Справа № 300/4353/25
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2026-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 рокуЛьвівСправа № 300/4353/25 пров. № А/857/49280/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Качмара В.Я., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року, головуючий суддя Шумей М.В., ухвалене у м. Івано-Франківськ, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ГУПФУ в Рівненській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Рівненській області №95 від 05.05.2025 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком згідно поданої заяви від 28.04.2025 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, , призначити ОСОБА_1 , пенсію за віком з 15.04.2025 року наступного дня після досягнення пенсійного віку, з урахуванням до страхового стажу періоду роботи з 01.08.1987 року по 30.04.1994 року бухгалтером у Профкомі ВАТ ІФ «Металопласт».

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області неправомірно не зарахувало до страхового стажу роботи періоди роботи, а саме з 01.08.1987 року по 30.04.1994 року бухгалтером у Профкомі ВАТ ІФ «Металопласт», тим самим позбавило права для отримання пенсії. Відтак, рішення ГУ ПФУ в Рівненській області №95 від 05.05.2025 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком згідно поданої заяви від 28.04.2025 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №95 від 05.05.2025 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком згідно поданої заяви від 28.04.2025 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, , призначити ОСОБА_1 , пенсію за віком з 15.04.2025 року наступного дня після досягнення пенсійного віку, з урахуванням до страхового стажу періоду роботи з 01.08.1987 року по 30.04.1994 року бухгалтером у Профкомі ВАТ ІФ «Металопласт».

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ в Рівненській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, не надано належної правової оцінки наявним доказам, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що надана позивачем довідка від 10.03.2009 року № 4 не містить посилань на первинні документи (накази, відомості про нарахування заробітної плати, особові рахунки), на підставі яких вона була видана. Також, не враховано періоди трудової діяльності до 05.03.2009 року, згідно із записами дублікату трудової книжки серії НОМЕР_1 від 09.03.2009 року, оскільки, на переконання пенсійного органу, її заповнено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, а саме: записи про роботу передують даті видачі трудової книжки. *Періоди частково зараховано згідно даних, які містяться в Реєстрі Застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування (ОК-5).

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 досягнула пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», 60 років. Необхідний стаж роботи для призначення пенсії для осіб, які досягнули пенсійного віку у період з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року 32 роки.

В межах 3-місячного строку від дати досягнення передбаченого Законом пенсійного віку, 28.04.2025 року за допомогою засобів веб-порталу ПФУ позивачка звернулася з заявою про призначення пенсії за віком.

До заяви про призначення пенсії нею було подано повний пакет документів про стаж роботи, заробітну плату, а також документи, що посвідчують особу, як це передбачено пунктами 1.1 та 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління ПФУ від 25.11.2005 року № 22-1. Таким чином, ОСОБА_1 було здійснено всі необхідні дії з оформлення свого права на призначення пенсії за віком.

Однак, 05.05.2025 року за №95 ГУ ПФУ в Рівненській області прийняло рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, з підстав відсутності, на думку відповідача, 32 років страхового стажу. В даному рішенні значиться, що страховий стаж заявниці становить 29 років 11 місяців 14 днів.

Також, у рішенні вказано, що до страхового стажу не зараховано період з 01.08.1987 року по 30.04.1994 року, оскільки, на переконання відповідача, відсутні підстави видачі довідки.

Також, у рішенні зазначається, що не враховано періоди трудової діяльності до 05.03.2009 року, згідно із записами дублікату трудової книжки серії НОМЕР_1 від 09.03.2009 року, оскільки, на переконання пенсійного органу, її заповнено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, а саме: записи про роботу передують даті видачі трудової книжки. *Періоди частково зараховано згідно даних, які містяться в Реєстрі Застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування (ОК-5).

Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Отже, позивач набула право на зарахування періоду роботи з 01.08.1987 року по 30.04.1994 року бухгалтером у Профкомі ВАТ ІФ «Металопласт», до її страхового стажу, а відтак, і на призначення їй пенсії за віком, яке було порушено внаслідок протиправних дій відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Як передбачено статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення» - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Статтею 24 вказаного Закону передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно із статтею 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Порядок №637).

Згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ та організацій або їх правонаступників, в яких має бути вказано період роботи, що зараховується до спеціального стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи, первинні документи за час виконання роботи.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Вимоги до ведення та заповнення трудових книжок працівників у період до 1992 року включно визначала Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 року №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 року №252; зі змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.1990 року №412; далі - Інструкція №162).

Разом з тим, наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за №110, затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція №58) та визначено, що з прийняттям цього наказу Інструкція №162 не застосовується.

Разом з тим, що положення Інструкції №162 та Інструкції №58 узгоджуються за своєю структурою й змістом, а відтак не потребують повторення.

Згідно з пунктом 1.1 Інструкції №58, встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

В пункті 2.2 Інструкції №58 передбачено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу; до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України.

Згідно із п.2.11 Інструкції №58 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Пунктами 2.12-2.13 Інструкції №58 передбачено, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця, який зобов`язаний здійснити виправлення у трудовій книжці у разі виявлення неправильного або неточного запису.

З матеріалів справи слідує, що в дублікаті трудової книжки НОМЕР_1 від 09.03.2009 року зазначено, що з 12.05.1987 року ОСОБА_1 була прийнята в Івано-Франківський фурнітурний завод (з 06.01.1995 року перейменовано у ВАТ «ІФ Металопласт») на посаду бухгалтера в заводську бухгалтерію, з 01.07.2005 року звільнена з роботи за угодою сторін.

Однак, оскільки первинна трудова книжка була позивачкою втрачена, тому у дублікаті трудової книжки не в повній мірі висвітлені усі її переведення по роботі в межах ВАТ «ІФ Металопласт».

Так, зокрема з 01.08.1987 року вона була прийнята на посаду бухгалтера в Профком ВАТ ІФ «Металопласт» (згідно наказу № 29 від 01.08.1987 року), де пропрацювала по 30.04.1994 року (згідно наказу № 2 від 30.04.1994 року), що підтверджується довідкою від 10.03.2009 року №4, виданою Профкомом ВАТ ІФ «Металопласт».

В свою чергою позивач, з 12.05.1994 року вона була прийнята на посаду бухгалтера ВАТ ІФ «Металопласт» згідно наказу №9, а з 01.07.2005 року звільнена з посади бухгалтера ВАТ ІФ «Металопласт» згідно наказу №56-к. Оскільки, у період з 01.08.1987 року по 30.04.1994 року ОСОБА_1 працювала бухгалтером не безпосередньо на самому заводі, а в Профкомі ВАТ «ІФ Металопласт», тому відсутній наказ про її прийняття на роботу від 01.08.1987 року в наказах з особового складу Івано-Франківського фурнітурного заводу.

Однак, стаж бухгалтером у Профкомі ВАТ ІФ «Металопласт» належним чином підтверджується довідкою від 10.03.2009 року №4, виданою Профкомом ВАТ ІФ «Металопласт», в якій містяться посилання на первинні документи, а саме: наказ № 29 від 01.08.1987 року про прийняття на роботу, наказ № 2 від 30.04.1994 року про звільнення.

Довідка від 10.03.2009 року №4 про стаж роботи позивачки засвідчена підписом голови профкому В.Г. Василишин, скріплена печаткою Профкому ВАТ ІФ «Металопласт», а також його кутовим штампом з усіма необхідними реквізитами. Крім цього, на звороті довідки містяться штампи про перейменування підприємства та печатка відділу кадрів ВАТ ІФ «Металопласт».

Щодо доводів відповідача, що трудову книжку позивача заповнено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, оскільки записи про роботу передують даті видачі трудової книжки, то колегія суддів не приймає такі доводи до уваги і зазначає наступне.

Згідно із п.п. 5.3-5.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Державним комітетом з праці та соціальним питанням від 20.06.1974 №163, особа, яка втратила трудову книжку (вкладиш до неї), має негайно заявити про це адміністрації за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви адміністрація видає працівникові іншу трудову книжку або вкладку до неї (нових зразків) із написом "Дублікат" у правому верхньому кутку першої сторінки.

Дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. До розділів "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" та "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження та заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).

Якщо працівник до вступу на дане підприємство вже працював як робітник або службовець, то при заповненні дубліката трудової книжки у розділі "Відомості про роботу" у графі 3 насамперед вноситься запис про загальний стаж роботи як робітник або службовець до вступу на дане підприємство, підтвердженому документами.

Після цього загальний стаж, підтверджений належним чином оформленими документами, записується за окремими періодами роботи у такому порядку: у графі 2 вказується дата прийому на роботу; у графі 3 пишеться найменування підприємства, де працював робітник або службовець, а також цех (відділ) та посада (робота), на яку був прийнятий працівник, а починаючи з 1 січня 1986 р. - та відомості (за їх наявності), передбачені в абзаці третьому пункту 2.13 цієї Інструкції.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що наявність сумнівів у відповідача щодо достовірності трудового стажу позивача, може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Разом з тим, відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити стаж позивачки.

У Постанові від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

У той же час слід враховувати, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, а право на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок заповнення документів.

Відсутність інших документів на підтвердження трудового стажу не може нівелювати відомості зазначені в архівних довідках та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого ним трудового стажу.

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу, тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним.

Законодавець не тільки наділив відповідача правом на перевірку відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, а й зобов`язав витребовувати в установленому законодавством порядку відомості, необхідні для здійснення покладених на відповідача завдань та сприяти особам, що звернулись за призначенням пенсії, в одержанні відсутніх у них документів для призначення пенсії.

З огляду на зазначене, відповідачу слід урахувати, що у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачу надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених в архівних довідках відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

За таких же підстав, колегія суддів вважає, що відповідачем протиправно не зараховано спірний період до страхового стажу позивача, покликаючись на формальні підстави.

Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наявність формальних неточностей у документах не може бути правовою підставою для органів пенсійного фонду щодо відмови особі у реалізації її конституційного права на соціальний захист, спірний період роботи позивачки з 01 серпня 1987 року по 30 квітня 1994 року на посаді бухгалтера у Профкомі ВАТ ІФ «Металопласт» підтверджується довідкою про стаж роботи, а відтак підлягає зарахуванню до страхового стажу, тому позивач набула право на призначення пенсії за віком.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду попередньої інстанції про те, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року у справі №300/4353/25 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді В. Я. Качмар
Т. В. Онишкевич