського району з 15.08.1987 по 10.04.1989. Підстава: наказ №68-к від 09.07.1989, наказ №17-к від 03.04.1989 (а.с.24).

Водночас, зі змісту вказаної довідки вбачається, що в трудовій книжці НОМЕР_2 , виданій 09.07.1987 на ім`я позивача допущено помилку при внесенні запису №2 про звільнення.

У якості підстав для неврахування періоду роботи позивача з 15.08.1987 по 10.04.1989 відповідачі, зокрема зазначають про необхідність проведення перевірки довідки від 15.07.2004 №80, оскільки згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 заявниця працювала з 15.08.1987 по 10.04.1988.

Водночас, суд критично сприймає таку позицію відповідача та звертає увагу, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Дана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду в постанові від 06.04.2022 у справі № 607/7638/17.

За встановлених обставин відповідачі фактично переклали відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки щодо відомостей про період роботи на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті, тому зазначені дії не можна вважати такими, що вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Крім того, на підтвердження спірного періоду з 15.08.1987 по 10.04.1989 матеріали справи містять відомості про трудову діяльність з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України, згідно з якими період роботи позивача вчителем хімії в Мачулищанській середній школі Пенсійним фондом України визначено як з 15.08.1987 по 10.04.1989.

Оцінюючи зазначені документи, суд констатує, що вони містять усі необхідні реквізити, є чіткими за змістом та в сукупності є достатніми підставами для визнання вказаних періодів такими, що підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.

Звідси, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів відповідачів щодо неможливості врахування до страхового стажу позивача періоду її роботи вчителем хімії в Мачулищанській середній школі з 15.08.1987 по 10.04.1989 у зв`язку із необхідністю проведення перевірки довідки від 15.07.2004 №80.

Що стосується посилань відповідачем на неможливість врахування довідки Мінського районного виконавчого комітету відділу освіти №80 від 15.07.2004, оскільки у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Верховною Радою України прийнято Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року» від 01.12.2022 № 2783-IX, суд зазначає наступне.

Дійсно 01.12.2022 Верховна Рада України прийняла Закон України за № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» (далі Закон №2783-IX), який набрав чинності 23.12.2022 і яким постановила зупинити у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР.

Проте суд зазначає, що відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, положення Закону № 2783-IX підлягають застосуванню щодо правовідносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто з 23.12.2022.

Водночас, суд зауважує, що відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.2023 №107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав», під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24.02.2022 такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Таким чином, відсутність проставленого апостилю на наданій позивачем довідці від 15.07.2004 №80, не може бути підставою для органів Пенсійного фонду в обмеженні особи у реалізації її конституційного права на соціальний захист.

Крім того, суд зазначає, що надана позивачем довідка не може піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії тільки з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації припинено співробітництво з Республікою Білорусь.

В даному випадку позиція відповідачів суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на пенсійні виплати не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.

З огляду на вищенаведене суд дійшов висновку про відсутність у відповідачів підстав для неврахування наданої позивачем довідки Мінського районного виконавчого комітету відділу освіти №80 від 15.07.2004 про період роботи з 15.08.1987 по 10.04.1989 вчителем хімії в Мачулищанській середній школі.

Водночас, щодо доводів відповідачів про відсутність документів, визначених Постановою №562, а саме підтвердження від компетентних органів Республіки Білорусь про нездійснення особі пенсійних виплат за вказані періоди стажу, набутого за межами України в республіках колишнього Союзу, суд звертає увагу на таке.

Так, пунктом 1 Постанови №562 затверджено Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу (надалі по тексту також Порядок №562) та Порядок підтвердження та зарахування періодів роботи особи в іншій державі до страхового стажу (стажу роботи) для визначення права на призначення пенсії за віком.

Порядок №562 визначає механізм підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування таких періодів трудової діяльності до страхового стажу, зокрема на пільгових умовах.

За змістом пункту 3 Порядку №562 у разі коли в документах, що подаються особою до територіального органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії, зазначено періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, у заяві про призначення пенсії така особа зазначає інформацію про те, що вона отримує або не отримує пенсійні виплати в інших державах.

Приписами пункту 4 Порядку №562 унормовано, що у разі коли у заяві про призначення пенсії особа зазначила інформацію про те, що вона не отримує пенсійні виплати в іншій державі, особа додає до заяви про призначення пенсії документи, видані органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі, які підтверджують факт неотримання таких виплат.

У разі відсутності документів про неотримання в іншій державі пенсійних виплат особа зазначає причини неможливості їх отримання та може звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України за допомогою в поданні до іншої держави запиту щодо відповідних документів.

22.09.2025 ГУ ПФУ в Запорізькій області, відповідно до Постанови №562 звернулось до Міністерства закордонних справ України із заявою про направлення запиту до іншої країни щодо здійснення або нездійснення пенсійних виплат за період трудової діяльності до 1 січня 1992 року.

За змістом абзаців 5-6 Порядку №562 МЗС протягом п`яти робочих днів з дня отримання зазначеного запиту передає дипломатичними каналами іншій державі та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі, запит з інформацією про те, що всі особисті дані, які будуть зазначені в наданих документах, є конфіденційними. Після отримання документів до даних, які зазначені в них, будуть застосовані вимоги Законів України "Про інформацію" та "Про захист персональних даних", і такі дані будуть використовуватися виключно для потреб, пов`язаних з питаннями загальнообов`язкового державного соціального страхування, визначених законом.

Якщо відсутня можливість здійснення обміну інформацією між територіальним органом Пенсійного фонду України та органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі (міжнародне співробітництво між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави не налагоджувалося чи не отримано відповіді на запит МЗС протягом 45 днів з дати його надсилання до іншої держави та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі), до появи можливості здійснення такого обміну/отримання підтвердних документів про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, пенсія особі обчислюється з урахуванням періодів роботи в республіках колишнього Союзу РСР. У такому разі в заяві про призначення пенсії особа зазначає інформацію про те, що вона не отримує пенсійних виплат у відповідній державі та не може документально підтвердити нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР можуть бути зараховані до страхового стажу лише (1) за умови відсутності налагодженого обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та відповідної держави або (2) за умови ненадання відповіді на запит МЗС України протягом 45 днів з дати його надсилання.

Водночас, до моменту встановлення такого обміну чи отримання підтвердних документів пенсія обчислюється з урахуванням цих періодів, за умови, що особа у своїй заяві зазначає про відсутність пенсійних виплат у відповідній державі та неможливість їх документального підтвердження.

Суд зауважує, що у даному випадку заява позивача від 12.08.2025 про призначення пенсії та заява позивача від 29.08.2025 містять інформацію, завірену підписом останньої, про те, що вона не отримує пенсійні виплати в інших державах та неможливість надання документального підтвердження цього факту (а.с.125- зворотній бік-126, 150-151).

На переконання суду зазначення позивачем коментованих відомостей свідчить про виконання нею вимог Порядку №562 в частині повідомлення про відсутність пенсійних виплат у відповідній державі та неможливість їх документального підтвердження.

З огляду на те, що період навчання позивача з 01.09.1982 по 20.06.1987 та період роботи позивача з 15.08.1987 по 10.04.1989 на території Республіки Білорусь підтверджено належними та допустимими доказами, а також, відповідно до вимог Порядку №562 відсутній налагоджений обмін інформації між органами пенсійного забезпечення України та Республіки Білорусь, то ОСОБА_1 має право на врахування до її страхового стажу вказаних періоду навчання та періоду роботи на території Республіки Білорусь.

Підсумовуючи вищевикладене у сукупності, зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що рішення відповідача-1 від 05.09.2025 № 31 та рішення відповідача-2 від 03.12.2025 № 31 про відмову позивачу у перерахунку пенсії за віком прийняті відповідачами не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування всіх обставин, що мають значення для їх прийняття, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Враховуючи викладене, суд вважає належним способом захисту порушених прав позивача у заявленому до розгляду спорі є зобов`язання ГУ ПФУ в Запорізькій області здійснити з 03.09.2025 перерахунок та виплату пенсії за віком позивачу із зарахуванням до страхового стажу та врахуванням при обчисленні розміру пенсії та коефіцієнту стажу періоду роботи з 15.08.1987 по 10.04.1989 відповідно до трудової книжки серія НОМЕР_2 , довідки № 80 від 15.07.2004 та періоду навчання з 01.09.1982 по 20.06.1987, відповідно до диплому серія НОМЕР_3 від 24.06.1987, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо інших посилань учасників справи суд зазначає, що вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно із пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).

На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1937,92грн за подання даної позовної заяви, що підтверджується квитанціями №55С6-РКАК-А57А-НКЗН від 20.12.2025 та №8401-2571-5503-5877 від 26.12.2025 (а.с.19, 90).

За таких обставин, судовий збір у розмірі 1937,92грн підлягає пропорційному відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, як суб`єктів владних повноважень, якими прийнято оскаржувані рішення.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Краматорський р-н., Донецька обл., 84122; ); Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр-т. Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69057; ) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Краматорський р-н., Донецька обл., 84122; ) № 31 від 05.09.2025 про відмову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) в проведенні перерахунку пенсії за віком.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр-т. Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69057; ) № 31 від 03.12.2025 про відмову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) в проведенні перерахунку пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр-т. Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69057; ) здійснити з 03.09.2025 перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) із зарахуванням до страхового стажу та врахуванням при обчисленні розміру пенсії та коефіцієнту стажу періоду роботи з 15.08.1987 по 10.04.1989 відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 , довідки № 80 від 15.07.2004 та періоду навчання з 01.09.1982 по 20.06.1987, відповідно до диплому серії НОМЕР_3 від 24.06.1987.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Краматорський р-н., Донецька обл., 84122; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) судовий збір у розмірі 968,96грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр-т. Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69057; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) судовий збір у розмірі 968,96грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 30.01.2026.

Суддя І.В.Садовий