Справа № 160/28442/25
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2026-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.10.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, відповідно до п. 1 постанови КМУ від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100 000 грн за період з 04.04.2022 по 25.08.2022, пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи в районах у період здійснення зазначених заходів; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою КМУ від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100 000 грн за період з 04.04.2022 по 25.08.2022, пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи в районах у період здійснення зазначених заходів, з урахуванням виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 , позивач в періоди з 04.04.2022 року по 25.08.2022 року брав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії. З огляду на зазначене, позивач має право на виплату щомісячної доплати у вигляді підвищеної додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022. Проте така додаткова винагорода у спірні періоди йому не нараховувалась та не виплачувалась, що стало підставою для звернення до суду.
Цією ж ухвалою зобов`язано відповідача надати докази щодо безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення).
Відповідачем витребуваних судом документів надано не було.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.12.2025 року відповідача зобов`язано повторно надати докази щодо безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення).
24.12.2025 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечив. Відзив обґрунтований тим, що позивач в спірний період не брав безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених заходів, завдання, передбачені ч. 1 Порядку КНГУ №89 (які слід розуміти як виконання військовослужбовцем безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених заходів) не виконував, відповідно і документи, які б підтверджували участь позивача в спірний період у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі та стримуванні збройної агресії відсутні, як і відсутні підстави для збільшення розміру додаткової винагороди до 100 000 грн., протягом вказаного періоду виконання позивачем завдань. Таким чином, видання командиром наказу на збільшення грошової винагороди позивача, за спірний період, з 30 000 грн. до 100 000 грн. (пропорційно) було б безпідставним та таким, що суперечило б вимогам Наказу КНГУ №89 та розпорядженням командувача НГУ від 04.04.2022 №27/11/3- 2490 та 20.05.2022 №27/11/3-6154 відповідно були б протиправними.
26.12.2025 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену в позовній заяві.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 у спірний період проходив військову службу за призовом пі час мобілізації на особливий період у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.04.2022 року № 84 гранатоментника 1-го відділення 9-го стрілецького взводу 5 стрілецького батальйону содтата ОСОБА_1 вважати таким, що вибув у службове відрядження до Національної академії Національної гвардії України (м. Харків) з 04 квітня 2022 року для відсічі і стримування збройної агресії російської федерації. Підстава: бойове розпорядження Головнокомандувача ЗС України від 26.03.2022 № 1320т, розпорядження командувача Національної гвардії України від 27.03.2022 № 612т, начальника Центрального територіального управління Національної гвардії України від 03.04.2022 № 6/2/1-1044т, посвідчення про відрядження № 394.
Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.08.2022 року № 209 вважати позивача таким, що прибув із службового відрядження із Національної академії НГУ (м. Харків), 03 серпня 2022 року. Підстава: наказ командира частини по с/ч від 04.04.2022 року № 84, посвідчення про відрядження №394.
Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.08.2022 року № 235 вважати позивача таким, що прибув із службового відрядження із м. Харків, 25 серпня 2022 року. Підстава: наказ командира частини по с/ч від 07.08.2022 № 212, посвідчення про відрядження № 1903.
Відповідно довідки Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 16.12.2025 року №1446 позивач в період 3 01.09.2022 no 30.09.2022; з 01.10.2022 no 31.10.2022; з 01.11.2022 no 27.11.2022; з 14.12.2022 no 31.12.2022: з 01.02.2023 no 28.02.2023; з 01.03.2023 no 27.03.2023; з 26.05.2023 пo 31.05.2023; з 01.07.2023 no 31.07.2023; з 01.08.2023 no 15.08.2023; з 18.08.2023 no 31.08.2023; з 01.09.2023 no 27.09.2023 брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в м. Харків, ОУВ «Харків», ОТУ «Соледар», ОТУ «Лиман».
Згідно із наявною в матеріалах справи особистою карткою на грошове забезпечення позивачу в межах періоду з 04.04.2022 по 25.08.2022 була нарахована та виплачена додаткова винагорода, зокрема за квітень 2022 р. у травні 2022 р. у розмірі 30 000.00 грн., за квітень 2022 р., у травні 2022 р. у розмірі 63 000.00 грн., за травень 2022 р. у травні 2022 р. у розмірі 30 000.00 грн., за червень 2022 р. у липні 2022 р. у розмірі 30 000.00 грн., за липень 2022 р. у серпні 2022 р. у розмірі 30 000.00 грн., за червень 2022 р. у серпні 2022 р. у розмірі 4 666,67 грн., за серпень 2022 р. у вересні 2022 р. у розмірі 30 000.00 грн., за серпень 2022 р. у вересні 2022 р. у розмірі 6 774.19 грн.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди, у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Так, відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про Національну гвардію України" Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадської безпеки і порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.
Також частиною 2 статті 1 Закону України "Про Національну гвардію України" визначено, що Національна гвардія України бере участь відповідно до закону у взаємодії зі Збройними Силами України у відсічі збройній агресії проти України та ліквідації збройного конфлікту шляхом ведення воєнних (бойових) дій, а також у виконанні завдань територіальної оборони.
Статтею 21 Закону України "Про Національну гвардію України" передбачено, що держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, членів їхніх сімей, працівників, резервістів Національної гвардії України, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали особами з інвалідністю під час проходження військової служби (виконання обов`язків служби у військовому резерві) або постраждали в полоні у ході бойових дій (війни), в умовах правового режиму надзвичайного стану, під час проходження військової служби за межами України в порядку військового співробітництва або під час участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.
Військовослужбовці Національної гвардії України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цього Закону, інших актів законодавства.
Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Частиною 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з пунктом 1 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Пунктами 2 - 4 цієї правової норми встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє на даний час.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Порядок виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України, відповідно до постанови №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" визначався Інструкцією з виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України, затвердженою наказом командувача Національної гвардії України від 29.03.2022 №89 (далі по тексту - Інструкція №89).
Верховний Суд у постанові від 22.11.2023 у справі № 520/690/23 зазначив, що Наказ командувача Національної гвардії України від 29.03.2022 № 89 (як і затверджені ним нормативні акти) не були опубліковані, проте, як зазначено у наказі, мали бути оголошені особовому складу Національної гвардії України в частині, що його стосується.
Наказ № 89 виданий до того, як була ухвалена Постанова № 793, а редакція п. 1 (абзац другий) Постанови № 168 (на дату видання Наказу № 89) передбачала, що виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Верховний Суд у зазначеній постанові дійшов висновку, що Командувач Національної гвардії України відповідальний за очолюване ним військове формування і Наказ № 89, який він видав в умовах дії воєнного стану на виконання указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 і № 69 та Постанови № 168, має правову основу, з огляду на що Наказ № 89 залишається чинний і щонайменше протягом спірного періоду (з 04.04.2022 по 25.08.2022) регулював ті питання, які необхідні для належного виконання п. 1 Постанови № 168,
Таким чином, із урахуванням висновків Верховного Суду, з 29.03.2022 для визначення/підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених заходів підлягають застосуванню положення Інструкції № 89 та Порядку № 89.
Відповідач, обгрунтовуючи заперечення проти задоволення позовних вимог посилається саме на положення Інструкції № 89 та Порядку № 89.
Згідно з пунктом 3 Інструкції №89 виплата додаткової винагороди здійснюється військовослужбовцям за місцем проходження військової служби на підставі наказів командирів (начальників) (далі - командири) органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, навчальних військових частин (центрів), баз, закладів охорони здоров`я та установ (далі - військові частини), а командирам військових частин - на підставі наказів командирів вищого рівня.
Відповідно до пункту 4 Інструкції №89 підставою включення військовослужбовців до наказу про виплату додаткової винагороди є рапорт командира (начальника) підрозділу, що має містити інформацію про військове звання, прізвище ім`я та по-батькові, кількість днів та дати участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця та підстави залучення цих військовослужбовців до бойових дій або заходів із зазначенням реквізитів конкретних документів, що підтверджують участь військовослужбовців у бойових діях або заходах.
Безпосередня участь військовослужбовців у бойових діях або забезпечення здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, під час безпосереднього перебування в районах ведення воєнних (бойових) дій підтверджується відповідно до Порядку підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпечення здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, під час безпосереднього перебування в районах ведення воєнних (бойових) дій, затвердженого наказом командувача Національної гвардії України від 29.03.2022 №89 (далі по тексту - Порядок №89).
Відповідно до п.1 Порядку №89 під терміном «безпосередня участь військовослужбовців Національної гвардії України у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених заходів» (далі бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем: бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії в районах ведення воєнних (бойових) дій, що визначаються Головнокомандувачем Збройних Сил України; бойових (спеціальних) завдань, згідно з бойовими розпорядженнями, із всебічного забезпечення військових частин (підрозділів) в районі ведення воєнних (бойових) дій; завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях України; бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів в разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою (у т. ч. поза межами районів ведення бойових дій); бойових завдань із знешкодження (знищення) незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), диверсійно-розвідувальних сил та інших збройних формувань агресора (у т.ч. поза межами районів ведення бойових Дій); виконання завдань підрозділами артилерії з вогневого ураження противника; виконання завдань підрозділами протиповітряної оборони з ураження повітряних цілей; здійснення польотів у районах ведення воєнних дій; ведення повітряного бою; здійснення заходів з виводу сил та засобів з під удару противника (у т. ч. поза межами районів ведення бойових дій); виконання групами розмінування завдань з розмінування або робіт з улаштування, нарощування, утримання інженерних загороджень на визначених об`єктах, рубежах, районах та позиціях.
Згідно з п.2 Порядку №89 для документального підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців Національної гвардії України у бойових діях або заходах використовуються такі документи: журнал бойових дій (журнал ведення оперативної обстановки) або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або книга служби нарядів та подій, що відбувалися або постова відомість під час охорони об`єкта (блокпоста, базового табору, складу ракетно-артилерійського озброєння, польового парку тощо), на який було здійснено збройний напад або довідка командира військової частини про підтвердження безпосередньої участі відряджених (прикомандированих) військовослужбовців у бойових діях або заходах. Рапорт (донесення) командира підрозділу про участь у бойових діях або заходах під час безпосереднього перебування в районах ведення воєнних (бойових) дій (виконання бойових або спеціальних завдань). До рапорту долучаються списки особового складу (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих (прикомандированих) підрозділів, військовослужбовців), які брали участь у бойових діях або заходах, із зазначенням військового звання, прізвища, ім`я та по батькові, періодів участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця.
Згідно з п.3 Порядку №89 облік військовослужбовців, які беруть безпосередню участь в бойових діях або заходах під час безпосереднього перебування в районах ведення воєнних (бойових) дій, здійснюється штабами військових частин.
Крім того, відповідно до розпорядження командувача Національної гвардії України від 04.04.2022 року №27/11/3-2490 військовослужбовцям, які в районах проведення бойових дій здійснюють охорону і оборону об`єктів критичної інфраструктури, важливих державних об`єктів (у тому числі, військових містечок, пунктів дислокації військових частин, підрозділів, інших військових об`єктів, дипломатичних представництв, кунсульських установ іноземних держав, представництв міжнародних організацій в Україні, виконують бойові (спеціальні) завдання на блок-постах (контрольно-пропускних пунктах) збільшення додаткової винагороди визначається лише за дні виконання бойових завдань з відбиття збройних нападів (вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення.
Відповідно до розпорядження командувача Національної гвардії України від 20.05.2022 №27/11/3-6154, військовослужбовці мають право на збільшення додаткової винагороди до 100000 грн із розрахунку на місяць, за дні, коли об`єкти, що охороняються піддавались ракетним (авіаційним) та (або) артилерійським ударам противника.
Тобто, підставою для виплати підвищеної додаткової грошової винагороди є документально підтверджений факт здійснення безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за фактичний час виконання ними цих службових обов`язків або коли об`єкти, що охороняються піддавались ракетним (авіаційним) та (або) артилерійським ударам противника.
З матеріалів справи вбачається, що військовослужбовець Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_1 , відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.04.2022 року № 84 вибув у службове відрядження до Національної академії Національної гвардії України (м. Харків) з 04 квітня 2022 року для відсічі і стримування збройної агресії російської федерації.
Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.08.2022 року № 209 вважати таким, що прибув із службового відрядження із Національної академії НГУ (м. Харків), 03 серпня 2022 року.
Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.08.2022 року № 213 вибув у службове відрядження до м. Харків для здійснення заходів із захисту Батьківщини та відсічі і стримування збройної агресії російської федерації з 07 липня 2022 року.
Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.08.2022 року № 235 позивач прибув із службового відрядження із м. Харків, 25 серпня 2022 року.
Так, ключовою умовою для здійснення виплати такої додаткової винагороди є виконання військовослужбовцем спеціальних бойових завдань та заходів, що в розумінні приписів Постанови №168 означає «безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів» та підтвердження цих обставин відповідними документами.
Проте сам факт вибуття позивача в службове відрядження для відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, факт виконання позивачем завдань на підставі бойових розпоряджень не є достатньою підставою для нарахування та виплати додаткової грошової винагороди у розмірі 100000грн., яка передбачена Постановою №168, оскільки «вибуття у відрядження», «виконання бойових розпоряджень» та «участь у бойових діях або забезпечені здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії» не є тотожними поняттями.
Також суд зазначає, що виконання інших завдань не може вважатися «безпосередньою участю», оскільки ці дії, попри свій характер бойової готовності, потребують окремого нормативного визначення та не охоплюються чинними підставами для виплати згідно з Постановою КМУ №168.
Практика Верховного Суду засвідчує, що виплата додаткової винагороди (п.1 Постанови КМУ №168) у розмірі до 100000грн. обумовлена участю у бойових діях або заходах, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення, та підтвердженням цих обставин відповідними документами (бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини (відряджені)).
При цьому, позивачем не надано й не повідомлено суд про існування рапортів про підтвердження його безпосередньої участі у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, а також інших доказів (бойових наказів (розпоряджень), журналів бойових дій) на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує власні позовні вимоги, в межах спірних періодів.
Доводи позивача зводяться до посилань на наказ командира командира Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.04.2022 року № 84, яким ОСОБА_1 направлено у службове відрядження до м. Харкова, та у якому зазначено підставу: бойове розпорядження Головнокомандувача ЗС України від 26.03.2022 № 1320т, розпорядження командувача Національної гвардії України від 27.03.2022 № 612т, начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 03.04.2022 № 6/2/1-1044т, посвідчення про відрядження № 394.
Втім, суд звертає увагу, що ключовим для встановлення обґрунтованості позовних вимог у даній справі є визначення конкретних завдань, які виконував позивач, перебуваючи на військовій службі.
Так, за інформацією відповідача позивач вибув для виконання службово-бойових завдань до м. Харків, та виконував бойові (спеціальні) завдання шляхом здійснення перепускного режиму на прийнятих блок-постах (фільтраційні заходи).
Спростувань вказаної інформації позивачем не наведено, доказів проходження служби, відмінної від повідомленої відповідачем, у спірний період не надано.
Всі підстави, зазначені у наказі командира командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.04.2022 року № 84, яким ОСОБА_1 направлено у службове відрядження до м. Харкова, як то бойове розпорядження Головнокомандувача ЗС України від 26.03.2022 № 1320т, розпорядження командувача Національної гвардії України від 27.03.2022 № 612т, начальника Центрального територіального управління Національної гвардії України від 03.04.2022 № 6/2/1-1044т, посвідчення про відрядження № 394, були складені до направлення позивача у службове відрядження та не можуть підтверджувати фактичну участь його у бойових діях або заходах, зміст таких, час та період.
Щодо тверджень позивача про те, що відповідачем на виконання ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.12.2025 року не надано документів щодо безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), суд зазначає, що надіслані відповідачем 24.12.2025 року, на виконання ухвали суду від 12.12.2025 року документи навпаки не містять належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, його безпосереднього перебування в районах у період здійснення зазначених заходів, а також кількості днів участі у таких діях та заходах.
Крім того, суд звертає увагу, що порядок та умови виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України станом на момент виникнення спірних правовідносин були врегульовані саме наказом командувача Національної гвардії України від 29.03.2022 №89, а тому посилання позивача на положення Наказу МОУ №260, Телеграми Міністерства оборони України від 25.03.2022 №248/1298, окреме доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/3/29 є помилковими та не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки позивач є військовослужбовцем Національної гвардії України, яка підпорядкувується МВС.
Таким чином, будь-яких доказів та документального підтвердження безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах введення воєнних (бойових) дії в інші періоди, окрім зазначених вище, не надано, з огляду на що суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог.
Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В даному випадку позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
Керуючись статтями 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та в строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська