Справа № 580/3878/25
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2026-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3878/25 Суддя (судді) першої інстанції: Валентина ОРЛЕНКО
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Карпушової О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування індивідуального акта рішення,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України у Волинській області, що полягають у відмові призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсії по інвалідності та скасувати рішення №63 від 03.03.2025 Головного управління Пенсійного Фонду України у Волинській області про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у призначенні пенсії по інвалідності;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 страховий стаж відповідно до записів у трудовій книжці за період роботи у кооперативі «Зодчі» з 25.11.1990 по 18.07.1991 роки, що є достатнім для призначення пенсії по інвалідності як особі, що має 3-ю групу інвалідності, у відповідності до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", нарахувати і виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсію по інвалідності з дати встановлення групи інвалідності, а саме - з 04.02.2025.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного Управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 03.03.2025 №63 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 страховий стаж за період роботи у кооперативі «Зодчі» з 25.11.1990 по 18.07.1991 відповідно до записів у трудовій книжці, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.02.2025 (вх. №1148) про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У задоволенні іншої частини вимог відмовлено (про зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату позивачу пенсію по інвалідності з дати встановлення групи інвалідності).

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги, відповідач вказує, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи в кооперативі "Зодчі" з 25 листопада 1990 року по 18 липня 1991, оскільки дописано номер наказу на прийняття на роботу. Страховий стаж позивача становить 13 років 3 місяці 4 дні. Враховуючи зазначене, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області правомірно прийнято рішення № 63 від 03 березня 2025 року про відмову позивачу в призначенні пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2025 року відкрито провадження у справі за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування індивідуального акта рішення.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

У відзиві позивач зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області безпідставно відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, оскільки відомостями трудової книжки підтверджується стаж, необхідний для призначення пенсії по інвалідності.

Після надходження матеріалів справи до суду, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області (відділ обслуговування громадян №7) із заявою від 24.02.2025 призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області за принципом екстериторіальності розглянуло заяву ОСОБА_1 від 24.02.2025 та рішенням від 03.03.2025 №63 відмовлено у призначенні пенсії.

У спірному рішенні зазначається, зокрема, що згідно наданих до заяви документів про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, страховий стаж позивача становить 13 років 03 місяців 04 днів, що з урахуванням положень статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (не менше 14 років) недостатньо для призначення пенсії по інвалідності. Також у рішенні зазначено, що до страхового стажу не враховано період роботи за записами в трудовій книжці з 25.11.1990 по 18.07.1991, оскільки дописано номер наказу на прийняття.

Позивач, вважаючи рішення відповідача протиправним, звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив частково та зазначив, що відповідач неправомірно не зарахував до страхового стажу позивача період трудової діяльності в кооперативі «Зодчі» з 25.11.1990 по 18.07.1991.

Також суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату позивачу пенсію по інвалідності з дати встановлення групи інвалідності є передчасними, оскільки нарахування та виплата пенсії відбувається після її призначення, яка в цьому випадку ще не призначена. Тому, у задоволенні позовних вимог у цій частині належить відмовити.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 1 Закону №1058 встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону №1058 передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частин 1, 2 статті 30 Закону 1058, пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону, Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Згідно з частиною 1 статті 31 Закону №1058 залежно від ступеня втрати працездатності визначено три групи інвалідності. Причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико- соціальної експертизи згідно із законодавством.

Частиною 1 статті 32 Закону 1058 визначено, що особи, яким встановлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема, для осіб з інвалідністю III групи: від 43 років до досягнення особою 45 років включно - 10 років.

Згідно зі статтею 33 Закону 1058 пенсія по III групі інвалідності призначається в розмірі 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 45 Закону № 1058 пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

З аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що до набрання чинності Законом №1058, а саме: до 01.01.2004, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховуються до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.2004.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є - трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі -Порядок).

Згідно з п.1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Суд першої інстанції достовірно встановив, що згідно із записами трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 позивач з 25.11.1990 по 18.07.1991 працював в кооперативі "Зодчі" монтажником про що свідчить запис 14, 15 у трудовій книжці (а.с.10).

Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є - трудова книжка.

Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.

Відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.93 № 301 "Про трудові книжки працівників " Міністерство праці України, Міністерство юстиції України і Міністерство соціального захисту населення України видало наказ, яким затвердило Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Відповідно до вказаної Інструкції, записи до трудової книжки про прийняття на роботу вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу, але не пізніше тижневого строку, і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Зокрема, підпунктом 2,4 пункту 2 Інструкції передбачено заповнення трудової книжки, де вказано: Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження і заохочення.

Працівник не може відповідати за ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністраці бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу, неналежний порядок права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком підприємства, що не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17.

Варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки, зокрема, у разі недотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а.

Верховний Суд у постанові від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно ч. 3 ст. 44 Закону №1058, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Крім того, частиною 1 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що органи, які призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Отже, при виникненні у відповідача сумнівів щодо права позивача на отримання пенсії по інвалідності, відповідач в особі Головного управління ПФ України у Волинській області, мав право перевіряти достовірність поданих відомостей про ОСОБА_1 .

Тож, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач неправомірно не зарахував до страхового стажу позивача період трудової діяльності в кооперативі «Зодчі» з 25.11.1990 по 18.07.1991.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, приймаючи спірне рішення про відмову у призначенні пенсії, неправильно застосував норми чинного законодавства України, тому рішення від 03.03.2025 про відмову у призначенні пенсії є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Як наслідок, підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати спірний період роботи до страхового стажу позивача.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржується, тому колегія суддів в силу положень ч. 1 ст. 308 КАС України не перевіряє його законність та обґрунтованість в цій частині.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

О.В. Карпушова