Справа № 140/12400/25
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2026-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року ЛуцькСправа № 140/12400/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Волинської митниці (далі митний орган, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.05.2025 №112, №113.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі пункту 7 частини першої статті 336, пункту 2 частини третьої статті 345, пункту 1 частини другої статті 351 Митного кодексу України (далі МК України), відповідно до наказу Волинської митниці від 28.03.2025 №143, проведена документальна невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 щодо дотримання вимог законодавства з питань митної справи щодо обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, а саме правомірності застосування тарифної пільги (тарифної преференції) по сплаті ввізного мита за кодом «224» за митними деклараціями №UA205050/2022/026193 від 11.05.2022, №UA205050/2022/028385 від 17.05.2022. За результатами перевірки складений акт від 15.04.2025 року №31/25/7.3- 19/17/.

Зазначає, що 24.03.2022 прийнятий Закон України № 2142-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану», який набрав чинності з дня його опублікування (05.04.2022) і яким у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України внесені зміни до Податкового кодексу України (далі ПК України) та Митного кодексу України, якими передбачено пільги у вигляді звільнення від оподаткування податком на додану вартість операцій з ввезення товарів на митну територію України і ввізним митом товарів.

Так, ПК України доповнено підпунктом 69.23 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення», за змістом якого, тимчасово, з 1 квітня 2022 року на період дії воєнного стану на території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення товарів на митну територію України у митному режимі імпорту суб`єктами господарювання, які зареєстровані платниками єдиного податку першої, другої та третьої групи, крім фізичних та юридичних осіб, які обрали ставку єдиного податку, визначену підпунктом 1 пункту 293.3 статті 293 цього Кодексу.

Таким чином, звільнення від сплати ввізного мита та податку на додану вартість, запроваджене Законом № 2142-IX, діяло в період з 01.04.2022 по 30.06.2022.

Вказує, що 09.03.2023 ФОП ОСОБА_1 було подано до Волинської митниці заяви про внесення змін до МД UA205050/2022/026193 від 11.05.2022, UA205050/2022/028385 від 17.05.2022, які станом на сьогоднішній день залишились без розгляду.

Також зауважує, що платник не мав на меті умисно ухилятись від сплати суми грошового зобов`язання, оскільки на момент настання строку сплати грошового зобов`язання платник виконав свій податковий обов`язок.

Звертає увагу суду, що позивач подав заперечення на акт перевірки від 14.05.2025 №7.3-2/19/13/5870 у строк, передбачений законом, то відповідач був зобов`язаний розглянути таке заперечення та врахувати його під час винесення податкових повідомлень-рішень, проте митним органом було позбавлено права позивача подати свої аргументи проти висновків акту перевірки, а тому відповідачем порушено процедуру прийняття спірних рішень, що тягне за собою визнання їх протиправними, у зв`язку із чим просить адміністративний позов задовольнити (арк. спр. 1-7).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (арк. спр. 61).

У відзиві на позовну заяву від 02.12.2025 представник відповідача заперечує проти позовних вимог, в обґрунтування своєї позиції вказує, що на момент митного оформлення товару за МД від 17.05.2022 №UA205050/2022/028385 та від 11.05.2022 № UA205050/2022/026193 ФОП ОСОБА_1 надав витяг з реєстру платників єдиного податку № 0099 від 12.06.2018, де вказується, що перебував платником єдиного податку другої групи.

Листом ГУ ДПС у Волинській області від 02.01.2023 № 7762/5/03-20-24-05-06 по ФОП ОСОБА_1 , у відповідності до пункту 299.10 та пункту 299.11 статті 299 ПК України, було надіслано засобами поштового зв`язку, рішення № 1269/03-20-24-05 від 23.12.2022 про анулювання реєстрації платником єдиного податку з фізичних осіб з 01.01.2022.

Відтак, документальною перевіркою встановлено безпідставне застосування платником єдиного податку другої групи ФОП ОСОБА_1 пільги по сплаті мита та податку на додану вартість за кодом «224» під час митного оформлення товарів за МД від 11.05.2022 № UA205050/2022/026193, від 17.05.2022 № UA205050/2022/028385.

Митний орган уважає, що позивачем цілеспрямовано створено умови, які не можуть мати іншої мети, крім, як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених МК України, ПК України та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Також зазначає, що акт документальної невиїзної перевірки направлено рекомендованим листом з повідомлення про вручення на адресу ФОП ОСОБА_1 та вручено за довіреністю його представнику 22.04.2025.

Волинською митницею 06.05.2025 складено акт про відмову від отримання акта (довідки) про результати перевірки/неможливості його вручення та підписання №0045/7.3-19/ НОМЕР_1 , оскільки станом на дату складання даного документа акт перевірки від 15.04.2025 №31/25/7.3-19/17/ з додатком не повернуто на адресу митного органу.

Оскаржувані податкові повідомлення-рішення були прийняті митним органом у крайній день, визначеного частиною дванадцятою статті 354 МК України 10-денного строку (робочі дні) для прийняття податкового повідомлення-рішення 06.05.2025.

На момент виставлення податкові повідомлення-рішення та реєстрації супровідного листа відомості про наявність заперечень ФОП ОСОБА_1 у митного органу були відсутні, що підтверджує факт того, що податкові повідомлення-рішення рішень від 06.05.2025 №112, №113 були прийняті у повній відповідності до вимог чинного законодавства, у тому числі, із цілковитим дотриманням строку (арк. спр. 64-72).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 15.12.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування рішень за участі представника відповідача (арк. спр. 157).

Інших заяв по суті справи, передбачених КАС України до суду не надходило.

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Волинською митницею 28.03.2025 на підставі пункту 7 частини першої статті 336, пункту 2 частини третьої статті 345, пункту 2 частини другої статті 351 МК України за результатами аналізу електронних митних декларацій та виявлення ознак, що свідчать про порушення законодавства України в частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, а саме правомірності застосування тарифної пільги (тарифної преференції) по сплаті ввізного мита та ПДВ за кодом преференції «224» при митному оформленні товарів за МД від 17.05.2022 №UA205050/2022/028385, від 11.05.2022 №UA205050/2022/026193, винесено наказ №143 «Про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) вимог законодавства України з питань митної справи» (арк. спр. 111).

На виконанням вимог частини четвертої статті 351 МК України відповідачем направлено повідомлення від 28.03.2025 №7/3-1/19/13/3783 про призначення документальної невиїзної перевірки з 08.04.2025 тривалістю 5 робочих днів, місце проведення якої Волинська область, Ковельський район, село Римачі, вулиця Призалізнична, будинок 13, яке, відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, було отримано позивачем 11.04.2025 (арк. спр. 112-113).

Волинської митницею за результатами проведеної документальної невиїзної перевірки складено акт №31/25/7.3-19/17/ від 15.04.2025 «Про результатами документальної невиїзної перевірки дотримання ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) вимог законодавства України з питань митної справи в частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування за МД: UA205050/2022/026193 від 11.05.2022, UA205050/2022/028385 від 17.05.2022» (далі акт перевірки) (арк. спр. 22-29).

Вказаним актом встановлено порушення: пункту 9-11 розділу XXI «Прикінцеві та перехідні положення» МК України, вимог статті 257, статті 282, статті 292,статті 295, статті 300 МК України в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита на суму 44 496,70 грн згідно Додатку; пункту 69.23 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, підпункту «в» пункту 185.1 статті 185, пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 ПК України в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на суму 100 560,23 грн згідно Додатку.

Акт перевірки направлено товариству рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та було отримано позивачем 22.04.2025, про що вказує підпис у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (арк. спр. 123-124).

Волинською митницею 06.05.2025 складено акт про відмову від отримання акта (довідки) про результати перевірки/неможливості його вручення та підписання №0045/7.3-19/ НОМЕР_1 (арк. спр. 125).

На підставі акту перевірки контролюючим органом 06.05.2025 прийнято податкові повідомлення-рішення форми «Р» №UA112, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем ПДВ з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання на суму 100 560,23 грн основного платежу та 25 140,06 грн за штрафними (фінансовими) санкціями) та форми «Р» №UA113, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем Мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання на суму 44 496,70 грн (арк. спр. 126-129).

ФОП ОСОБА_1 29.04.2025 направило заперечення на акт перевірки разом із підписаним примірником акту, який надійшов до митного органу 06.05.2025 вх №8545/14/7.3-2-19 (арк. спр. 132-143).

Волинською митницею 14.05.2025 прийнято рішення №7.3-2/19/13-5870 щодо розгляду заперечення про залишення висновку акта перевірки без змін, а заперечення - без задоволення (арк. спр. 144-146).

ОСОБА_1 , не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями контролюючого органу звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади державної митної справи, в тому числі процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України.

Відповідно до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 50 МК України передбачено, що відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Частиною першою статті 51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Частиною п`ятою статті 54 МК України передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску.

Частинами першою та другою статті 293 МК України передбачено, що особою, на яку покладається обов`язок із сплати митних платежів, є декларант. Особою, на яку покладається обов`язок із сплати донарахованих митних платежів - податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки, є відповідний платник податків.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 336 МК України митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

За правилами, наведеними у статті 345 МК України, документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких митні органи переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних та інших платежів, а також пені, контроль за справлянням яких покладено на митні органи (частина перша).

Документальні перевірки дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, проводяться митними органами з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 ПК України (частина друга).

Митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи щодо:

1) правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів;

2) обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, застосування знижених ставок ввізного мита;

3) правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення;

4) відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або умовам процедури кінцевого використання, та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі;

5) законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території (частина третя).

Згідно з частиною шостою статті 345 МК України результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення митним органом суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, здійснення заходів, передбачених законами України.

Частиною другою статті 351 МК України визначено, що документальна невиїзна перевірка проводиться у разі, зокрема, виявлення фактів або отримання документів, інформації (відомостей), що свідчать про порушення законодавства України з питань митної справи, під час здійснення пост-митного контролю, аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів.

