Справа № 380/16721/25
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2026-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 рокуЛьвівСправа № 380/16721/25 пров. № А/857/43205/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кузьмича С. М., Мікули О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2025 року в справі № 380/16721/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Мартинюк В.Я.,

час ухвалення рішення 11 вересня 2025 року,

місце ухвалення рішення м.Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, в якому просила:

визнати протиправним та скасувати рішення від 09.04.2025 року о/р № НОМЕР_1 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 »;

зобов`язати зарахувати до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії державного службовця, відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. №3723-ХІ, Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VIII, стаж роботи на посадах спеціалістів в органах місцевого самоврядування за період з 01.10.2001 року по 01.04.2025 року;

зобов`язати призначити та виплачувати з 02 квітня 2025 року пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. №3723-ХІ, пунктів 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VIII на підставі заяви про призначення/перерахунок пенсії за № 2502 від 02.04.2025р., довідки № від 02.04.2025р. про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), довідки № 2603-вих-131 від 02.04.2025р. про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця та довідки № від 02.04.2025р. про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Галицьким відділом соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2025 року адміністративний позов задоволено частково та ухвалено вийти за межі позовних вимог.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 09.04.2025 року о/р № НОМЕР_1 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 ».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії державного службовця, відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІ, Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, стаж роботи на посадах спеціалістів в органах місцевого самоврядування за період з 01.10.2001 року по 01.04.2025 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві з урахуванням правової оцінки, наданої судом, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо переведення, призначення та виплати з 02 квітня 2025 року пенсії за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІ, пунктів 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII на підставі заяви про призначення/перерахунок пенсії за №2502 від 02.04.2025, довідки № від 02.04.2025 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), довідки №2603-вих-131 від 02.04.2025 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця та довідки № від 02.04.2025 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Галицьким відділом соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач ГУ ПФУ в м.Києві, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні адміністративного позову повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що стаж роботи в органах місцевого самоврядування до періоду державної служби враховується лише до 04.07.2001 року. Водночас позивачка станом на 01 травня 2016 року не займала посаду державної служби, стаж становить лише 6 років, 3 місяці 11 днів. Відтак, відсутні правові підстави для призначення відповідної пенсії.

Позивач подала до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому висловив незгоду з її доводами, вважає оскаржуване рішення суду обґрунтованим та законним. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що оскільки учасниками справи не оскаржується рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог у задоволенні яких було відмовлено, тому, з огляду на положення ст. 308 КАС України, оскаржуване судове рішення в цій частині не є предметом апеляційного перегляду.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

З трудової книжки серія НОМЕР_2 убачається, що позивач працювала, зокрема серед іншого, на таких посадах:

19.05.1995 - на посаді головного бухгалтера відділу субсидій по переводу з ЖЕК-100 з випробувальним терміном один місяць в Галицьку районну адміністрацію виконавчого комітету Львівської міської ради;

20.06.1995 на посаді головного бухгалтера відділу субсидій;

20.06.1995 прийняла Присягу державного службовця;

20.06.1995 присвоєно 15 ранг державного службовця;

01.09.1998 присвоєно 14 ранг державного службовця;

01.09.2000 присвоєно 13 ранг державного службовця;

30.09.2001 звільнена у зв`язку з переведенням у відділ праці та соціального захисту населення;

01.10.2001 реорганізовано відділ субсидій у відділ праці та соціального захисту населення;

01.10.2001 на посаді завідувача сектором бухгалтерського обліку та звітності відділу праці та соціального захисту населення за переведенням;

01.10.2001 присвоєно 13 ранг посадової особи місцевого самоврядування 7 категорії посад;

01.10.2001 складена Присяга посадової особи місцевого самоврядування;

01.01.2003 посада завідувача сектором бухгалтерського обліку та звітності віднесена до 6 (шостої) категорії посад органів місцевого самоврядування;

01.01.2003 присвоєно 11 (одинадцятий) ранг посадової особи місцевого самоврядування;

04.01.2007 переведена за згодою на посаду завідувача сектору бухгалтерського обліку і звітності Галицького відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради.

З матеріалів справи видно, що позивач звернулася до органів Пенсійного фонду із заявою від 02.04.2025 щодо призначення/перерахунку пенсії згідно Закону України «Про державну службу».

До вказаної заяви надано довідку від 02.04.2025 № про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), довідку від 02.04.2025 №2603-вих-131 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця та довідку від 02.04.2025 № про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Галицьким відділом соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 09.04.2025 о/р № НОМЕР_1 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 » відмовлено в переході на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу».

Мотивами відмови є те, що оскільки на день набрання чинності Законом №889-VIII особа не займала посади державної служби, а набутий стаж на день набрання чинності Законом України «Про державну службу» №889-VIII (01.05.2016) на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-ХII, становить 6 років, 3 місяці, 11 днів (за період 20.06.1995 по 30.09.2001), а тому прийнято рішення про відмову в переході на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» згідно заяви від 02.04.2025 №2502.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернулася з цим позовом до суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Переглядаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що таким, зобов`язано Головне управління зарахувати позивачу до стажу державної служби періоди роботи з 01.10.2001 по 01.04.2025 в органах місцевого самоврядування.

В цьому контексті апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

До 1 травня 2016 року умови пенсійного забезпечення державних службовців визначалися Законом N 3723-XII.

Відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року N 3723-XII пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

На час виникнення спірних відносин, принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначалися Законом N 889-VIII.

При цьому, відповідно до пункту 2 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону N 889-VIII з 1 травня 2016 року втратив чинність Закон N 3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Суд констатує, що право на призначення пенсії на підставі статті 37 Закону N 3723-XII як спеціального закону (lex specialis) збережено для осіб, визначених у пунктах 10, 12 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону N 889-VIII.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що особам, визначеним у пунктах 10, 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону N 889-VIII надано право вибору, на підставі якого закону їм має бути призначена пенсія.

Подібних висновків щодо застосування зазначених норм матеріального права дійшов Верховний Суд у рішенні від 04 квітня 2018 року у зразковій справі N 822/524/18, а також у постановах від 01 грудня 2020 року у справі N 466/6057/17, від 16 грудня 2021 року у справі N 538/804/17, від 22 червня 2021 року у справі N 308/67/17, від 29 вересня 2022 року у справі N 234/6967/17 та від 29 листопада 2022 року у справі N 431/991/17.

Таким чином право на пенсію державного службовця за змістом частини першої статті 37 Закону N 3723-XII мали особи, які: а) досягли певного віку; б) мають передбачений законодавством страховий стаж; в) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

За наведеного правового регулювання, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону N 3723-XII після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону N 3723-XII і Прикінцевих та перехідних положень Закону N 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Тобто, за наявності у особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону N 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 15 грудня 2020 року у справі N 560/2398/19.

В межах судового розгляду, скаржник (відповідач) доводить, що в позивачки відсутній стаж державної служби 01.10.2001 року по 01.04.2025 року, оскільки остання працювала посадовою особою органу місцевого самоврядування, а стаж роботи на посадах в органах місцевого самоврядування зараховувався до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії державного службовця лише до 04.07.2001.

У цьому контексті судова колегія зазначає, що відповідно до п. 8 Прикінцевих положень Закону України "Про державну службу" N 889 стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.94 N 283 (діяла до набрання чинності Законом України "Про державну службу" N 889), робота на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у ст. 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу державної служби.

Більше того, Верховний Суд в постанові від 10.05.2018 за результатом розгляду справи N 351/1792/17 зазначив, що після набрання чинності Законом України "Про державну службу" N 889 положення законодавства в частині механізму обрахунку стажу державної служби не змінилися.

Відповідно до статті 46 Закону України "Про державну службу" N 889 та пункту 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 N 229, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування" зараховується до стажу державної служби.

Також Верховним Судом в постанові від 11.04.2023 року в справі N 1.380.2019.003855 відхилено міркування про те, що стаж роботи на посадах в органах місцевого самоврядування зараховувався до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії державного службовця лише до 04.07.2001.

Статтею 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" передбачено, зокрема, шоста категорія - посади керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, керівників структурних підрозділів виконавчого апарату районних та секретаріатів районних у містах Києві та Севастополі рад та їх заступників, керівників управлінь, відділів та інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст районного значення), районних у містах рад та їх заступників, помічників голів, радників, консультантів, начальників секторів, головних бухгалтерів, спеціалістів управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст обласного значення та міста Сімферополя) рад.

З трудової книжки серія НОМЕР_2 вбачається, що позивач працювала, зокрема серед іншого, на таких посадах:

20.06.1995 на посаді головного бухгалтера відділу субсидій Галицької районної адміністрації виконавчого комітету Львівської міської ради;

20.06.1995 прийняла Присягу державного службовця;

20.06.1995 присвоєно 15 ранг державного службовця;

01.09.1998 присвоєно 14 ранг державного службовця;

01.09.2000 присвоєно 13 ранг державного службовця;

30.09.2001 звільнена у зв`язку з переведенням у відділ праці та соціального захисту населення;

01.10.2001 реорганізовано відділ субсидій у відділ праці та соціального захисту населення;

01.10.2001 на посаді завідувача сектором бухгалтерського обліку та звітності відділу праці та соціального захисту населення за переведенням;

01.10.2001 присвоєно 13 ранг посадової особи місцевого самоврядування 7 категорії посад;

01.10.2001 складена Присяга посадової особи місцевого самоврядування;

01.01.2003 посада завідувача сектором бухгалтерського обліку та звітності віднесена до 6 (шостої) категорії посад органів місцевого самоврядування;

01.01.2003 присвоєно 11 (одинадцятий) ранг посадової особи місцевого самоврядування;

04.01.2007 переведена за згодою на посаду завідувача сектору бухгалтерського обліку і звітності Галицького відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради.

Враховуючи наведене, оскільки позивачка у період часу з 20.06.1995 року (в тому числі станом на 01 травня 2016 року) працювала на посаді шостої категорії посадової особи місцевого самоврядування, то доводи відповідача про відсутність у ОСОБА_1 стажу державної служби після 04.07.2001 року є безпідставними.

Водночас Верховний Суд в постанові від 22 травня 2024 року в справі № 500/1404/23 наголосив, що до стажу державної служби може бути враховано лише стаж, набутий на посадах державної служби або прирівняних до них посад до 01 травня 2016 року та обрахований у відповідності до положень Порядку № 283. Водночас стаж, набутий після 01 травня 2016 року на посадах державної служби зараховується до страхового стажу і відповідно до статті 90 Закону № 889-VIII слугує підставою для призначення пенсії та обрахунку її розміру у відповідності до Закону № 1058-IV.

Колегія суддів наголошує, що вказаний висновок узгоджується з позицією Конституційного Суду України, що висловлена у рішенні від 23 грудня 2022 року № 3-р/2022. КСУ у цій справі зазначив, що підпункт 1 пункту 2 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII не дає можливості враховувати стаж державної служби, набутий після 1 травня 2016 року, як такий, що відповідає вимогам пунктів 10, 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII, та для набуття у зв`язку із цим права на призначення пенсії державного службовця на підставі статті 37 Закону № 3723-XII.

При цьому апеляційний суд також зауважує, що наведене правове регулювання зарахування стажу роботи, набутого на посадах державної служби або прирівняних до них посад, враховуючи збережену законодавцем можливість вибору особою на підставі якого закону їй має бути призначена пенсія (тобто збереження права особи на вибір найбільш сприятливого для неї варіанту поведінки), відповідає вимогам частини третьої статті 46 Конституції України (пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом), вимогам стосовно якості та передбачуваності закону, а також має легітимну мету, що спрямована на реформування системи соціального забезпечення в України, яке, серед іншого, включає в себе побудову нової системи соціального захисту, заснованої на принципах соціальної справедливості, доступності та максимального застосування для всіх осіб.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів дійшла обґрунтованого переконання про те, що позивачу може бути зараховано стаж, набутий на посадах державної служби (або прирівняних до них посад) після 01 травня 2016 року, лише до страхового стажу, а не стажу державної служби, а тому висновок суду попередньої інстанції, який стосуються необхідності зарахування до спеціального стажу державної служби періоду роботи з 01 травня 2016 року по 01 квітня 2025 року на відповідних посадах є необґрунтованими і суперечать положенням чинного законодавства.

Відтак рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Оскільки стаж державної служби позивачки на станом на 01 травня 2016 року складає 20 років, 10 місяців, 11 днів (з 20.06.1995 по 30.09.2001 визнаний відповідачем та 01.10.2001 до 01.05.2016 зарахований судом), та враховуючи те, що ОСОБА_1 займала таку посаду на день набрання чинності Закону № 889-VIII, відтак остання має право на призначення пенсії державного службовця, згідно з пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII.

За таких обставин суд попередньої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність зарахування до стажу державної служби перебування позивача на посадах в органах місцевого самоврядування, який протиправно не враховано пенсійним органом під час вирішення питання про переведення позивача на інший вид пенсійного забезпечення, однак лише до 01 травня 2016 року. Зарахування позивачу стажу, набутого на посадах державної служби після 01 травня 2016 року, до стажу державної служби для призначення пенсії, а не страхового стажу є необґрунтованими і суперечать положенням чинного законодавства.

Крім того, колегія суддів зазначає, що, оскільки рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог в задоволенні яких було відмовлено, не оскаржується в апеляційному порядку, то колегія суддів вважає недоцільним виходити за межі апеляційної скарги та переглядати оскаржуване рішення в цій частині.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає зміні в частині визначеня періоду трудової діяльності, який підлягає зарахуванню до стажу державної служби для призначення пенсії за нормами Закону №889-VIII; в решті суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, правильно і повно встановив обставини справи, тому відповідно до ст.316 КАС України рішення суду в цій частині необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст.308,315,316,317,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2025 року в справі № 380/16721/25 змінити, замінивши в абзаці третьому резолютивної частини рішення період роботи позивача на посадах в органах місцевого самоврядування, який підлягає зарахуванню до стажу державної служби із «з 01.10.2001 року по 01.04.2025 року» на «з 01.10.2001 року до 01.05.2016 року».

У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2025 року в справі № 380/16721/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді С. М. Кузьмич
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 28 січня 2026 року.