Справа № 200/3195/25
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2026-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 січня 2026 року Справа№200/3195/25
Суддя Донецького окружного адміністративного суду Шинкарьова І.В., розглянувши в порядку письмового провадження питання про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльності, скасування висновку та зобов`язання вчинити певні дії,
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 08.01.2026 позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Національної поліції України задоволено частково. Визнано протиправними дії Національної поліції України, щодо формального, неповного та необ`єктивного розгляду скарги ОСОБА_1 від 20.10.2024. Зобов`язано Національну поліцію України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 20.10.2024, з урахуванням висновків суду. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Національної поліції України на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

15.01.2026 канцелярією суду зареєстровано заяву представника позивача про винесення додаткового рішення про стягнення з Головного управління Національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 21 000 грн 00 коп (двадцять одна тисяча гривень нуль копійок) та про стягнення з Головного управління Національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_1 судового збору у сумі 1211,20 грн.

14.01.2026 канцелярією суду зареєстровано клопотання Головного управління Національної поліції у м. Києві, в якому просив залишити без розгляду заяву ОСОБА_1 від 30.10.2025. Зазначено, що витрати на оплату правничої допомоги мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх. При цьому, до матеріалів справи надано лише Додаток до позовної заяви щодо оскарження дії/рішення суб`єкту владних повноважень розрахунок понесених судових витрат. Однак, окрім вказаного додатку до матеріалів справи не надано жодних інших доказів на підтвердження витрат позивача на правову допомогу, а також на підтвердження наданих адвокатом послуг і виконаних робіт (акт виконаних робіт, акт приймання-передачі наданих послуг, тощо). До того ж, відсутність у матеріалах справи акту виконаних робіт, акту приймання-передачі наданих послуг тощо, унеможливлює визначення розміру понесених витрат, часу витраченого адвокатом на їх надання, а з наданого договору про надання правової допомоги не вбачається за можливе встановити такі обставини.

15.01.2026 канцелярією суду зареєстровано клопотання Національної поліції України про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. В обґрунтування клопотання вказано про завищення розміру заявлених витрат на правничу допомогу у розмірі 21 000,00 грн. Зазначено, що договір про надання правової допомоги складений між Борщак В. С. та ОСОБА_2 не долучений до заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат, пов`язаних з розглядом справи № 200/3195/25 та в матеріалах вказаної справи взагалі відсутній, при цьому за відсутності договору про надання правової допомоги неможливо встановити чи дійсно сторони погодили порядок оплати послуг адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), що прямо передбачено релевантним до спірних правовідносин Законом №5076-VІ та положеннями ст.134 КАС України.

В акті від 08.01.2026 зазначено «усі вищеперераховані послуги були виконані відповідно до договору про надання правової допомоги №11-08 від 11.08.2025», тоді як в ордері про надання правової допомоги зазначено, що ордер про надання правової допомоги складений на підставі договору про надання правової допомоги №б/н від 02.09.2025, відтак встановити дійсність та достовірність вказаного акту від 08.01.2026 як доказу понесення ОСОБА_1 витрат на правову допомогу не видається за можливе, оскільки жодний із вказаних вище договорів про надання правової допомоги не долучений ОСОБА_1 ані до заяви про ухвалення додаткового рішення ані до позовної заяви. Окремо варто звернути увагу на те, що ордер про надання правової допомоги був складений між ОСОБА_1 та адвокатом Богачук І. Ю. саме 02.09.2025 на підставі договору про надання правової допомоги від 02.09.2025 № б/н, а не договору про надання правової допомоги який зазначений в акті від 08.01.2026 (договір про надання правової допомоги від 11.08.2025 № 11-08), та відповідно заява про вступ представника ОСОБА_1 адвоката Богачук І. Ю. була подана до суду лише 02.09.2025. Відтак, акт від 08.01.2026 не може вважатися належним та допустимим доказом понесення ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у справі №200/3195/25, оскільки складений він відповідно до іншого договору про надання правової допомоги (від 11.08.2025 № 11-08), тоді як ордер про надання правової допомоги складений 02.09.2025 та відповідно до договору про надання правової допомоги від 02.09.2025 № б/н, при цьому адвокат Богачук І. Ю. вступила у справу №200/3195/25 як представник Борщак В. С. лише 02.09.2025.

Також вказано, що послуги зазначені в акті від 08.01.2026, що надавалися в період з 03.04.2025 по 02.06.2025 жодним чином не могли надаватися адвокатом Богачук І. Ю., оскільки лише 02.09.2025 адвокат Богачук І. Ю. вступила у справу №200/3195/25 у якості представника Борщак В.С. та відповідно жодними належними, допустимими та достовірними доказами не підтверджено, що між адвокатом Богачук І. Ю. та ОСОБА_1 укладалися будь-які договори про надання правової допомоги в зазначений період в межах підготовки до супроводу судової справи №200/3195/25 та здійснення у ній представництва, а отже вказані послуги не можуть бути в розумінні положень ст.134 КАС України судовими витратами, пов`язаними з розглядом справи.

Національна поліції України вважає, що заявлений ОСОБА_1 розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 21 000,00 грн не відповідає критерію реальності адвокатських витрат та є очевидно недоведеними, а відтак заява Борщак В. С. про ухвалення додаткового рішення у справі №200/3195/25 щодо стягнення судових витрат не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

У ч.1 ст. 247 КАС України передбачено можливість вирішення судом питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Аналогічна норма міститься у ст. 252 КАС України, відповідно до п.3 ч.1 суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно до ч. 3 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. 2 ст. 16 КАС України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI (далі Закон № 5076-VI).

Так, відповідно до ст. 1 Закону № 5076-VI:

- договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4);

- інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6);

- представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9).

Згідно з положеннями ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Ч. 2 та 3 ст. 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із ст. 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень доводить, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат.

На підтвердження цих обставин суду надаються договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших понесених стороною витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. Такі документи повинні бути оформлені у визначеному законом порядку та відповідати критеріям належності, допустимості, достатності та достовірності.

При цьому, покладення обов`язку довести неспівмірність витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, не можуть нівелювати положень ст. 139 КАС України щодо обставин, які враховує суд при вирішенні питання про розподіл судових, зокрема обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В силу положень ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 23.01.2014 у справі East/West Alliance Limited проти України, заява № 19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (п. 268, 269).

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

З матеріалів справи вбачається, що в підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано: розрахунок понесених судових витрат та акт надання правової допомоги.

Відповідно до вказаних документів, при наданні правової допомоги адвокатом було витрачено і планується витратити разом 20 годин., за домовленістю адвоката з позивачем, година роботи адвоката оплачується у розмірі 1000,00 грн. (одна тисяча гривень), а саме:

-юридичний аналіз наданих документів та надання усних консультацій клієнту - 3 год.;

-опрацювання законодавчої бази, що регулює правовідносини, які оспорюються шляхом подання позовної заяви; формування правової позиції. Консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів) та їх отримання для справи - 3 год.;

-підготовка процесуальних документів по справі: формування правової позиції та написання позовної заяви; формування та відправлення матеріалів позову сторонам та до суду; складання інших процесуальних документів, пов`язаних з розглядом справи; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги - 12 год.;

-участь адвоката в судових засіданнях по даній справі в суді першої інстанції - 3 год.

Разом 21 год.

Оплата витрат на правову допомогу у даній справі в судах загальної юрисдикції орієнтовно складає: 21 000 грн. 00 коп. (1000,00 грн х 21 год. ).

Фактичне надання послуг та їх обсяг підтверджується актом надання правової допомоги від 08.01.2026.

Згідно висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 09.04.2019 по справі № 826/2689/15, надання належних та допустимих доказів на підтвердження витрат, понесених у зв`язку з вчиненням окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а також часу, витраченого на підготовку позовної заяви та інших процесуальних документів, з урахуванням тривалості розгляду справи, є підставою для задоволення вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Окремо суд вказує, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.04.2023 по справі № 760/10847/20-ц (http://surl.li/hrmqh) було сформульовано висновок, що у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Отже суд не приймає твердження Головного управління Національної поліції у м. Києві про не надання позивачем документів, що у встановленому законом порядку підтверджують оплату наданих адвокатом послуг.

Посилання Головного управління Національної поліції у м. Києві на відсутність у матеріалах справи акту виконаних робіт спростовується матеріалами справи.

Разом з тим, суд погоджується з доводами Національної поліції України стосовно того, що послуги зазначені в акті від 08.01.2026, що надавалися в період з 03.04.2025 по 02.06.2025 жодним чином не могли надаватися адвокатом Богачук І. Ю., оскільки лише 02.09.2025 адвокат Богачук І. Ю. вступила у справу №200/3195/25 у якості представника Борщак В. С. та відповідно жодними належними, допустимими та достовірними доказами не підтверджено, що між адвокатом Богачук І. Ю. та ОСОБА_1 укладалися будь-які договори про надання правової допомоги в зазначений період в межах підготовки до супроводу судової справи №200/3195/25 та здійснення у ній представництва.

Також слушним є зауваження Національної поліції України щодо безпідставного включення до переліку судових засіданнях по даній справі, що зазначений в акті від 08.01.2026, судового засідання 08.01.2026, оскільки розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження про, що зазначалось в ухвалі суду про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті від 11.12.2025.

Щодо посилання відповідачів на те, що відсутність належного документального підтвердження витрат на правову допомогу, що на їх думку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат у повному обсязі, суд зазначає, що законодавство вимагає документального підтвердження та доведення витрат, при цьому не встановлює вичерпного чи обов`язкового переліку документів які необхідні надати, вказаний доказ не є обов`язковим для підтвердження понесених судових витрат.

Суд звертає увагу на додаткову постанову Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) де вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Крім того, згідно з рішенням ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia), відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і які були дійсно необхідними.

Суд також враховує позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 01.02.2023 у справі №160/19098/21, згідно якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Отже, суд дійшов висновку, що вартість послуг правового характеру, що заявлена до стягнення з відповідача є завищеною. Вказані витрати не можна вважати такими, що є неминучими.

Дослідивши та проаналізувавши зміст поданих документів на підтвердження обґрунтованості розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд робить висновок, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним зі складністю справи та об`ємом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт, та їх обсягом, у зв`язку з чим заявлені позивачем витрати на правничу допомогу підлягають зменшенню до 6000,00 грн.

Крім того, згідно з ч.3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 08.01.2026 позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Національної поліції України задоволено частково. Визнано протиправними дії Національної поліції України, щодо формального, неповного та необ`єктивного розгляду скарги ОСОБА_1 від 20.10.2024. Зобов`язано Національну поліцію України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 20.10.2024, з урахуванням висновків суду. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Національної поліції України на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Отже, позовні вимоги, пред`явлені до Головного управління Національної поліції у м. Києві, залишені судом без задоволення.

Таким чином, враховуючи часткове задоволення позовних вимог позивача, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для розподілу між сторонами судових витрат шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Національної поліції України, як суб`єкта владних повноважень, до якого позовні вимоги задоволені, 2000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача.

Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для ухвалення додаткового рішення суду щодо стягнення з Національної поліції України витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 гривень та часткового задоволення заяви, поданої позивачем.

Заява, в частині винесення додаткового судового рішення у справі про стягнення з Головного управління Національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_1 судового збору у сумі 1211,20 грн., задоволенню не підлягає, оскільки дане питання було вирішено судом в ухвалі суду від 06.11.2025 та судовому рішенні від 08.01.2026.

За приписами ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч.5 ст.143 КАС України у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному ст.252 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, керуючись статтями, 252, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі задовольнити частково.

Ухвалити додаткове рішення у справі №200/3195/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльності, скасування висновку та зобов`язання вчинити певні дії.

Стягнути з Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі в іншій частині відмовити.

Додаткове рішення складено у повному обсязі та підписано 28.01.2026.

Апеляційна скарга на додаткове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Додаткове рішення може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Шинкарьова