Відповідно до частини першої статті 352 МК України посадовими особами митних органів під час проведення перевірок можуть бути використані: 1) документи, визначені цим Кодексом; 2) податкова інформація; 3) експертні висновки; 4) судові рішення; 5) отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення; 6) інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.

Таким чином, митний орган вправі проводити документальні перевірки платників податків після проведення митного оформлення товару та його випуску у вільний обіг з підстав виявлення фактів або отримання документів, інформації (відомостей), що свідчать про порушення законодавства України з питань митної справи.

Як встановлено судом, на підставі наказу Волинської митниці від 28.03.2025 №23 відповідачем була проведена документальна невиїзна перевірка дотримання ФОП ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи.

Позивач не заперечує наявність правових підстав для проведення документальної невиїзної перевірки.

Щодо обов`язку врахування заперечення на акт перевірки під час винесення податкових повідомлень-рішень суд зазначає таке.

Відповідно до частини четвертої та п`ятої статті 354 МК України (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), керівник підприємства, що перевірялося, або уповноважена ним особа протягом п`яти робочих днів з дня, що настає за днем отримання акта (довідки), зобов`язані повернути митному органу підписаний примірник акта (довідки). Другий примірник акта (довідки) залишається на підприємстві.

У разі відмови керівника підприємства або уповноваженої ним особи від підписання акта або довідки про результати документальної перевірки посадовими особами митного органу складається відповідний акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки у день їх складення вручається або надсилається керівникові підприємства, що перевірялося.

Судом встановлено, що відповідно до частини другої статті 354 МК України Волинською митницею направлено ФОП ОСОБА_1 у порядку, визначеному статтею 42 ПК України, а саме рекомендованим листом із повідомленням про вручення на податкову адресу позивача, перший примірник акту про результати перевірки від 15.04.2025 №31/25/7.3-19/17/, що підтверджується списком від 16.04.2025 (графа 2, трекінговий номер - 787). Вказане поштове відправлення було вручено за довіреністю представнику ФОП ОСОБА_1 22.04.2025 (арк. спр. 124).

Частиною восьмою статті 354 МК України (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що, у разі незгоди керівника підприємства або уповноваженої ним особи з висновками перевірки чи фактами та даними, викладеними в акті або довідці про результати перевірки, вони зобов`язані підписати акт або довідку з запереченнями, які вони мають право подати протягом п`яти робочих днів з дня отримання акта або довідки.

Отож, враховуючи факт вручення позивачу акта перевірки 22.04.2025 п`ятиденний строк для повернення акту та подання заперечень закінчується 29.05.2025.

У зв`язку із наведеним, відповідачем 06.05.2025 складено акт про відмову від отримання акта (довідки) про результати перевірки/неможливості його вручення та підписання №0045/7.3-19/ НОМЕР_1 (арк. спр. 125) та податкові повідомлення-рішення від 06.05.2025 №UA112 та №UA113 (арк. спр. 126-129).

Як видно з матеріалів справи, картка щодо направлень оскаржуваних податкових повідомлень-рішень була створена 06.05.2025 о 16:08 (арк. спр. 149), натомість заперечення на акт перевірки були зареєстровані у відповідача 06.05.2025 о 16:49 (арк. спр. 150).

Відтак суд погоджується із позицією відповідача, що податкові повідомлення-рішення від 06.05.2025 №112, №113 були прийняті у відповідності до вимог чинного законодавства та із дотриманням строку, визначеного частиною дванадцятою статті 354 МК України.

Поряд із тим суд враховує, що при поданні заперечень позивачем жодних нових доказів, які могли б вплинути на розгляд такого заперечення надано не було.

Вирішуючи питання щодо правомірності прийнятих відповідачем за результатами проведеної перевірки оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, суд враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 271 МК України мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Нормами підпункту «в» пункту 185.1. статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з ввезення товарів на митну територію України.

Згідно з пунктом 187.8. статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Згідно з пунктом 190.1 статті 190 ПК України базою оподаткування податком на додану вартість для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті й включаються до ціни товарів.

Ввізне мито, відповідно до положень статті 272 МК України, встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України. Встановлення нових та зміна діючих ставок ввізного мита, визначених Митним тарифом України, здійснюються Верховною Радою України шляхом прийняття законів України.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 281 МК України допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори. У разі якщо імпорт товару є об`єктом антидемпінгових, компенсаційних або спеціальних заходів, тарифні пільги (тарифні преференції) не встановлюються або зупиняються чи припиняються, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 292 МК України митні платежі не сплачуються у разі, якщо відповідно до згаданого Кодексу, Податкового кодексу України, інших законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України:

1) товари не є об`єктом оподаткування митними платежами;

2) щодо товарів надано звільнення або повне умовне звільнення від сплати митних платежів - у період дії такого звільнення і при дотриманні умов, у зв`язку з якими його надано;

3) при ввезенні товарів на митну територію України або вивезенні товарів з митної території України товари були поміщені у митний режим, який відповідно до положень цього Кодексу не передбачає сплату митних платежів, - на період дії такого режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму.

