Справа № 520/31617/25
Суддя: Садова М.І.
Дата ухвалення: 2026-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2026 року Справа № 520/31617/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садової М.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт рішення головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №983 від 06.11.2025, яке зареєстровано за №61001/53-16 від 06.11.2025, про відмову ОСОБА_1 в проведенні перерахунку пенсії, а саме у нарахуванні та виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 розділу Х «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати суб`єкт владних повноважень головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, передбачену п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи з 03.08.1987 по 31.08.1989, з 09.03.2004 по 08.05.2004, з 11.05.2004 по 03.06.2004, з 26.01.2009 по 27.10.2025;

- зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати на користь ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, що не підлягає оподаткуванню, відповідно до 1.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- вирішити питання розподілу судових витрат.

В обґрунтування позову покликається на те, що відповідач своїм рішенням відмовив у призначенні вищевказаної грошової допомоги через відсутність у позивача спеціального стажу. Вважає таке рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, адже у позивача достатньо спеціального стажу, пенсія призначена вперше, позивач надалі працює - а відтак наявні усі умови для признання даного виду допомоги. Просить позов задовольнити. У відповідності до ст. 139 КАС України здійснити розподіл судових витрат.

Відповідачем подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що 27.10.2025 позивачка звернулася із заявою № 12089 щодо виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". За результатом розгляду вказаної заяви прийнято рішення № 83 від 06.11.2025 про відмову у призначенні та виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, що не підлягає оподаткуванню, відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Згідно наданих документів страховий стаж, що визначає право на виплату грошової допомоги складає 11 років 04 місяці 28 днів, з 01.09.1989 по 05.09.1996 та 01.09.2004 по 23.01.2009. Загальний страховий стаж становить - 34 роки 03 місяці 03 дні. Враховуючи вищезазначене, у позивачки відсутній необхідний 35-річний стаж на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"- "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" відповідно право на призначення та виплату грошової допомоги відповідно до п. 7-1 "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відсутнє. Також відповідач зазначає, що позивачка у період з 03.08.1987 по 31.08.1989, з 09.03.2004 по 08.05.2004, з 11.05.2004 по 03.06.2004, з 26.01.2009 по 27.10.2025 працювала викладачем в позашкільних навчальних закладах. Ці установи не відносяться до закладів охорони здоров`я і установ освіти, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909, і тому період роботи у цих закладах не дає права на призначення грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення передбаченої п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Просить у позові відмовити.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив. Навидить пояснення аналогічні змісту адміністративного позову.

10.12.2025 ухвалою судді адміністративний позов залишено без руху для усунення недоліків викладених у мотивувальній частині цієї ухвали.

Ухвалою суду від 17.12.2025 адміністративну справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відтак розгляд і вирішення адміністративної справи проводиться за правилами письмового провадження на підставі матеріалів справи.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного з огляду на таке.

Суд установив, 27.10.2025 позивачка звернулась до пенсійного органу із заявою про виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до пп.2 п.4.2 Порядку № 22-1 заява на призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (сервісний центр).

Після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Рішення за результатами заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Відповідно до пункту 4.8. Порядку № 22-1 заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, що формується та ведеться відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі по слуги» та «Про захист персональних даних».

Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій. Документи, що надійшли у паперовій формі, обробляються, реєструються та зберігаються в органі, що призначає пенсію, за правилами, встановленими постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 року № 55 «Деякі питання документування управлінської діяльності».

Згідно розподілу в системі електронного документообігу, за принципом екстериторіальності документи про призначення пенсії позивачу були передані на розгляд головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області на підставі документів, які були надані до заяви, скановані та внесені до електронної пенсійної справи.

Рішенням головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області від 06.11.2025 № 83 відмовлено у здійснені перерахунку пенсії за заявою позивача від 27.10.2025. Наведено наступні мотиви відмови. Розділом I "Освіта" Постанови № 909 визначено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації, професійно - технічних навчальних закладів. Відповідно до статусу вищих закладів освіти встановлено чотири рівні акредитації: перший рівень технікум, училище, інші прирівняні до них вищі заклади освіти; другий рівень коледж, інші прирівняні до нього вищі заклади освіти; третій і четвертий рівень (залежно від наслідків акредитації) інститут, консерваторія, академія, університет. Згідно наданих документів страховий стаж, що визначає право на виплату грошової допомоги складає 11 років 4 місяці 28 днів, з 01.09.1989 по 05.09.1996 та 01.09.2004 по 23.01.2009. Страховий стаж 34 роки 3 місяці 3 дні. До страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги не зараховано період з 26.01.2009 по даний час, оскільки відповідно до довідки від 15.10.2025 № 274, ОСОБА_1 , працює з 26.01.2009 по даний час в Українському державному університеті залізничного транспорту на посаді старшого викладача кафедри фізичного виховання і спорту. Період з 03.08.1987 по 31.08.1989 відповідно до архівної довідки від 28.10.2025 № Є-18, ОСОБА_1 , працювала з 03.08.1987 по 31.08.1989 на посаді педагог-організатор по виховній роботі в Московському ЖЕО № 1 м. Харків та період з 09.03.2004 по 08.05.2004 відповідно до наказу від 09.03.2004 № 54-к, ОСОБА_1 , працювала з 09.03.2004 по 08.05.2004 на посаді викладача у Вищому навчальному закладі «Навчальний науково-виробничий центр «УКРТЕХПРОГРЕС»» у формі власності відкритого акціонерного товариства.

Позивач наводить доводи, що рішенні суб`єкта владних повноважень є протиправним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із чим звернулась до суду за захистом свого порушеного права.

Відповідно до пункту е статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Відповідно до пункту 7-1 розділу Прикінцевих положень Закону №1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

23.11.2011 Кабінет Міністрів України відповідно до пункту 7- 1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV постановою №1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати ( Постанова №1191).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

Згідно пункту 5 Порядку № 1191 грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Пунктом 7 Порядку № 1191 встановлено, що виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Суд враховує, що особливості застосування пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV були предметом дослідження Верховним Судом.

Згідно з висновком Верховного Суду, що викладений у постановах від 02.03.2020 у справі № 175/4084/16-а, від 18.06.2021 у справі № 328/1620/17, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з:

1) наявністю в особи необхідного спеціального страхового стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних визначених законодавством посадах;

2) виходом на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності;

3) неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV будь-якого іншого виду пенсії.

Підставою для відмови у виплаті позивачу грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій став висновок відповідача про відсутність першої із зазначених умов, а саме - спеціального страхового стажу.

Перевіряючи обґрунтованість такого висновку, суд враховує, що відповідно до пункту «е» статті 55 Закону 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року №909 (далі - Перелік №909).

Також суд зазначає, що згідно з пункту 2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого Постановою № 1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону №1788-ХІІ, що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим Постановою №909.

Отже, нормативно-правовим актом, який визначає перелік закладів і установ освіти та посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, а також на виплату грошової допомоги є саме Постанова № 909.

Згідно з розділом 1 «Освіта» вказаного Переліку право на пенсію за вислугу років мають, зокрема працівники вищих навчальних закладів I II рівнів акредитації, професійно-технічних навчальних закладів, а саме: директори, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної, навчально-виробничої) роботи, старші майстри виробничого навчання, майстри виробничого навчання, викладачі, педагоги професійного навчання, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Водночас відповідно до статті 28 Закону України «Про вищу освіту» в Україні діють заклади вищої освіти таких типів: 1) університет, 2) академія, інститут, 3) коледж.

Університет - багатогалузевий (класичний, технічний) або галузевий (профільний, технологічний, педагогічний, фізичного виховання і спорту, гуманітарний, богословський/теологічний, медичний, економічний, юридичний, фармацевтичний, аграрний, мистецький, культурологічний тощо) заклад вищої освіти, що провадить інноваційну освітню діяльність за різними ступенями вищої освіти (у тому числі доктора філософії), проводить фундаментальні та/або прикладні наукові дослідження, є провідним науковим і методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, сприяє поширенню наукових знань та провадить культурно-просвітницьку діяльність;

Академія, інститут - галузевий (профільний, технологічний, технічний, педагогічний, богословський/теологічний, медичний, економічний, юридичний, фармацевтичний, аграрний, мистецький, культурологічний тощо) заклад вищої освіти, що провадить інноваційну освітню діяльність, пов`язану з наданням вищої освіти на першому і другому рівнях за однією чи кількома галузями знань, може здійснювати підготовку на третьому і вищому науковому рівнях вищої освіти за певними спеціальностями, проводить фундаментальні та/або прикладні наукові дослідження, є провідним науковим і методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, сприяє поширенню наукових знань та провадить культурно-просвітницьку діяльність.

Статтею 53 Закону України «Про вищу освіту» визначено, що науково-педагогічні працівники - це особи, які за основним місцем роботи у закладах вищої освіти провадять навчальну, методичну, наукову (науково-технічну, мистецьку) та організаційну діяльність.

Педагогічні працівники - це особи, які за основним місцем роботи у закладах вищої освіти провадять навчальну, методичну та організаційну діяльність.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про вищу освіту» повний перелік посад науково-педагогічних і педагогічних працівників вищих навчальних закладів установлюється Кабінетом Міністрів України.

Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року №963.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року №963, до переліку посад педагогічних працівників відносяться:

1) Директор, завідувач, завідувач філією, заступник завідувача філією з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, начальник вищого навчального закладу I та II рівня акредитації, професійно-технічного навчального закладу, загальноосвітнього навчального закладу, навчального закладу для громадян, які потребують соціальної допомоги та реабілітації, дошкільного навчального закладу, позашкільного навчального закладу (на якого поширюються умови оплати праці працівників установ і закладів освіти), навчально-методичної, методичної, науково-методичної установи, навчального закладу післядипломної освіти, приймальника-розподільника для дітей органу Національної поліції, притулку для дітей, центру соціально-психологічної реабілітації дітей, інклюзивно-ресурсного центру, ресурсного центру підтримки інклюзивної освіти, директор, консультант, психолог центру професійного розвитку педагогічних працівників, навчально-виробничого (міжшкільного) комбінату (центру), школи-дитячого садка, інших навчально-виховних комплексів (об`єднань); їх заступники з навчальної, виховної, навчально-виховної, методичної, виробничої, навчально-методичної, навчально-виробничої роботи; заступник директора з навчально-методичної роботи - керівник навчально-методичного центру державної установи "Школа супергероїв"; заступники директора з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи центрів професійної, медичної, фізичної та соціальної реабілітації осіб з інвалідністю; ранньої реабілітації дітей з інвалідністю.

2) Завідувач: логопедичного пункту, інтернату при школі, заочного відділення школи, фільмотеки, навчально-консультаційного пункту, відділення навчального закладу, навчально-методичного кабінету (лабораторії); завідувач, керівник виробничої (навчальної) практики, фізичного виховання, навчально-виробничої (навчальної) майстерні, відділу (лабораторії, кабінету, частини) з основного напряму діяльності, його заступник; завідувач освітнього центру державної установи "Школа супергероїв"; завідувач навчальної (педагогічної) частини закладів охорони здоров`я та соціального забезпечення; завідувач територіальних курсів цивільного захисту та безпеки життєдіяльності, його заступник.

3) Вчителі, викладачі всіх спеціальностей, асистент вчителя, асистент вчителя-реабілітолога, старший викладач вищого навчального закладу I і II рівня акредитації, майстер виробничого навчання, педагог професійного навчання, старший вихователь, вихователь, асистент вихователя, соціальний педагог по роботі з дітьми з інвалідністю, логопед закладу охорони здоров`я та соціального забезпечення, методист, педагог-організатор, практичний психолог, соціальний педагог, керівник гуртка, секції, студії, інших форм гурткової роботи; концертмейстер, художній керівник, культорганізатор, акомпаніатор, екскурсовод, інструктор з туризму закладів освіти; старший вожатий, вожатий, вихователь-методист, музичний керівник, інструктор з фізкультури, інструктор з праці, інструктор слухового кабінету, фахівець (консультант) інклюзивно-ресурсного центру, старший керівник та керівник туристських груп (походу, екскурсії, експедиції) у позашкільних закладах; старший майстер у професійно-технічному навчальному закладі, перекладач-дактилолог; помічник директора з режиму, старший черговий з режиму, черговий з режиму у закладах освіти для громадян, які потребують соціальної допомоги і реабілітації.

До переліку посад науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів III-IV рівня акредитації відносяться: Керівник (ректор, президент тощо), заступник керівника (перший проректор, проректор, перший віце-президент, віце-президент), діяльність якого безпосередньо пов`язана з навчально-виховним або науковим процесом, керівник філіалу, заступники керівника філіалу (діяльність яких безпосередньо пов`язана з навчально-виховним або науковим процесом), керівник закладу післядипломної освіти для осіб з вищою освітою (у тому числі з освітньо-кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста), обов`язковість підвищення кваліфікації яких передбачена законом, його заступники (діяльність яких безпосередньо пов`язана з навчально-виховним або науковим процесом), завідувач кафедрою - професор, професор, доцент, старший викладач, викладач, асистент, викладач-стажист, провідний концертмейстер, концертмейстер, декан, заступник декана, керівник навчально-наукового інституту у складі вищого навчального закладу IV рівня акредитації, його заступники (діяльність яких безпосередньо пов`язана з навчально-виховним або науковим процесом), вчений секретар, завідувач: докторантурою, аспірантурою, ординатурою, інтернатурою, підготовчим відділенням.

У постанові від 15.06.2022 року у справі №200/854/19-а Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що суть зазначеної грошової допомоги полягає в додатковій гарантії для працівників, які працювали в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Наявність такої гарантії спонукає осіб працювати саме в установах державної або комунальної форми власності і набувати необхідний стаж у зазначених установах. При цьому, зміст норми 7-1 розділу "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV дозволяє стверджувати, що у разі, якщо на день досягнення пенсійного віку особа не має відповідного спеціального стажу (для жінок 30 років, у редакції Закону №1058 станом на час виникнення спірних правовідносин), то така особа може "відтермінувати" реалізацію свого права виходу на пенсію задля набуття спеціального стажу, необхідного для отримання грошової допомоги. Таке тлумачення зазначеної норми є цілком логічним. Особа продовжує працювати в установах державної або комунальної форми власності та погоджується отримувати пенсію з більш пізнього віку, а держава, в свою чергу, заохочує таких осіб додатковою соціальною гарантією.

Копією трудової книжки серії НОМЕР_1 підтверджено, що позивачка працювала:

- з 03.08.1987 до 31.08.1989 - педагог-організатор по виховній роботі у ЖЄУ-101 м. Харкова;

- з 01.09.1989 до 05.09.1996 - вчитель фізичної культури в середній школі №126;

- з 09.03.2004 до 08.05.2004 - викладач у вищому навчальному закладі «Учбовий науково-виробничий центр «УКРТЕХПРОГРЕС»» у формі відкритого акціонерного товариства ();

- з 11.05.2004 до 03.06.2004 - викладач у вищому навчальному закладі «Учбовий науково-виробничий центр «УКРТЕХПРОГРЕС»» у формі відкритого акціонерного товариства ();

- з 01.09.2004 до 23.01.2009 - викладач на контрактній основі у Харківському технікумі залізничного транспорту;

- з 26.01.2009 - викладач кафедри фізичного виховання та спорту в Українській державній академії залізничного транспорту;

- з 01.09.2014 - переведена на посаду старшого викладача кафедри фізичного виховання та спорту в Українській державній академії залізничного транспорту;

- на підставі наказу Міністерства освіти і науки України від 10.12.2014 №1457 Українська державна академія залізничного транспорту реорганізована в Український Державний університет залізничного транспорту;

- з 01.09.2019 до 31.08.2024 продовжені трудові відносини на посаді старшого викладача кафедри фізичного виховання та спорту в Українському Державному університеті залізничного транспорту на умовах контракту;

- з 01.09.2024 продовжені трудові відносини на посаді старшого викладача кафедри фізичного виховання та спорту в Українському Державному університеті залізничного транспорту на умовах контракту;

- з 01.09.2025 на день подачі позову - переведена на посаду доцента кафедри фізичного виховання та спорту в Українському Державному університеті залізничного транспорту до проведення конкурсного заміщення.

Як встановлено судом навчальні заклади, в яких позивачка працювала у спірний період, зокрема з 09.03.2004 до 08.05.2004, з 11.05.2004 до 03.06.2004, з 26.01.2009 до 27.10.2025 (день подання заяви щодо виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, що не підлягає оподаткуванню, відповідно до 1.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») на посадах викладача, старшого викладача та доцента являлися: вищий навчальний заклад «Учбовий науково-виробничий центр «УКРТЕХПРОГРЕС»» у формі відкритого акціонерного товариства () та Українська державна академія залізничного транспорту, яка на підставі наказу Міністерства освіти і науки України від 10.12.2014 №1457 реорганізована в Український Державний університет залізничного транспорту.

Відповідно до ст.10 Закону України "Про освіту" №2145-VІІІ від 05.09.2017 складниками системи освіти є: дошкільна освіта; повна загальна середня освіта; позашкільна освіта; спеціалізована освіта; професійна (професійно-технічна) освіта; фахова передвища освіта; вища освіта; освіта дорослих, у тому числі післядипломна освіта.

Відповідно до ст.28 Закону України "Про вищу освіту" від 01.07.2014 № 1556-VII (чинного з 06.09.2014) в Україні діють заклади вищої освіти таких типів:

1) університет - багатогалузевий (класичний, технічний) або галузевий (профільний, технологічний, педагогічний, фізичного виховання і спорту, гуманітарний, богословський/теологічний, медичний, економічний, юридичний, фармацевтичний, аграрний, мистецький, культурологічний тощо) заклад вищої освіти, що провадить інноваційну освітню діяльність за різними ступенями вищої освіти (у тому числі доктора філософії), проводить фундаментальні та/або прикладні наукові дослідження, є провідним науковим і методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, сприяє поширенню наукових знань та провадить культурно-просвітницьку діяльність;

2) академія, інститут - галузевий (профільний, технологічний, технічний, педагогічний, богословський/теологічний, медичний, економічний, юридичний, фармацевтичний, аграрний, мистецький, культурологічний тощо) заклад вищої освіти, що провадить інноваційну освітню діяльність, пов`язану з наданням вищої освіти на першому і другому рівнях за однією чи кількома галузями знань, може здійснювати підготовку на третьому і вищому науковому рівнях вищої освіти за певними спеціальностями, проводить фундаментальні та/або прикладні наукові дослідження, є провідним науковим і методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, сприяє поширенню наукових знань та провадить культурно-просвітницьку діяльність; 3) коледж - заклад вищої освіти або структурний підрозділ університету, академії чи інституту, що провадить освітню діяльність, пов`язану із здобуттям ступеня бакалавра та/або молодшого бакалавра, проводить прикладні наукові дослідження та/або творчу мистецьку діяльність.

Згідно з ст.1 Закону України "Про вищу освіту" від 17.01.2002 №2984-ІІІ (чинного до 06.09.2014):

вищий навчальний заклад - освітній, освітньо-науковий заклад, який заснований і діє відповідно до законодавства про освіту, реалізує відповідно до наданої ліцензії освітньо-професійні програми вищої освіти за певними освітніми та освітньо-кваліфікаційними рівнями, забезпечує навчання, виховання та професійну підготовку осіб відповідно до їх покликання, інтересів, здібностей та нормативних вимог у галузі вищої освіти, а також здійснює наукову та науково-технічну діяльність;

рівень акредитації - рівень спроможності вищого навчального закладу певного типу провадити освітню діяльність, пов`язану із здобуттям вищої освіти та кваліфікації.

Стаття 24 України "Про вищу освіту" визначала рівні акредитації вищих навчальних закладів. Так, встановлювалися такі рівні акредитації вищих навчальних закладів:

вищий навчальний заклад першого рівня акредитації - вищий навчальний заклад, у якому здійснюється підготовка фахівців за спеціальностями освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста;

вищий навчальний заклад другого рівня акредитації - вищий навчальний заклад, у якому здійснюється підготовка фахівців за спеціальностями освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста та за напрямами підготовки освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавра;

вищий навчальний заклад третього рівня акредитації - вищий навчальний заклад, у якому здійснюється підготовка фахівців за напрямами освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавра, спеціальностями освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліста, а також за окремими спеціальностями освітньо-кваліфікаційного рівня магістра;

вищий навчальний заклад четвертого рівня акредитації - вищий навчальний заклад, у якому здійснюється підготовка фахівців за напрямами освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавра, спеціальностями освітньо-кваліфікаційних рівнів спеціаліста, магістра.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про вищу освіту» від 17.01.2002 року № 2984-ІІІ (в редакції від 01.01.2008) університет - багатопрофільний вищий навчальний заклад четвертого рівня акредитації, який провадить освітню діяльність, пов`язану із здобуттям певної вищої освіти та кваліфікації широкого спектра природничих, гуманітарних, технічних, економічних та інших напрямів науки, техніки, культури і мистецтв, проводить фундаментальні та прикладні наукові дослідження, є провідним науково-методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, відповідний рівень кадрового і матеріально-технічного забезпечення, сприяє поширенню наукових знань та здійснює культурно-просвітницьку діяльність. Академія - вищий навчальний заклад четвертого рівня акредитації, який провадить освітню діяльність, пов`язану із здобуттям певної вищої освіти та кваліфікації у певній галузі науки, виробництва, освіти, культури і мистецтва, проводить фундаментальні та прикладні наукові дослідження, є провідним науково-методичним центром у сфері своєї діяльності і має відповідний рівень кадрового та матеріально-технічного забезпечення.

Відтак навчальні заклади, в яких позивачка працювала у спірний період, зокрема з 09.03.2004 до 08.05.2004, з 11.05.2004 до 03.06.2004, з 26.01.2009 до 27.10.2025 (день подання заяви щодо виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, що не підлягає оподаткуванню, відповідно до 1.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») на посадах викладача, старшого викладача та доцента являлися: вищий навчальний заклад «Учбовий науково-виробничий центр «УКРТЕХПРОГРЕС»» у формі відкритого акціонерного товариства () та Українська державна академія залізничного транспорту, яка на підставі наказу Міністерства освіти і науки України від 10.12.2014 №1457 реорганізована в Український Державний університет залізничного транспорту належать до вищих навчальних закладів ІV рівня акредитації.

Суд зазначає, що відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років та отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, затвердженого Постановою № 909, включені вищі навчальні заклади лише І-ІІ рівня акредитації.

Є помилковою позиція позивачки, що включення її посади до Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 за № 963, дає їй безумовне право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, позаяк за змістом пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ та Постанови № 909 значення має не лише займана посада, а й заклад, в якому працювала позивачка.

За такого правового регулювання робота позивачки на посаді викладача з 09.03.2004 до 08.05.2004 у вищому навчальному закладі «Учбовий науково-виробничий центр «УКРТЕХПРОГРЕС»» у формі відкритого акціонерного товариства та на посаді викладача, старшого викладача, доцента кафедри фізичного виховання та спорту в період з 11.05.2004 до 03.06.2004, з 26.01.2009 до 27.10.2025 (день подання заяви щодо виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, що не підлягає оподаткуванню, відповідно до 1.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») в Українській державній академії залізничного транспорту, яка на підставі наказу Міністерства освіти і науки України від 10.12.2014 №1457 реорганізована в Український Державний університет залізничного транспорту не дає їй права на пенсію за вислугу років згідно з пунктом «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ та, відповідно права на виплату грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щодо зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, передбачену п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи з 03.08.1987 по 31.08.1989, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 10 Закону України Про освіту передбачено, що невід`ємними складниками системи освіти є: дошкільна освіта; повна загальна середня освіта; позашкільна освіта; спеціалізована освіта; професійна (професійно-технічна) освіта; фахова передвища освіта; вища освіта; освіта дорослих, у тому числі післядипломна освіта.

Здобуття позашкільної освіти забезпечується закладами позашкільної освіти різних типів, форм власності та підпорядкування, іншими закладами освіти, сім`єю, громадськими об`єднаннями, підприємствами, установами, організаціями та іншими юридичними і фізичними особами (частина 3 статті 14 Закону України Про освіту).

Відповідно до частини 4 статті 14 Закону України Про освіту державні заклади позашкільної освіти утворюються центральними органами виконавчої влади та фінансуються за кошти державного бюджету. Інші заклади позашкільної освіти утворюються органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, у тому числі релігійними організаціями, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законодавством порядку, іншими юридичними і фізичними особами, за наявності необхідної матеріально-технічної та науково-методичної бази, педагогічних та інших працівників.

Частиною 7 статті 14 Закону України Про освіту встановлено, що порядок, умови, форми та особливості здобуття позашкільної освіти визначаються спеціальним законом.

За приписами статті 1 Закону України "Про позашкільну освіту" від 22.06.2000 № 1841-ІІІ визначено: система позашкільної освіти - освітня підсистема, що включає, зокрема, державні, комунальні, приватні заклади позашкільної освіти; позашкільна освіта - сукупність знань, умінь та навичок, що здобувають вихованці, учні і слухачі в закладах позашкільної освіти, інших суб`єктах освітньої діяльності за програмами позашкільної освіти.

Згідно з статтею 4 Закону України "Про позашкільну освіту" позашкільна освіта є складовою системи безперервної освіти, визначеної Конституцією України, Законом України "Про освіту", цим Законом, і спрямована на розвиток здібностей та обдарувань вихованців, учнів і слухачів, задоволення їх інтересів, духовних запитів і потреб у професійному визначенні.

Позашкільна освіта може здобуватися одночасно із здобуттям дошкільної, повної загальної середньої, професійної (професійно-технічної) та фахової передвищої освіти.

Відповідно до статті 1 Закону України від 22.06.2000 №1841-ІІІ "Про позашкільну освіту"(далі - Закон №1841-ІІІ ) система позашкільної освіти - освітня підсистема, що включає державні, комунальні, приватні заклади позашкільної освіти; інші заклади освіти як центри позашкільної освіти (заклади загальної середньої освіти незалежно від підпорядкування, типів і форм власності, в тому числі школи соціальної реабілітації, міжшкільні навчально-виробничі комбінати, заклади професійної (професійно-технічної) та фахової передвищої); гуртки, секції, клуби, культурно-освітні, спортивно-оздоровчі, науково-пошукові об`єднання на базі закладів загальної середньої освіти, навчально-виробничих комбінатів, закладів професійної (професійно-технічної) та фахової передвищої; клуби та об`єднання за місцем проживання незалежно від підпорядкування, типів і форм власності; культурно-освітні, фізкультурно-оздоровчі, спортивні та інші заклади освіти, установи; фонди, асоціації, діяльність яких пов`язана із функціонуванням позашкільної освіти; відповідні органи управління позашкільною освітою і науково-методичні установи; інші суб`єкти освітньої діяльності, що надають освітні послуги у системі позашкільної освіти.

Позашкільна освіта - сукупність знань, умінь та навичок, що здобувають вихованці, учні і слухачі в закладах позашкільної освіти, інших суб`єктах освітньої діяльності за програмами позашкільної освіти.

Заклад позашкільної освіти - складова системи позашкільної освіти, яка надає знання, формуючи вміння та навички за інтересами, забезпечує потреби особистості у творчій самореалізації та інтелектуальний, духовний і фізичний розвиток, підготовку до активної професійної та громадської діяльності, створює умови для соціального захисту та організації змістовного дозвілля відповідно до здібностей, обдарувань та стану здоров`я вихованців, учнів і слухачів.

Заклад спеціалізованої позашкільної освіти - заклад позашкільної освіти, що надає спеціалізовану освіту мистецького, спортивного, військового або наукового спрямування.

Відповідно до частини 3 статті 12 Закону України "Про позашкільну освіту" передбачено, що заклади позашкільної освіти можуть функціонувати у формі центрів, комплексів, палаців, будинків, клубів, станцій, кімнат, студій, шкіл мистецтв, малих академій мистецтв (народних ремесел), малих академій наук, мистецьких шкіл, спортивних шкіл, дитячо-юнацьких спортивних шкіл олімпійського резерву, фізкультурно-спортивних клубів за місцем проживання, фізкультурно-оздоровчих клубів осіб з інвалідністю, спеціалізованих дитячо-юнацьких спортивних шкіл олімпійського резерву, дитячих стадіонів, дитячих бібліотек, дитячих флотилій, галерей, бюро, оздоровчих закладів, що здійснюють позашкільну освіту.

Згідно з абзацом 3 частини 4 статті 21 Закону України Про позашкільну освіту педагогічні працівники закладів позашкільної освіти мають право на пенсію за вислугою років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2001 № 433 "Про затвердження переліку типів позашкільних навчальних закладів (далі- Перелік № 433) і Положення про позашкільний навчальний заклад" затверджено типи позашкільних навчальних закладів.

До цього переліку включені:

1. Дитячо-юнацькі спортивні школи: комплексні дитячо-юнацькі спортивні школи, дитячо-юнацькі спортивні школи з видів спорту, дитячо-юнацькі спортивні школи для інвалідів, спеціалізовані дитячо-юнацькі школи олімпійського резерву, спеціалізовані дитячо-юнацькі спортивні школи для інвалідів параолімпійського резерву, школи вищої спортивної майстерності.

2. Клуби: військово-патріотичного виховання, дитячо-юнацькі (моряків, річковиків, авіаторів, космонавтів, парашутистів, десантників, прикордонників, радистів, пожежників, автолюбителів, краєзнавців, туристів, етнографів, фольклористів, фізичної підготовки та інших напрямів).

3. Мала академія мистецтв (народних ремесел).

4. Мала академія наук учнівської молоді.

5. Оздоровчі заклади для дітей та молоді: дитячо-юнацькі табори (містечка, комплекси): оздоровчі, заміські, профільні, праці та відпочинку, санаторного типу, з денним перебуванням; туристські бази.

6. Початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади (школи естетичного виховання: музичні, художні, хореографічні, театральні, хорові, мистецтв та інші).

7. Центр, палац, будинок, клуб художньої творчості дітей, юнацтва та молоді, художньо-естетичної творчості учнівської молоді, дитячої та юнацької творчості, естетичного виховання.

8. Центр, будинок, клуб еколого-натуралістичної творчості учнівської молоді, станція юних натуралістів.

9. Центр, будинок, клуб науково-технічної творчості учнівської молоді, станція юних техніків.

10. Центр, будинок, клуб, бюро туризму, краєзнавства, спорту та екскурсій учнівської молоді, туристсько-краєзнавчої творчості учнівської молоді, станція юних туристів.

11. Центри: військово-патріотичного та інших напрямів позашкільної освіти.

12. Дитяча бібліотека, дитяча флотилія моряків і річковиків, дитячий парк, дитячий стадіон, дитячо-юнацька картинна галерея, дитячо-юнацька студія (хорова, театральна, музична, фольклорна тощо), кімната школяра, курси, студії, школи мистецтв, освітньо-культурні центри національних меншин.

Згідно з п. 1 Положення № 433 позашкільний навчальний заклад здійснює навчання і виховання громадян у позаурочний та позанавчальний час.

Відповідно до п. п. 5-6 Положення № 433 позашкільний навчальний заклад є юридичною особою і діє на підставі статуту, затвердженого засновником (власником).

У статуті зазначається повна назва закладу, його адреса, засновник (власник), підпорядкованість, мета і основні завдання діяльності, характеристика методичної та масової роботи, навчально-виховного процесу, визначаються права, обов`язки та відповідальність учасників цього процесу, а також порядок управління закладом та організації його фінансово-господарської діяльності, використання майна, внесення змін і доповнень до статуту тощо.

Суд установив, що позивачка працювала з 03.08.1987 до 31.08.1989 педагогом-організатором по виховній роботі у ЖЄУ-101 м. Харкова, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Відповідно довідки Комунального підприємства «Міський архів» від 28.10.2025 №Є-18 про перейменування підприємства з 20.02.1987 ЖЭУ 1 Московського району переводиться в ЖЭО-1 Московського району (Наказ № 49 ГЖУ від 20.02.1987). З 01.06.1993 ЖЭО 1 Московського району перейменовано в ПЖРЭП-1 Московського району (Наказ №72 ГЖУ від 17.05.1993). З 15.08.2001 ПЖРЭП 1 Московського району міста Харкова перейменовано в КПЖРЭП-1 Московського району міста Харкова.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від діяльності Комунального виробничого житлово ремонтно-експлуатаційне підприємство №1 Московського району міста Харків () - 70.20.2 здавання під найм власної та державної нерухомості невиробничого призначення (основний), 45.21.1 будівництво будівель.

Виходячи з системного аналізу положень Закону України Про освіту, Закону України Про позашкільну освіту, Переліку № 963, Переліку № 433, ЖЄУ-101 м. Харкова в якому позивачка працювала з 03.08.1987 до 31.08.1989 не відноситься ні до закладу позашкільної освіти, ні до навчальних закладів І - II рівнів акредитації, що не дає позивачу права на пенсію за вислугу років згідно з пунктом «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ та, відповідно права на виплату грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, а тому у таких необхідно відмовити.

26.01.2026 від позивача надійшло клопотання, у якому позивач просить повернути відзив на позовну заяву відповідачу та представнику відповідача, із залишенням його без розгляду, на підставі ч.ч.4-5 ст.121, ст.162 та абз.1 ч.2 ст.167 КАС України.

Вирішуючи питання про залишення відзиву без розгляду, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 Кодексу адміністративного судочинства України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Положеннями ч. 4 ст. 47 КАС України передбачено, серед іншого, право відповідача подати відзив на позовну заяву.

Частиною 5 ст. 162 КАС України визначено, що відзив подається у строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду 17.12.2025 встановлено відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 162 КАС України.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачу до електронного кабінету через систему "Електронний суд" та отримана відповідачем 17.12.25 о 21:04, що підтверджується довідкою про доставку до електронного кабінету ЄСІТС.

Останнім днем для подання відзиву є 01.01.2026.

01.01.2026 відповідач надіслав відзив на позовну заяву до Харківського окружного адміністративного суду на електронну пошту судді цього ж суду, що підтверджується скріншотом з комп`ютерної програми «Документообіг ПФУ».

Вказаний відзив 27.01.2026 зареєстровано в комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду» за вх. №01-26/9200/26 та передано судді Садовій М.І.

Крім того, зі змісту відзиву вбачається, що дата та час підписання - 01.01.2026 о 16:46:30.

20.01.2026 відповідач повторно надіслав до суду відзив на позовну заяву через систему «Електронний суд».

Крім того, позивач у відповіді на відзив стверджує, що 02.01.2026 на адресу електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на позовну заяву.

Тобто відзив на адміністративний позов представником відповідача направлено позивачу та суду в межах процесуального строку встановленого судом, а відтак підстави для залишення відзиву без розгляду відсутні.

З огляду на наведене, а також з урахуванням того, що строк для подання відзиву у справі не пропущено, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про залишення відзиву без розгляду.

У відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати понесені позивачем необхідно покласти на останнього.

Керуючись статтями 241-246, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в :

У адміністративному позові ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Судові витрати понесені ОСОБА_1 покласти на останню.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, місцезнаходження - місто Львів, вулиця Митрополита Андрея, будинок № 10, .

Повне судове рішення складено суддею 30.01.2026.

Суддя М. І. Садова