Статтею 294 МК України встановлено, що об`єкт та база оподаткування митними платежами під час переміщення товарів через митний кордон України визначаються відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України.

Згідно зі статтею 295 МК України митні платежі нараховуються декларантом або іншими особами, на яких покладено обов`язок із сплати митних платежів, самостійно, крім випадків, якщо обов`язок щодо нарахування митних платежів відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України покладається на митні органи. Для цілей нарахування митних платежів застосовуються ставки, що діють на день подання митному органу митної декларації на товари, а в разі якщо митне оформлення здійснюється без подання митної декларації, - на день його здійснення.

Частиною першою статті 300 МК України встановлено, що умови надання звільнення (умовного звільнення) від оподаткування митними платежами визначаються згаданим Кодексом, Податковим кодексом України, іншими законами України та міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Відповідно до підпункту 17.1.4 пункту 17.1 статті 17 ПК України платник податків має право користуватися податковими пільгами за наявності підстав у порядку, встановленому згаданим Кодексом.

Пунктом 30.1 статті 30 ПК України встановлено, що податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 згаданої статті. Згідно з п.30.2 статті 30 Податкового кодексу України - підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Пунктом 30.3 статті 30 ПК України передбачено, що платник податків вправі використовувати податкову пільгу з моменту виникнення відповідних підстав для її застосування і протягом усього строку її дії.

Законом України від 24.03.2022 № 2142-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану», який набрав чинності з дня його опублікування (05.04.2022) у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, внесені зміни до ПК України та МК України, якими передбачено пільги у вигляді звільнення від оподаткування податком на додану вартість операцій з ввезення товарів на митну територію України і ввізним митом товарів.

Відповідно, ПК України доповнено підпунктом 69.23 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення», за змістом якого тимчасово, з 01.04.2022 на період дії воєнного стану на території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення товарів на митну територію України у митному режимі імпорту суб`єктами господарювання, які зареєстровані платниками єдиного податку першої, другої та третьої групи, крім фізичних та юридичних осіб, які обрали ставку єдиного податку, визначену підпунктом 1 пункту 293.3 статті 293 цього Кодексу.

Розділ XXI «Прикінцеві та перехідні положення» МК України доповнено пунктом 9-11, згідно з яким, тимчасово, на період з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану», але не раніше 01.04.2022, до припинення чи скасування воєнного стану на території України, пропуск та митне оформлення товарів, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України для вільного обігу, здійснюється з урахуванням таких особливостей: 1) звільняються від оподаткування ввізним митом, серед іншого, автомобілі легкові, кузови до них, причепи та напівпричепи, мотоцикли, транспортні засоби, призначені для перевезення 10 осіб i більше, транспортні засоби для перевезення вантажів, які ввозяться громадянами на митну територію України для вільного обігу. Звільнення від оподаткування ввізним митом, передбачене цим підпунктом, не поширюється на товари, які мають походження з країни, визнаної державою-окупантом згідно із законом та/або визнаної державою-агресором щодо України згідно із законодавством, або ввозяться з території держави-окупанта (агресора) та/або з окупованої території України, визначеної такою згідно із законом.

Отже, виходячи із системного аналізу наведених вище норм, положення підпункту 69.23 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, в редакції Закону № 2142-ІХ, а також пункту 9-11 розділу XXI МК України застосовуються з 01.04.2022, оскільки про це міститься пряма вказівка у законі.

В подальшому абзаци 1-4 підпункту 1 пункту 9-11 розділу XXI МК України та підпункту 69.23 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України виключені на підставі Закону № 2325-IX від 21.06.2022, який набрав чинності 01.07.2022.

Таким чином, звільнення від сплати ввізного мита та податку на додану вартість, запроваджене Законом № 2142-IX, діяло в період з 01.04.2022 по 30.06.2022.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.05.2025 у справі № 380/17986/22.

Судом встановлено, що позивачем за митною декларацією від 17.05.2022 №UA205050/2022/028385 ввезено товар «Моторний транспортний засіб: квадроцикл колісний, призначений для перевезення людей, бувший у використанні:- марка «YAMAHA»;- модель «GRIZZLY YFM700»,- кузов (шасі, рама) №: « НОМЕР_2 »;- загальна кількість місць, включаючи водія 1;- тип кузова: квадроцикл;- тип двигуна -бензин; - об`єм - 708 см3 (36 кВт); - маркування двигуна -н/в;- колісна формула - 4х4;- такий, що був у користуванні;- календарний рік виготовлення - 2017 р.;- модельний рік виготовлення - 2018 р.;- країна виробництва - США.» Митне оформлення товару здійснено із застосуванням пільги за кодом «224» (арк. спр. 100).

На момент митного оформлення товару за вищевказаною митною декларацією ФОП ОСОБА_1 надав витяг з реєстру платників єдиного податку № 0099 від 12.06.2018, де вказується, що перебував платником єдиного податку другої групи (арк. спр. 106).

Відповідно до Закону України від 04.06.2020 № 674-IX «Про митний тариф України» для товару за кодом УКТ ЗЕД пільгова і повна ставка ввізного мита становлять 10%.

Пунктом 215.3.5-1 статті 215 ПК України, для товарів за кодом УКТ ЗЕД передбачена ставка акцизного податку 50 євро за 1000 см3 з врахуванням вікового коефіцієнту відповідно до Закону України від 08.11.2018 № 2611-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування акцизним податком легкових транспортних засобів».

З урахуванням застосування преференційного режиму оподаткування товару «квадроцикл колісний, призначений для перевезення людей, бувший у використанні:- марка «YAMAHA»;- модель «GRIZZLY YFM700»,….» за МД 17.05.2022 № UA205050/2022/028385 сума умовних нарахувань становить 76 642,16 грн, із них 23 681,84 грн - ввізне мито, 52 960,32 грн - ПДВ.

При митному оформленні даного товару, у відповідності до пункту 215.3.5-1 статті 215 ПК України позивачем нараховано та сплачено акцизний податок за ставкою 50 євро за 1000 см3 з врахуванням вікового коефіцієнту 200 євро, що на дату подання митної декларації становить 4 301,35 грн.

Відповідно до даних, що містяться в вищезазначеній митній декларації, товар заявлений за кодом згідно з УКТ ЗЕД (графа 33) відноситься до підакцизних товарі, а тому операції з ввезення імпортних товарів є об`єктом оподаткування ПДВ за ставкою 20% (пункт 206.2 статті 206 ПК України).

Також ФОП ОСОБА_1 за митною декларацією від 11.05.2022 № UA205050/2022/026193 ввезено товар «Моторний транспортний засіб: квадроцикл колісний, призначений для перевезення людей, бувший у використанні:- марка «CAN-AM RENEGADE»;- модель «XXC 1000R»,- кузов (шасі, рама) №: « НОМЕР_3 »;- загальна кількість місць, включаючи водія 1;- тип кузова: квадроцикл;- тип двигуна -бензин; - об`єм - 976 см3 (66 кВт); - маркування двигуна -н/в;- такий, що був у користуванні;- календарний рік виготовлення - 2015 р.;- модельний рік виготовлення - 2016 р.;- країна виробництва - Мексика». Митне оформлення товару здійснено із застосуванням пільги за кодом «224» (арк. спр. 90).

Відповідно до Закону України від 04.06.2020 № 674-IX «Про митний тариф України» для товару за кодом УКТ ЗЕД пільгова і повна ставка ввізного мита становлять 10%.

Пунктом 215.3.7 статті 215 ПК України передбачено, що для товарів за кодом УКТ ЗЕД передбачена ставка акцизного податку 50 євро за 1000 см3 з врахуванням вікового коефіцієнту відповідно до Закону від 08.11.2018 № 2611-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування акцизним податком легкових транспортних засобів».

З урахуванням застосування преференційного режиму оподаткування товару «квадроцикл колісний, призначений для перевезення людей, бувший у використанні:- марка «CAN-AM RENEGADE»;- модель «XXC 1000R…».за МД від 11.05.2022 № UA205050/2022/026193 сума умовних нарахувань становить 68 414,77 грн, із них 20 814,86 грн - ввізне мито та 47 599,91 грн - ПДВ.

При митному оформленні даного товару, у відповідності до пункту 215.3.5-1 статті 215 ПК України позивачем нараховано та сплачено акцизний податок за ставкою 50 євро за 1000 см3 з врахуванням вікового коефіцієнту 300 євро, що на дату подання митної декларації становить 9 036,10 грн.

Відповідно до даних, що містяться вищезазначеній митній декларації, товар заявлений за кодом згідно з УКТ ЗЕД (графа 33) відноситься до підакцизних товарів, а тому операції з ввезення імпортних товарів є об`єктом оподаткування ПДВ за ставкою 20% (пункт 206.2 статті 206 ПК України).

Як видно з листа Головного управління ДПС у Волинській області від 02.01.2023 №7762/5/03-20-24-05-06, ФОП ОСОБА_1 , у відповідності до пункту 299,10 та пункту 299.11 статті 299 ПК України, було надіслано засобами поштового зв`язку рішення №1269/03-20-24-05 від 23.12.2022 по анулювання реєстрації платником єдиного податку з фізичних осіб з 01.01.2022 (арк. спр. 110).

На момент розгляду даної справи вказане рішення Головного управління ДПС у Волинській області є чинним та до суду не оскаржувалось.

Відповідно до статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, серед іншого, такі відомості, у тому числі у вигляді кодів:

1) заявлений митний режим, тип декларації та відомості про особливості переміщення;

2) відомості про декларанта, уповноважену особу, яка склала декларацію, відправника, одержувача, перевізника товарів і сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або іншого документа, що використовується в міжнародній практиці замість договору (контракту), а в разі якщо зовнішньоекономічний договір (контракт) укладено на підставі посередницького договору, - також про іншу, крім сторони зовнішньоекономічного договору (контракту), сторону такого посередницького договору;

3) відомості про найменування країн відправлення та призначення;

4) відомості про транспортні засоби комерційного призначення, що використовуються для міжнародного перевезення товарів та/або їх перевезення митною територією України під митним контролем, та контейнери; 5) відомості про товари: а) найменування; б) звичайний торговельний опис, що дає змогу ідентифікувати та класифікувати товар; в) торговельна марка та виробник товарів (за наявності у товаросупровідних та комерційних документах); г) код товару згідно з УКТ ЗЕД; ґ) найменування країни походження товарів (за наявності); д) опис упаковки (кількість, вид); е) кількість у кілограмах (вага брутто та вага нетто) та інших одиницях виміру; є) фактурна вартість товарів; ж) митна вартість товарів та метод її визначення; з) відомості про уповноважені банки декларанта; и) статистична вартість товарів;

6) відомості про нарахування митних та інших платежів, а також про застосування заходів гарантування їх сплати: а) ставки митних платежів; б) застосування пільг зі сплати митних платежів; в) суми митних платежів; г) офіційний курс валюти України до іноземної валюти, у якій складені рахунки, визначений відповідно до статті 3-1 цього Кодексу; ґ) спосіб і особливості нарахування та сплати митних платежів; д) спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати).

Відповідно до пункту 3.2 наказу Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 651 «Про затвердження Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа» зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.08.2012 за № 1372/21684 (далі - наказ Міністерства фінансів України від 30.05.2017 № 651) «відомості, заявлені у МД декларантом або уповноваженою ним особою, є відомостями, необхідними для митних цілей».

Згідно з пункту 3.3 наказу Міністерства фінансів України від 30.05.2017 № 651 «графи A, C, D/J, E/J, F, G, I» паперового примірника МД та її електронної копії або електронної МД заповнюються посадовими особами митних органів. Інші графи МД заповнюються Декларантом. Відповідно до розділу 2 наказу Міністерства фінансів України від 30.05.2017 № 651 «Поміщення товарів у митні режими імпорту, реімпорту, переробки на митній території України, тимчасового ввезення, знищення або руйнування, відмови на користь держави та поміщення іноземних товарів у митні режими митного складу, вільної митної зони, безмитної торгівлі» у графі 36 митної декларації «преференція» зазначаються цифрові коди податкових пільг відповідно до класифікатора звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України, передбачених законодавством щодо товару, описаного в графі 31 МД та класифікованого в графі 33 МД. Коди формуються за такою схемою: МММАААППП, де: МММ - код пільги в обкладенні товару ввізним митом; ААА - код пільги в обкладенні товару акцизним податком; ППП - код пільги в обкладенні товару податком на додану вартість. В інших випадках у графі проставляється «000000000».

Перевіркою митного оформлення товарів ФОП ОСОБА_3 . Як видно з графи 36 «преференція» митних декларацій від 11.05.2022 № UA205050/2022/026193 та від 17.05.2022 № UA205050/2022/028385 проставлено код «224000224».

Відповідно до статті 74 МК України, митний режим імпорту (випуску для вільного обігу) - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари після сплати всіх митних платежів, встановлених законами України на імпорт цих товарів, та виконання усіх необхідних митних формальностей випускаються для вільного обігу на митній території України.

Статтею 75 МК України встановлено умови поміщення товарів у митний режим імпорту.

Пунктом 2 частини третьої статті 75 МК України визначено, що для поміщення товарів у митний режим імпорту, особа, на яку покладається дотримання вимог митного режиму, повинна сплатити митні платежі, якими відповідно до законів України обкладаються товари під час ввезення на митну територію України в режимі імпорту.

Базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів (пункт 190.1 статті 190 ПК України).

Відповідно підпункту «в» пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з ввезення товарів на митну територію Україну.

Пунктом 187.8 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Податок на додану вартість нараховується за ставкою 20% бази оподаткування відповідно до пункту 190.1 статті 190 ПК України.

Враховуючи вищевказане та рішення Головного управління ДПС у Волинській області №1269/03-20-24-05 від 23.12.2022 по анулювання реєстрації платником єдиного податку з фізичних осіб з 01.01.2022, суд погоджується із висновком Волинської митниці про неправомірність використання позивачем пільги зі сплати ввізного мита та ПДВ за кодом «224» за МД від 11.05.2022 № UA205050/2022/026193, від 17.05.2022 № UA205050/2022/028385.

Щодо посилання позивача на заяви від 03.04.3034 №5825 та №5889 про внесення змін до МД UA205050/2022/026193 від 11.05.2022, UA205050/2022/028385 від 17.05.2022 (арк. спр. 35-36) суд зазначає наступне.

Згідно із частиною першою статті 269 МК України (в редакції на момент складення таких заяв), відповідно до положень цієї статті за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи та з дозволу митного органу відомості, зазначені в митній декларації, можуть бути змінені або митна декларація може бути відкликана. У разі відмови у наданні такого дозволу митний орган зобов`язаний невідкладно, письмово або в електронному вигляді, повідомити декларанта про причини і підстави такої відмови.

Внесення змін до митної декларації, прийнятої митним органом, допускається до моменту завершення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до заявленого митного режиму, а також протягом трьох років з дня завершення їх митного оформлення. Зміни повинні стосуватися лише товарів, транспортних засобів комерційного призначення, зазначених у митній декларації (частина друга статті 269 МК України).

Якщо після випуску у вільний обіг товарів, митний контроль яких здійснювався без проведення митного огляду, декларантом виявлені товари, переміщені через митний кордон України і не зазначені в митній декларації, за письмовим зверненням декларанта та з дозволу митного органу допускається внесення до митної декларації змін щодо збільшення кількості товарів, випущених у вільний обіг на митній території України, у зв`язку з виявленням незадекларованих товарів (частина третя статті 269 МК України).

Внесення до митної декларації змін, які впливають на застосування до товарів заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, здійснюється за умови дотримання таких заходів. (частина четверта статті 269 МК України).

Відкликання митної декларації допускається лише до моменту завершення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до заявленого митного режиму (частина п`ята статті 269 МК України).

Якщо товари, транспортні засоби комерційного призначення, оформлені за декларацією для вивезення за межі митної території України, не перетнули державний кордон України протягом 180 днів, митний орган визнає цю митну декларацію недійсною. Зазначений строк може бути зменшений за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи (частина шоста статті 269 МК України).

Порядок внесення змін до митних декларацій, їх відкликання та визнання недійсними визначається Кабінетом Міністрів України (частина сьома статті 269 МК України).

Після відкликання або визнання недійсною митної декларації товари, транспортні засоби комерційного призначення, що в ній задекларовані, повинні бути видані з-під митного контролю за заявою декларанта або уповноваженої ним особи, якщо до початку митного оформлення цих товарів, транспортних засобів комерційного призначення вони перебували у вільному обігу на митній території України, або задекларовані протягом 10 днів до обраного митного режиму (частина восьма статті 269 МК України).

Посадові особи митних органів не мають права заповнювати митну декларацію, змінювати відомості, зазначені в митній декларації, крім внесення до неї відомостей, що належать до повноважень митних органів (частина дев`ята статті 269 МК України).

У разі виявлення порушень митних правил щодо задекларованих у митній декларації товарів, транспортних засобів комерційного призначення внесення змін, відкликання та визнання недійсною цієї декларації до закінчення провадження у відповідних справах забороняються. Не порушується провадження у справах про порушення митних правил у випадках, якщо декларант або уповноважена ним особа самостійно звернулися до митного органу з проханням про внесення змін до митної декларації відповідно до частин другої - четвертої цієї статті (частина десята статті 269 МК України).

Натомість матеріали справи не містять доказів надіслання та отримання Волинською митницею заяв від 03.04.3034 №5825 та №5889 про внесення змін до МД UA205050/2022/026193 від 11.05.2022, UA205050/2022/028385 від 17.05.2022. До того ж, в матеріалах справи відсутні докази прийняття таких змін відповідачем, а тому такі МД, на момент розгляду даної справи, є чинними в первинній редакції, а посилання ОСОБА_1 щодо подання заяв безпідставним.

Разом із тим суд враховує, що відповідно до пунктів 123.1 - 123.2 статті 123 ПК України, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у разі визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення бюджетного відшкодування або виявлення фактів використання податкових пільг не за цільовим призначенням чи всупереч умовам чи цілям їх надання

Вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Діяння, передбачені пунктом 123.1 (крім діянь, передбачених пунктом 123.2-1) цієї статті, вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

З наведеного слідує, що накладення штрафу за пунктом 123.3 статті 123 ПК України можливе лише у випадку встановлення податковим органом умислу в діях платника щодо не сплати повторно протягом 1095 календарних днів узгодженої суми грошового зобов`язання.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16.01.2020 №466-IX (далі - Закон №466) визначено, у яких випадках діяння вважається таким, що вчинене умисно, а також зазначено, що необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення, у випадках, визначених пунктами 119.3 статті 119, пунктами 123.2-123.5 статті 123, пунктами 124.2-124.3 статті 124, пунктами 125-1.2-125-1.4 ст. 125-1 ПК України, є встановлення контролюючими органами вини особи.

Податковим правопорушенням, за приписами пункту 109.1 статті 109 ПК України, є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (у т.ч. осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Варто зазначити, що ПК України не містить визначення поняття «вина», однак умови, за яких особа вважається винною, наведені у пунктах 112.1 та 112.2 статті 112 ПК України, відповідно до яких особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання. Крім того, необхідно враховувати, що вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Таким чином, умовами, які визначають вину особи, у розумінні статті 112 ПК України є:

- встановлення можливості дотримання особою правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжиття цією особою достатніх заходів щодо їх дотримання;

- доведення контролюючим органом того, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Для притягнення до фінансової відповідальності платника податків згідно з цією нормою за загальним правилом достатнім є виявлення факту допущення платником податків порушення строку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання. Водночас, обов`язковою умовою, з якою законодавець пов`язує настання відповідальності у вигляді штрафу за пунктами 123.2 та 123.3 статті 123 ПК України є доведення контролюючим органом вини платника податків у формі умислу, а саме, - що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм ПК України, але умисно не вчиняв певні дії щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.

Невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил завжди є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків, закріплених за платником податків у статті 16 ПК України. Вина є характеризуючою обставиною дій (бездіяльності) особи, яка полягає у тому, що особа повинна та може дотримуватися встановлених Кодексом правил та норм. Вина в податкових правопорушеннях завжди нерозривно пов`язана з встановленням умислу.

У противагу цьому слід зазначити, що умисел у діях платника податків відсутній, якщо результат його поведінки не залежить від змісту і порядку дій. Тобто у разі, коли платник, діючи своєчасно, добросовісно й з належною обачністю не зміг би уникнути негативних наслідків податкового характеру. Відтак, особа вважається такою, що умисно допустила порушення податкової дисципліни, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких ПК України передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Саме можливість особою дотримуватися правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, однак не вжиття нею достатніх заходів щодо їх дотримання, через вчинення дій, які можуть бути кваліфіковані як нерозумні, недобросовісні та без належної обачності, за умови доведення цього контролюючим органом, є свідченням вини особи у вчиненні податкового правопорушення.

Обов`язок доведення вини покладено на контролюючий орган, без виконання якого особу неможливо притягнути до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, для кваліфікації якого умовою є наявність вини.

Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 16.11.2023 у справі № 160/24147/21.

У постанові Верховного суду від 08.12.2022 у справі № 520/9294/21 розтлумачено положення чинного податкового законодавства, які визначають вину як об`єктивну сторону податкових правопорушень. Тому для встановлення її наявності контролюючому органу необхідно довести не наявність відповідного ставлення платника податків до своїх протиправних дій/бездіяльності (усвідомлення своїх дій, розуміння наслідків тощо), що платник податків, вчиняючи дії або допускаючи бездіяльність, за які встановлена відповідальність, діяв «нерозумно, недобросовісно та без належної обачності».

Таким чином, обов`язок доведення вини Кодексом покладено на контролюючий орган, без виконання якого, особу не можливо буде притягнути до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, для кваліфікації якого, умовою є наявність вини.

Згідно з пунктом 109.3 статті 109 ПК України необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи, лише у випадках визначених пунктом 119.3 статті 119, пунктами 123.2 - 123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2 - 125-1.4 статті 125-1 ПК України.

В інших випадках, визначених Кодексом, за які передбачена фінансова відповідальність, обов`язок встановлення вини особи на контролюючі органи не покладений. Підставою для притягнення особи до фінансової відповідальності є виключно не дотримання нею вимог Кодексу, за які така відповідальність встановлена.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що юридичним фактом, з яким законодавець пов`язує відповідальність у вигляді штрафу за пунктами 123.2-123.3 статті 123 ПК України, є обов`язок доведення контролюючим органом вини платника податків, а саме, що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм ПК України, але умисно не вчиняв певні дії щодо декларування та сплати податкового зобов`язання.

Матеріалами справи підтверджується неправомірність використання позивачем пільги зі сплати ввізного мита та ПДВ за кодом «224» за МД від 11.05.2022 № UA205050/2022/026193, від 17.05.2022 № UA205050/2022/028385. Водночас, доказів того, що позивач умисно вчинив такі дії матеріали справи не містять та відповідачем таких доказів не надано.

Акт перевірки також не містить обґрунтувань щодо наявності в діях позивача умислу на вчинення правопорушення.

В свою чергу, відсутність в акті перевірки інформації, яка характеризує таку ознаку виявленого діяння як умисність, вказує на необґрунтованість застосування пункту 123.2 статті 123 ПК України.

Отже, в даному випадку, має місце неправомірність використання позивачем пільги зі сплати ввізного мита та ПДВ за кодом «224» за наведеними МД без умислу.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що штрафні санкції мали бути застосовані в розмірі 10% суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування згідно з пунктом 123.1 статті 123 ПК України.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Як передбачено статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд уважає податкові повідомлення-рішення від 06.05.2025 №112 в частині донарахування податку на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання у розмірі 100 560,23 грн та в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 10 056,02 грн (10%) та від 06.05.2025 №113 щодо донарахування мита на нафтопродукти, транспортні засоби та шини до них, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності у розмірі 44 496,70 грн є законними та скасуванню не підлягають.

У зв`язку з необґрунтованістю застосування відповідачем пункту 123.2 статті 123 ПК України, вказане податкове повідомлення-рішення від 06.05.2025 №112, в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 15 084,04 грн (15%), є безпідставним та не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд враховує наступне.

Згідно платіжної інструкції від 07.11.2025 №1.390452445.1 позивачем було сплачено судовий збір у сумі 2 422,40 грн (арк. спр. 59).

Оскільки суд задовольняє позов частково, то за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір в сумі 214,69 грн (двісті чотирнадцять гривень 69 копійок) пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Митного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Волинської митниці (44350, Волинська область, Ковельський район, село Римачі, вулиця Призалізнична, 13, ідентифікаційний код юридичної особи 43958385) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Волинської митниці від 06 травня 2025 року №112 форми «Р» в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 15 084,04 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці судовий збір в сумі 214,69 грн (двісті чотирнадцять гривень 69 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович