Справа № 500/4589/25
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4589/25

29 січня 2026 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Чепенюк О.В.,

за участю секретаря судового засідання Фаранюк О.Л.,

представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,

представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом Жолинського В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Тернопільській області до ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Тернопільській області (далі ГУ ДПС) звернулося до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу у розмірі 626 473,92 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі результатів документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , оформлених актом перевірки від 12.12.2024 №16372/19-00-24-05/ НОМЕР_1 , до відповідача прийняті чотири податкові повідомлення-рішення (далі - ППР) від 22.01.2025, а саме: №5, яким встановлено заниження податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 від провадження господарської діяльності, на суму 465 812,88 грн (за податковими зобов`язаннями 389 125,95 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 76 686,93 грн), №5, яким збільшено податкове зобов`язання по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 38 817,33 грн (основний платіж 32 426,75 грн, штрафна (фінансова) санкція 6 390,58 грн), №5, яким збільшено податкове зобов`язання по податку на додану вартість на суму 119 100,00 грн (за податковими зобов`язаннями 95 280,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 23 820,00 грн), №5, яким застосовано штрафні санкції (штраф) в сумі 1 020,00 грн за неведення Книги обліку доходів та витрат. Ще відповідачу нарахована пеня за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 1 591,13 грн та по військовому збору 132,58 грн.

Відповідач не сплатив суми грошових зобов`язань у визначений Податковим кодексом України (далі ПК України) строк, тому вони набули статусу податкового боргу, платнику податків направлено податкову вимогу від 21.03.2025. Вжиті контролюючим органом заходи по стягненню податкового боргу не забезпечили його перерахування до бюджету, тому позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача проти позову заперечив через порушення порядку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_2 , зазначив про поверхневість та необґрунтованість її висновків, без дослідження первинних документів, без належного повідомлення платника податків про проведення перевірки та без урахування припинення ним підприємницької діяльності та зняття з обліку як підприємця (а.с.64-67).

Надалі ОСОБА_2 через адвоката Жолинського В.М. пред`явив зустрічний позов до ГУ ДПС про визнання неправомірними та скасування ППР від 22.01.2025 № 5, №5, №5, № 5.

Ухвалою суду від 23.09.2025 прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ГУ ДПС про визнання неправомірними та скасування ППР до спільного розгляду з позовом ГУ ДПС до ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу, об`єднавши вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом.

В обґрунтування зустрічного позову представник Козачука Р.В. зазначив, що контролюючий орган порушив порядок проведення податкової перевірки та порядок надіслання платнику податків податкових повідомлень-рішень. У відповідача була відсутня фактична підстава для проведення позапланової невиїзної перевірки позивача, оскільки йому не надсилались за податковою адресою та ним не отримувались наказ про проведення перевірки № 2286-п від 24.10.2024 та направлення № 329 від 24.10.2024 у порядку, передбаченому статтею 42 ПК України. Позивач не мав можливості отримати особисто будь-яку кореспонденцію, у тому числі від відповідача, оскільки 03.12.2021 виїхав з України на постійне місце проживання в одну з країн Європи і з того часу в Україну не повертався. Відповідач не повідомив належним чином ОСОБА_2 про проведення податкової перевірки, а тому порушив його права як платника податків на надання пояснень, заперечень, первинних та інших документів, які стосуються його господарської діяльності.

Ще представник позивача зазначив, що в акті перевірки від 12.12.2024 є посилання на те, що позивач ніби-то отримав 26.11.2024 лист відповідача № 21618/19-00-24-05-04 від 24.10.2024 про надання документів для перевірки, пояснень та документальних підтверджень господарських операцій під час проведення перевірки рекомендованим листом № 834 від 31.10.2024. У матеріалах, що отримані від відповідача представником позивача, відсутня копія такого листа та докази отримання такого листа позивачем. Також оскаржувані ППР не були надіслані позивачу. Представник навів судову практику Верховного Суду, за якою недотримання процедури проведення податкової перевірки свідчить про протиправність ППР.

Ще вказав, що в акті перевірки правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, за період з 01.01.2017 по 20.09.2020, відображеного в додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017-2020 роки, встановлено їх завишення в сумі 1 687 087,40 грн. І оскільки, ФОП ОСОБА_2 не надав документально підтверджені витрати, пов`язані з господарською діяльністю, за період перевірки, то витрати визначаються контролюючим органом. При цьому, контролюючим органом не взято до уваги, що не всі документи ФОП збереглися, оскільки пройшло до 7 років (за загальними правилами 3 роки їх зберігання).

При цьому контролюючий орган зробив висновки на підставі бази даних ІС «Податковий блок», проте не зазначив первинних документів, які б підтвердили факти встановлених порушень, а саме: виписки з банківських рахунків, інформацію про рух коштів на розрахункових рахунках, акти виконаних робіт, проведення взаємоперевірок з контрагентами, перевірки їх декларацій та первинних документів, які це б підтвердили, тощо, а зробив висновок на підставі того, що ФОП ОСОБА_2 не надав документально підтверджені витрати і пояснення з цього приводу.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадський формувань ОСОБА_2 взятий на облік як підприємець 26.07.2016 і знятий з обліку 10.09.2020, після поданої заяви на закриття ФОП і більше не ставав на облік в контролюючому органі. Натомість в акті перевірки зазначено, що ОСОБА_2 взято на облік 23.01.2024 і станом на 02.12.2024 він перебуває на обліку в Шумській ДПІ ГУ ДПС у Тернопільській області, проте взяття його на облік в контролюючому органі відбулось без його відома і дозволу, і він вважає, що з 10.09.2020 (дати зняття з обліку) відбулося закриття його як ФОП, а тому не всі документи ФОП збереглися, оскільки пройшло більше чотирьох років (за загальними правилами 3 роки їх зберігання) (а.с.71-77).

У відзиві на зустрічну позовну заяву представник ГУ ДПС проти зустрічного позову заперечила та просила відмовити у його задоволенні. Зазначила, що ГУ ДПС був надісланий запит №21618/6/19-00-24-05-04 від 24.10.2024 ОСОБА_2 рекомендованим листом із повідомленням про вручення та повернутий з причин: «адресат відсутній за вказаною адресою». З посланням на статтю 42 ПК України та постанову Верховного Суду (від 06.08.2019 у справі №520/8681/18) вважає, що документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення. Контролюючий орган являється користувачем послуги поштового зв`язку, і не може жодним чином нести відповідальність за те, чи належним чином вручено його поштове відправлення адресату чи ні, а добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в державних реєстрах.

Контролюючим органом 24.10.2024 надсилалися рекомендованим листом із повідомленням про вручення копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 24.10.2024 №2286-п та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Далі представник ГУ ДПС вказав на порушення виявлені в ході проведення перевірки, фактично цитуючи акт перевірки від 12.12.2024 (а.с.132-136).

У відповіді на відзив на зустрічну позову заяву представник ОСОБА_2 звертає увагу на підстави для проведення перевірки, які вказав відповідач, серед яких пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України (проте такий в дійсності відсутній у наказі про проведення перевірки від 24.10.2024 №2286-п) та зауважує про відсутність запиту до платника податків про надання інформації.

Звертає увагу на недоліки надісланого запиту №21618/6/19-00-24-05-04 від 24.10.2024 «Про надання документів для перевірки», який адресований фізичні особі-підприємцю ОСОБА_2 , але в ньому не зазначено адреси, куди саме він надсилається, не зазначені порушення позивачем відповідного валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, і не має роз`яснень щодо порядку надання ним пояснень.

До відзиву відповідач долучив довідку Укрпошти про причини повернення/досилання поштового відправлення за №834 від 15.11.2024 з Борщів 2, а саме Борщівського відділення Укрпошти, а не з міста Тернополя. Долучені до відзиву відповідачем копії поштового направлення позивачу наказу №2286-п від 24.10.2024 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_2 направлялися на поштову адресу позивача: АДРЕСА_1 , без назви району, області, що може свідчити про не надсилання позивачу вказаного листа.

В акті про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_2 за №16372/19-00-24-05/ НОМЕР_1 від 12.12.2024 зазначено неправильна адреса ФОП ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 , оскільки дійсна адреса платника податків: АДРЕСА_1 .

Відповідно до квитанції №21 поштового відправлення ФОП ОСОБА_2 акту перевірки, зазначено неправильну адресу відправлення село Тилявка Тернопільського району, а не дійсну адресу платника податків село Тилявка Кременецького району, а також згідно даних цієї квитанції зазначено, що він 08.01.2025 отримав вказаний акт перевірки, що також не відповідає дійсності, оскільки в цей період відповідач не знаходився в Україні і фізично не міг отримати вказаного акту.

Також відповідно до квитанції №391 поштового відправлення ФОП ОСОБА_2 податкових повідомлень-рішень від 22.01.2025 зазначено неправильну адресу їх відправлення: село Тилявка Тернопільського району, а не дійсну його адресу платника податків: село Тилявка Кременецького району.

На переконання представника Козачука Р.В., надіслання акта перевірки та ППР за неправильною адресою позбавило платника податків можливості надати свої заперечення до них, оскаржити їх в судовому порядку.

Документальна позапланова невиїзна перевірка ОСОБА_2 проведена необ`єктивно, поверхово, без дослідження первинних документів: книги обліку доходів, книги обліку доходів і витрат, первинних документів, що підтверджують доходи та витрати (договори, рахунки-фактури, квитанції, чеки, банківські виписки, документів, що підтверджують оплату податків та ЄСВ (квитанції, платіжні доручення), і, відповідно, податкові зобов`язання і штрафні санкції нараховані невірно і завищені.

Акт перевірки про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_2 за №16372/19-00-24 05/ від 12.12.2024 складений з грубими порушеннями наказу Державної фіскальної служби України №396 від 01.06.2017 «Про затвердження Зразка форми акта (довідки) документальної планової/позапланової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, та Методичних рекомендацій щодо оформлення матеріалів документальних», зокрема до акту перевірки не долучені додатки через відсутність таких, що підтверджує те, що контролюючим органом при проведенні цієї перевірки не досліджувалися первинні документи, рахунки, операції та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та інші докази, що підтверджують наявність факту порушення податкового законодавства позивачем, а висновки контролюючого органу надумані і нічим не підтвердженні. Контролюючим органом не вживались жодні заходи щодо залучення ФОП ОСОБА_2 до цієї перевірки, отримання від нього первинних документів та пояснень (не надсилались повідомлення на його електронну адресу, електронну пошту, мобільний телефон), а всі дії контролюючого органу були направленні на проведення цієї перевірки без його участі, щоб витрати визначити на свій розсуд, без документально підтверджених витрат і дослідженні банківських платежів, руху коштів по банківських рахунках, проведення взаємоперевірок з контрагентами, дослідженні їх первинних документів тощо (а.с.147-150).

Надалі представник ОСОБА_2 подав заяву про поновлення строку звернення до суду за зустрічною позовною заявою (а.с.163-165).

Представник ГУ ДПС надала суду письмові пояснення по основній позовній заяві щодо підстав для нарахування заявленої до стягнення пені (а.с.167-169).

Протокольною ухвалою від 11.11.2025 причини пропуску строку звернення до суду з зустрічною позовною заявою визнано поважними (перебування за межами України на час надіслання ППР та доставлення за податковою адресою платнику податків, а також на час звернення до суду), поновлено такий строк (а.с.185-186).

Протокольною ухвалою від 11.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судових засіданнях, що відбувалися у цій справі, представник ГУ ДПС позов про стягнення податкового боргу просила задовольнити, одночасно заперечуючи вимоги зустрічного позову з підстав, наведених у заявах по суті справи.

Представник ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог про стягнення податкового боргу просив відмовити, задовольнивши зустрічний позов з наведених у ньому підстав. Представник ОСОБА_2 адвокат Жолинський В.М. свій виступ (пояснення) у вигляді письмових пояснень долучив до матеріалів справи (а.с.188-194).

У судових засіданнях оголошувалися перерви у зв`язку з необхідністю витребування додаткових доказів.

У судовому засіданні 20.01.2025 після судових дебатів суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та встановив час його проголошення у судовому засіданні 29.01.2026.

Суд, заслухавши вступне слово та пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, у тому числі оглянувши оригінали окремих доказів, встановив такі обставини.

ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації згідно з відомостями Єдиного державного демографічного реєстру: АДРЕСА_2 (а.с.51), що відповідає податковій адресі (а.с.182-183), у період з 26.07.2016 по 10.09.2020 був зареєстрований як фізична особа підприємець (а.с.7-8).

Наказом ГУ ДПС «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_2 » від 24.10.2024 №2286-п на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2, пункту 75.1, статті 75, підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78, статті 79 ПК України та Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо скасування мораторію на проведення податкових перевірок» від 09.11.2023 №3453-ІХ, призначено провести документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 02.12.2024 тривалістю 5 робочих днів. Перевірку провести за період діяльності з 01.01.2017 по 10.09.2020 з метою здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування і сплати податків, зборів, дотримання податкового та іншого не врегульованого Податковим кодексом України законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби та з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 26.07.2016 по 10.09.2020 (а.с.141).

На підставі наказу на проведення перевірки від 24.10.2024 №2286-п, повідомлення від 24.10.2024 ГУ ДПС провело позапланову невиїзну перевірку платника податків - фізичної особи ОСОБА_2 зі складанням акта перевірки від 12.12.2024 № 16372/19-00-24 05/ (а.с.29-40).

За висновками акта перевірки встановлено порушення ФОП ОСОБА_2 :

пункту 177.10 статті 177 ПК України, а саме: неведення Книги обліку доходів та витрат за період з 01.01.2017 по 10.09.2020;

підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту 164.1.3 пункту 164.1 пункту164.2 статті 164, пункту 177 ПК України, в результаті чого донараховано податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, що підлягає сплаті до бюджету, всього в сумі 389 126,50 грн, у тому числі за 2018 рік у сумі 3071,95 грн, за 2019 рік у сумі 303 675,75 грн, за 2020 рік у сумі 82 378,80 грн;

пункту 1 частини 2 статті 6, пунктів 2, 3 частини 1, частину 3, 4, 5 статті 7, частину 5 статті 8, частину 1, 2, 3 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», внаслідок чого було донараховано єдиного внеску всього 246 245,45 грн, у тому числі за 2019 рік у сумі 145 560,25 грн, за 2020 рік у сумі 100 685,20 грн;

пункту 57.1 статті 57, «е» пункту 176.1 статті 176 підпункту 1.2 пункту 16-1 Підрозділу 10 Інших перехідних положень ПК України, в результаті чого донараховано податкові зобов`язання з військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою, всього в сумі 32 427,21 грн, у тому числі за 2018 рік у сумі 256,00 грн, за 2019 рік у сумі 25 306,31 грн, за 2020 рік у сумі 6 864,90 грн;

пункту 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» частини 2, розділу ІІІ Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 14.04.2015 №435, а саме: звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску не подано за 2020 рік;

пункту 177.11 статті 177 ПК України, а саме: не подано декларацію про майновий стан та доходи за 2020 рік;

пункту 181.1 статті 181, пункту 183.2 статті 183, пункту 185.1 статті 185, пункту 194.1 статті 194 ПК України, в результаті чого донараховано податку на додану вартість всього в сумі 95 280 грн, у тому числі за березень 2020 року в сумі 34 860 грн, за червень 2020 року в сумі 14 340 грн та за вересень 2020 року в сумі 46080 грн.

На підставі акта перевірки 22.01.2025 ГУ ДПС прийняті ППР, які оскаржуються за зустрічним позовом, а саме:

№ 5, яким визначено ОСОБА_2 суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, 465 813,43 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями 389 126,50 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 76 686,93 грн (а.с.22);

№5, яким визначено ОСОБА_2 до сплати грошове зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 38 817,79 грн, у тому числі податкове зобов`язання 32 427,21 грн, штрафні (фінансові) санкції 6 390,58 грн (а.с.24);

№5, яким визначено ОСОБА_2 до сплати грошове зобов`язання з податку на додану вартість на суму 119 100,00 грн, у тому числі податкове зобов`язання 95 280,00 грн, штрафні (фінансові) санкції 23 820 грн (а.с.23);

№ 5, яким застосовано штрафні санкції (штраф) в сумі 1 020,00 грн (а.с.25).

Усі ППР надісланні ОСОБА_2 рекомендованим листом з повідомленням про вручення 22.01.2025 та повернулися відправнику як невручені адресату з довідкою оператора поштового зв`язку про причини невручення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.28).

ГУ ДПС сформувало та надіслало ОСОБА_2 рекомендованим листом з повідомленням про вручення податкову вимогу від 21.03.2025 №0-1900 про сплату податкового боргу в сумі 633 372,60 грн (а.с.20).

Податкова вимога повернулася відправнику як невручена адресату з довідкою оператора поштового зв`язку про причини невручення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.21).

Також ГУ ДПС відповідно до пп.129.1.2 п.129.1 ст.129 ПКу України нараховано пеню через заниження сплати податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб в сумі 1 591,13 грн, з військового збору на суму 565,42 грн.

Усього до стягнення заявлено суму податкового боргу 626 473,92 грн (а.с.9).

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За приписами пункту 61.1 статті 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом (пункт 61.2 статті 61 ПК України).

Згідно з підпунктом 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

За змістом підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України).

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків (підпункт 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України).

За змістом підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України (який вказаний у наказі ГУ ДПС від 24.10.2024) документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності такої підстави: розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.

Інших підстав у наказі ГУ ДПС від 24.10.2024 №2286-п не вказано, а тому усі пояснення учасників справи стосовно направлення запиту платнику податків, ненадання відповіді як підстава для проведення перевірки, суд вважає помилковими.

Оскаржуючи ППР, прийняті за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки представник позивача вважає, що ГУ ДПС допущені порушення порядку призначення та проведення перевірки, зокрема в частині ненаправлення наказу на проведення такої перевірки платнику податків.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.02.2020 у справі №826/17123/18 зазначив, що незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Отже, дотримання ГУ ДПС процедури проведення документальної позапланової невиїзної перевірки підлягає першочерговій перевірці судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 у період з 26.07.2016 по 10.09.2020 був зареєстрований як фізична особа підприємець. Припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця відповідно до підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України є самостійною підставою для проведення документальної позапланової перевірки такого платника податків.

За змістом пункту 78.4 статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної позапланової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу (пункт 78.7 статті 78 ПК України).

Особливості проведення документальної невиїзної перевірки визначені у статті 79 ПК України.

Так за змістом пункту 79.1 цієї статті документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Відповідно до пункту 79.2 статті 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

У разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Пункт 79.3 статті 79 ПК України визначає, що присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.

При цьому положеннями підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК України визначено, що платник податків має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, та за власною ініціативою пояснення з питань, що не запитувалися контролюючим органом, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.

Представник Козачука Р.В. наголошує на тому, що документальна позапланова невиїзна перевірка проведена ГУ ДПС з грубим порушенням процедури її проведення та оформлення акта перевірки, направлення й вручення платнику податків наказу на перевірку, акта перевірки, ППР.

Невиконання вимог закону в частині дотримання процедури проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Близькі за змістом висновки наведені в постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 22.09.2020 у справі №520/8836/18, від 04.03.2021 у справі №640/18411/18, від 09.02.2021 у справі №804/3329/15.

З урахуванням наведеного вище, обставина належного вручення наказу про проведення невиїзної перевірки входить до предмету доказування для цілей вирішення цього спору. Саме така правова позиція відображена в постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 12.08.2020 у справі №160/2116/19.

В свою чергу, в постанові від 13.06.2020 у справі №825/1747/17 Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зазначив, що з наказом про невиїзну перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вище вказаних вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої перевірки. Крім того, оскільки невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку.

Аналогічна правова позиція відображена в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12.08.2020 у справі №160/2116/19. У цій же постанові Верховний Суд зазначив, що вимога, яку ПК України ставить до контролюючого органу, щодо необхідності пересвідчитись чи вручено платнику податків у визначений законодавством спосіб копію наказу про проведення невиїзної документальної перевірки, кореспондує з чітко зазначеними в статті 17 ПК України правами платника податків, а саме:

- право бути присутнім під час проведення перевірок;

- право подавати письмові звернення щодо проведення замість документальної невиїзної перевірки документальну виїзну.

Подібні правові висновки вже були зроблені Верховним Судом при ухваленні постанови від 06.08.2019 у справі №520/8681/18.

Повертаючись до обставин цієї справи, суд зазначає, що наказ ГУ ДПС «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_2 » від 24.10.2024 №2286-п разом з письмовим повідомлення від 24.10.2024 №329 про дату початку (з 02.12.2024) та місце проведення перевірки були надісланні рекомендованим листом із повідомленням про вручення (квитанція про відправлення №902 від 24.10.2024) ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.81-82). Дана кореспонденція не вручена адресату та повернута на адресу відправника з довідкою оператора поштового зв`язку про причину повернення «адресат відсутній за вказаною адресою», «за закінченням терміну зберігання» з проставленням календарного штемпеля 15.11.2024.

На першій сторінці акта перевірки від 12.12.2024 зазначено, що копія наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, а також письмового повідомлення про дату початку та місце проведення документальної позапланової невиїзної перевірки направлено 24.10.2024 платнику податку ОСОБА_2 рекомендованим листом (квитанція про відправлення №902 від 24.10.2024). Перевірку проведено з відома фізичної особи - платника податків ОСОБА_2 , якого повідомлено про проведення перевірки повідомленням від 24.10.2024 №329, яке направлено рекомендованим листом ОСОБА_2 24.10.2024 (квитанція про відправлення №902 від 24.10.2024) (а.с.84).

Положеннями пункту 42.2 статті 42 ПК України встановлено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Згідно з положеннями пункту 42.5 статті 42 ПК України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Таким чином, податковим законодавством передбачено два окремих випадки, коли документи вважаються належним чином врученими платнику податків (без використання електронного кабінету): надіслані за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення (що і було зроблено ГУ ДПС у спірному випадку) або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Водночас, у разі надіслання документів поштою, крім отримання платником цієї кореспонденції на пошті, вони також вважаються врученими у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

У спірному випадку наказ про проведення позапланової документальної невиїзної перевірки разом із письмовим повідомленням від 24.10.2024 були направлені на адресу ОСОБА_2 рекомендованим листом, який було повернуто до контролюючого органу оператором поштового зв`язку з причин, незалежних від контролюючого органу.

У постанові від 06.08.2019 у справі № 520/8681/18 Верховний Суд виклав правовий підхід щодо застосування норм статті 42, пункту 79.2 статі 79 ПК України у правовідносинах, в яких спір стосувався правомірності дій контролюючого органу при призначенні та проведенні документальної позапланової невиїзної перевірки як підстави позову про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. Відповідно до встановленого судами попередніх інстанцій у тій справі факту повернення поштового відправлення з позначкою «за закінченням терміну зберігання», яким було направлено платнику наказ про проведення позапланової невиїзної перевірки, скерованого на податкову адресу платника податків рекомендованим поштовим відправленням, Верховний Суд зробив висновок, що платник податків вважається таким, що належним чином повідомлений про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.

Надалі Верховний Суд від цього висновку не відступав та сформував усталений підхід (зокрема, у постановах Верховного Суду від 06 серпня 2019 року у справі № 520/8681/18, від 11 червня 2020 року у справі № 823/1606/17, від 12 серпня 2021 року у справі № 640/3605/19), що наказ вважається надісланим контролюючим органом в порядку, встановленому законом, у разі повернення за закінченням терміну зберігання поштою наказу про проведення позапланової невиїзної перевірки, направленого на податкову адресу платника податків рекомендованим поштовим відправленням.

Отже, істотною обставиною при вирішенні питання своєчасного повідомлення платника податків про проведення відносно нього перевірки є встановлення дати, з якої наказ про проведення перевірки вважається врученим у відповідності до вказаних вимог податкового законодавства.

З урахуванням положень пункту 42.5 статті 42 ПК України такою є дата, зазначена поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на тому, що суди в обов`язковому порядку повинні встановлювати причини невручення документів платнику податків та наявності/відсутності підстав вважати направлену кореспонденцію врученою відповідно до вимог статті 42 ПК України, а відтак, і наявністю підстав вважати платника податків обізнаним про призначення перевірки до її початку.

У спірному випадку за наведених вище обставин та умов ОСОБА_2 вважається повідомленим про проведення документальної перевірки 15.11.2025, тобто завчасно, перевірку розпочато 02.12.2025. Також дотримано умову про те, що перевірку розпочато не раніше 30 календарного дня з дати надсилання повідомлення та копії наказу (пункт 79.2 статті 79 ПК України), бо такі надіслано 24.10.2025.

Оскільки ОСОБА_2 вважається таким, що належним чином ознайомлений з наміром контролюючого органу провести документальну позапланову виїзну перевірку до її початку, з 15.11.2024, то саме після вказаної дати необізнаність позивача з наказом про проведення перевірки слід розцінювати як таку, що свідчить про нехтування або ухилення від виконання обов`язку із отримання поштової кореспонденції без поважних причин і не може розцінюватись на користь платника податків.

Водночас у спірному випадку, представник позивача вказує, що неотримання ОСОБА_2 наказу про проведення документальної позапланової перевірки зумовлене об`єктивними причин, а саме - перебування за межами України з 03.12.2021, що підтверджується листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №19/66817-25-Вих від 18.08.2025, яким засвідчено факт виїзду ОСОБА_2 за межі території України 03.12.2021 (а.с.69).

Суд зазначає, що згідно з абзацами першим, другим пункту 45.1 статті 45 ПК України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Відповідно до підпункту 1 пункту 11.18 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 № 1588 (далі - Порядок № 1588, у редакції на час виникнення спірних правовідносин) підставою для зняття фізичної особи - підприємця з обліку у відповідному контролюючому органі є відомості з Єдиного державного реєстру про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням, або за судовим рішенням, або у разі її смерті, або оголошення її померлою, або визнання її безвісно відсутньою.

Згідно з підпунктом 4 пункту 11.18 Порядку № 1588 державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Реєстру самозайнятих осіб запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування штрафних санкцій і нарахування пені за їх невиконання.

Положеннями підпункту 6 пункту 11.18 Порядку № 1588 визначено, що після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності.

Така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності, в установлені строки подати відповідному контролюючому органу декларацію за останній базовий податковий (звітний) період, в якій відображаються виключно доходи від проведення підприємницької діяльності.

Відповідно до пунктів 1, 2 Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017 № 822, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.10.2017 за №1306/31174 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати до контролюючих органів відомості про зміну даних, які вносяться до Облікової картки або Повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання Заяви за формою № 5ДР (додаток 12) або Заяви за формою № 5ДРП (додаток 13) відповідно.

Фізичні особи подають зазначені заяви особисто або через представника до контролюючого органу за своєю податковою адресою (місцем проживання), а у разі зміни місця проживання - до контролюючого органу за новим місцем проживання. Фізичні особи, які тимчасово перебувають за межами населеного пункту проживання, подають зазначені заяви особисто або через представника до будь-якого контролюючого органу.

Отже, контролюючий орган вправі розраховувати на актуальність (відповідність) даних облікової картки та, відповідно, у випадку недотримання платником податків приписів закону та невиконання обов`язку інформувати податковий орган про зміну своїх персональних даних, платник податків має нести ризик настання негативних наслідків такої поведінки.

У даному випадку ОСОБА_2 не повідомляв про зміну податкової адреси. Свою підприємницьку діяльність ОСОБА_2 припинив ще 10.09.2020, про що внесений запис про припинення підприємницької діяльності за власним рішенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Наведені вище норми Порядку №1588 свідчать про те, що державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької діяльності. Після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа-платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності і така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності та подати декларацію за останній базовий податковий (звітний) період.

Аналогічний підхід викладений Верховним Судом у постановах від 23.04.2021 у справі №480/2004/19, від 04.11.2021 у справі №320/1375/19.

Отже, нормативно-правове регулювання та відповідна судова практика встановлюють два факти (події), з якими Закон пов`язує припинення обов`язків платника податків - це здійснення остаточного розрахунку та подання відповідному контролюючому органу декларації за останній базовий податковий (звітний) період.

Виникнення обох цих дій є завершенням обов`язків платника податків перед контролюючим органом, і від платника більше не очікується юридично значущих дій для припинення його обліку як фізичної особи - підприємця.

При цьому законодавством не визначено конкретного строку (періоду), протягом якого контролюючий орган зобов`язаний здійснити таке зняття фізичної особи - підприємця з обліку.

При цьому суд зазначає, мораторій на податкові перевірки відповідно до пункту 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України запроваджений у березні 2020 року, згідно з редакцією цього пункту на час припинення підприємницької діяльності ОСОБА_2 містив обмеження на проведення окремих видів перевірок, проте у подальшому був змінений і з 27.05.2022 згідно з змінами до підпункту 69.2 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення ПК України, внесеними Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану» № 2260-IX від 12.05.2022, дозволяв проведення документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктами 78.1.7 та 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу.

Виходячи зі змісту акта перевірки ОСОБА_2 не подав декларацію за останній базовий податковий (звітний) період, за 2020 рік, тобто за рік, у якому припинив підприємницьку діяльність.

У постанові від 01.04.2021 у справі № 280/4453/18 Верховний Суд сформував висновок, що проступок, пов`язаний із триваючим безперервним невиконанням суб`єктом обов`язків, передбачених законом, визнається триваючим порушенням. Триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи допустила бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності) та, відповідно, порушення закону. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку: усунення стану, за якого об`єктивно існує певний обов`язок у суб`єкта, що вчиняє правопорушення; виконанням обов`язку відповідним суб`єктом; припиненням дії відповідної норми закону.

Отож, очікувано, що платник податків, який хоч і припинив статус фізичної особи-підприємця, але не подав декларацію за останній базовий податковий (звітний) період і можливо не провів остаточних розрахунків з бюджетом (через неподання звітності), не може вважатися добросовісним платником податків.

Тому суд хоч і стверджує про те, що у спірному випадку неотримання ОСОБА_2 рекомендованих поштових відправлень відбулося у зв`язку із виїздом за кордон, проте внаслідок нехтування або його ухилення від виконання податкових обов`язків.

У свою чергу, ГУ ДПС здійснило дії, спрямовані відповідно до вимог пункту 42.2 статті 42 ПК України на належне повідомлення ОСОБА_2 та вручення наказу та повідомлення з тим, аби надати йому можливість бути обізнаним про позаплановий захід контролю та взяти участь у його здійсненні, в тому числі шляхом надання документів, що становлять або пов`язані з предметом перевірки.

Суд також наголошує, що відповідно до підпункту 102.3.1 пункту 102.3 статті 102 ПК України відлік строку давності зупиняється на будь-який період, протягом якого платник податків перебуває поза межами України, якщо таке перебування є безперервним та дорівнює чи є більшим за 183 дні.

За змістом вищезазначеної норми відлік строку давності зупиняється на період перебування платника податків поза межами України, якщо таке перебування є безперервним та дорівнює чи є більшим за 183 дні.

Отже, законодавець передбачив ситуації перебування платника податків за межами України, а відтак ОСОБА_2 , виїхавши за межі України, та будучи добросовісним платником податків не був позбавлений права повідомити контролюючий орган про такі обставини та, відповідно, клопотати щодо проведення перевірки після його повернення в Україну з метою надання можливості подати контролюючому органу первинні документи на підтвердження задекларованих показників у податковій звітності.

Проте платник податків таким правом не скористався, про зміну податкової адреси не повідомляв, з метою направлення йому кореспонденції електронний кабінет платника податків не реєстрував, тобто не проявив належної та добросовісної поведінки як платник податків, який був підприємцем, при цьому останньої податкової звітності як підприємець не подав.

Суд вважає безпідставними посилання представника Козачука Р.В. на те, що контролюючим органом не вживались жодні заходи щодо залучення ФОП ОСОБА_2 до цієї перевірки, отримання від нього первинних документів та пояснень, зокрема, не надсилались повідомлення на його електронну адресу, електронну пошту, мобільний телефон, позаяк стаття 42 ПК України передбачає листування з платником податків або поштовим зв`язком шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення, або шляхом особистого вручення платнику податків (його представнику), або шляхом надіслання в електронний кабінет. Платників податків мав право подати заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, проте таку не подавав. Щодо ненаправлення на електронну пошту чи повідомлення мобільним телефоном, то суд зазначає, що податкове законодавство такого порядку не визначає. Окрім того, електронна поштова адреса ОСОБА_2 , зазначена ним у відомостях, які подавалися контролюючому органу, є невалідна, бо у справі про стягнення податкового боргу суд, використовуючи усі повідомлені ГУ ДПС засоби зв`язку (у тому числі електронну пошту), не зміг направити відповідні процесуальні документи на таку електронну пошту (а.с.55).

Ще судом встановлено, що до перевірки ГУ ДПС направило 31.10.2024 ОСОБА_2 запит про надання документів від 24.10.2024 №21618/6/19-00-24-05-04 (рекомендоване відправлення №834). І цей лист також повернувся з довідкою оператора поштового зв`язку про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою», «за закінченням терміну зберігання» (а.с.144-145).

Проте направлений поштовим зв`язком акт перевірки від 12.12.2024 за №16372/19-00-24-05/ НОМЕР_1 за даними оператора поштового зв`язку вручений адресату.

Так, судом встановлено, що акт перевірки від 12.12.2024 направлений ГУ ДПС ОСОБА_2 13.12.2024 (за №210) відповідно до відомостей поштового відправлення вручений одержувачу з зазначенням дати і підпису, проте без зазначення прізвища особи, якій такий документ вручено, проставлено лише підпис (а.с.173 зворот).

На запити учасників справи АТ «Укрпошта» через сплив значного проміжку часу (більше як шість місяців) не надала додаткової інформації щодо особи, якій таку кореспонденцію вручено.

Представник позивача наполягав на тому, що ОСОБА_2 не уповноважував інших осіб на отримання поштової кореспонденції, таку не отримували батьки позивача, які проживають за адресою місця реєстрації позивача, а відомості про його отримання є недостовірними.

Суд дослідив наданий ГУ ДПС оригінал повідомлення про вручення поштового відправлення (акта перевірки) за формою ф.119, яке містить відомості про його вручення одержувачу, проте дата вручення проставлена таким чином, що може читатися і як « 03.01.2025», і як « 08.01.2025», і в цьому ж рекомендованому повідомленні на відбитку штемпеля ПВПЗ № 32 про повернення поштового відправлення відправнику (тобто ГУ ДПС) проставлена дата « 03.01.2025». На перший погляд дата вручення виглядає як « 08.01.2025», але співставивши її з датою повернення відправнику, стає більш очевидним, що все ж датою вручення акта є « 03.01.2025», бо фактично вибувши з поштового відділення для повернення відправнику 03.01.2025, таке не може містити відомості про його вручення адресату 08.01.2025. Тому невідповідності дат у цьому випадку немає, на що зауважував представник ОСОБА_2 , у цьому випадку має місце неправильне читання дати вручення через некоректне написання числа « 03», яке схоже на « 08».

Також не є суттєвим той факт, що ГУ ДПС направило акт перевірки з відділення поштового зв`язку з міста Борщів, де знаходиться Борщівський Центр обслуговування платників Чортківської державної податкової інспекції Головного управління ДПС у Тернопільській області і де перебував інспектор, що проводив перевірку, а не з міста Тернополя, а також написання кульковою ручкою штрих-кодового ідентифікатора на поштовому відправленні, який співпадає з номером поштового відправлення рекомендованого листа на фіскальному чеку Укрпошти (а.с.173, 173 зворот), на що звертав увагу представник платника, та не може свідчити про фальшування доказів вручення акта перевірки.

Представник ОСОБА_2 також наполягав, що таке відправлення вручене невідомій особі, бо відсутнє поруч з підписом про отримання кореспонденції прізвище особи, а батьки ОСОБА_2 акта перевірки поштовим зв`язком не отримували.

Для надання оцінки таким обставина, суд має проаналізувати Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 (далі - Правила). Відповідно до пункту 81 Правил рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначками Судова повістка, Повістка ТЦК), повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (одержувача) або повнолітніх членів його сім`ї про надходження поштового відправлення, поштового переказу адресат (одержувач) інформується у спосіб, визначений оператором поштового зв`язку.

Норми пункту 91 Правил визначають, що під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник об`єкта поштового зв`язку на підставі пред`явленого адресатом (одержувачем) документа, що посвідчує особу згідно із законодавством, робить відповідну відмітку про вручення у порядку, визначеному оператором поштового зв`язку.

Під час вручення поштового відправлення з позначкою Вручити особисто, внутрішнього рекомендованого листа з позначками Судова повістка, Повістка ТЦК адресат (одержувач) підтверджує такий факт своїм підписом та зазначає своє прізвище та ініціали або ім`я та прізвище у спосіб та відповідно до порядку, що встановлені оператором поштового зв`язку.

Відповідні дані про вручення поштового відправлення також повинні містити інформацію про особу, уповноважену на одержання внутрішнього рекомендованого (реєстрованого) листа з позначкою Судова повістка, адресованого юридичній особі або фізичній особі за місцем роботи.

Інформація про вручення рекомендованого листа з позначками Судова повістка, Повістка ТЦК не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертається відправнику.

Відповідно до підпунктів 9, 13 пункту 2 Правил повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу - повідомлення, яким оператор поштового зв`язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення, виплату коштів за поштовим переказом та прізвище одержувача; рекомендоване поштове відправлення - поштове відправлення, яке приймається для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення, відстежується в системі оператора поштового зв`язку на шляху пересилання відправлення та вручається одержувачу з підтвердженням вручення.

Суд зазначив положення діючих Правил надання послуг поштового зв`язку. Представник ОСОБА_2 посилається на судову практику, в якій надається оцінка застосуванню положень попередньої редакції цих Правил.

Чинна редакція Правил надання послуг поштового зв`язку дещо по іншому визначає порядок вручення рекомендованого поштового відправлення, водночас у разі подання такого разом з повідомленням про вручення поштового відправлення, то і діюча редакція Правил передбачає заповнення такого повідомлення оператором поштового зв`язку з зазначенням інформації про прізвище одержувача.

Щодо посилання представника Козачука Р.В. на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №260/5156/24 від 30.07.2025, то обставини такої справи не є релевантними до обставин цієї справи. Так у справі №260/5156/24 акт перевірки було вручено позивачу, проте рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення не містило розписки в одержанні позивачем (не зазначено жодних даних про отримання, підпису, прізвища), а вказано лише дату отримання 04.06.2024 та містився підпис працівника поштового зв`язку. Позивач вважав, що датою вручення йому акта перевірки є 05.06.2024, бо саме ця дата підтверджується відомостями відстеження поштового відправлення за вказаним номером відправлення. Спірним було питання дати вручення акта перевірки, бо платником податків подано в останній день строку заперечення на акт перевірки (обчисленого від дати отримання акта 05.06.2024), яке не розглянуте контролюючим органом до прийняття ППР (бо ДПС обчислювало строк від дати отримання акта 04.06.2024), і фактично передчасно винесені ППР, проігнорувавши право позивача на спростування висновків акта перевірки.

Суд наведе цитати з постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №260/5156/24 від 30.07.2025 для правильного розуміння, що висновки касаційного суду не можуть бути застосовні до обставин цієї справи:

«Судами встановлено, що ГУ ДПС у Закарпатській області було надіслано позивачу вказаний акт про результати документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 від 10 травня 2024 року № 5933/07-16-24-06/ НОМЕР_1 засобами поштового зв`язку (трекінг відправлення № 558). При цьому, позивач зазначає, що такий ним отримано 05 червня 2024 року, що підтверджується відомостями відстеження поштового відправлення за вказаним номером відправлення (трекінг відправлення № 558).

Водночас, відповідач (зокрема, і у касаційній скарзі) зазначає про безпідставність таких доводів позивача, оскільки про отримання позивачем 04 червня 2024 року вказаного акта перевірки від 10 травня 2024 року, свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення адресату, а саме - 04 червня 2024 року.

У справі, що розглядається, судами попередніх інстанцій встановлено, що зазначене рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (трекінг № 558) не містить розписки в одержанні ФОП ОСОБА_1 (не зазначено жодних даних про отримання), а вказано лише дату отримання та містить підпис працівника поштового зв`язку.

Суд зазначає, що вручення поштових відправлень операторами поштового зв`язку регламентується Правилами надання послуг поштового зв`язку, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05 березня 2009 року (далі - Правила № 270).

Згідно з пунктом 105 Правил № 270 одержання реєстрованого поштового відправлення, грошових коштів за поштовим переказом здійснюється за умови пред`явлення документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, визначених законодавством. У разі отримання рекомендованого поштового відправлення одержувач власноруч зазначає прізвище та ставить свій підпис в книзі (на окремому аркуші) встановленого зразка. У разі отримання інших реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів одержувач заповнює відповідний бланк повідомлення: зазначає найменування, серію та номер пред`явленого документа, дату одержання та ставить свій підпис.

Тобто, обов`язковою умовою для підтвердження отримання рекомендованого відправлення є інформація у повідомленні про вручення поштового відправлення про дату вручення, а також про одержувача (прізвище та його підпис).

Надсилання акту перевірки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за місцезнаходженням позивача є належним виконанням обов`язків відповідача щодо надіслання акта перевірки.

У разі доставки рекомендованого відправлення, на адресу відправника повертається повідомлення про вручення. У разі повернення повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення з відміткою про доставку (вручення) відповідному адресату за належною адресою, презюмується, що воно отримано уповноваженою особою.

Викладене свідчить про те, що обов`язковою умовою для підтвердження отримання рекомендованого відправлення є інформація у повідомленні про вручення поштового відправлення про дату вручення та одержувача (прізвище та його підпис).

Таким чином, з урахуванням положень Правил № 270, загальний порядок фіксації та оформлення вручення рекомендованого поштового відправлення передбачає встановлення особи одержувача та зазначення на бланку повідомлення про вручення його прізвища, а також такий має містити його підпис. Цей запис здійснює працівник поштового зв`язку.

При цьому, як уже зазначалось вище, повідомлення про вручення поштового відправлення (трекінг № 558) не містить інформації про прізвище особи, яка отримала відправлення, підпису такої особи (графа «Розписка в одержанні» не заповнена), що свідчить про недотримання вимог Правил № 270, а тому таке не може бути належним доказом отримання вказаного відправлення уповноваженою особою позивача. Крім того, позивач заперечує про отримання ним 04.06.2024 рекомендованого відправлення № 558, що підтверджується інформацією відстеження поштового відправлення за вказаним номером відправлення (на офіційному веб-сайті «Укрпошта»)».

У випадку, що розглядається у цій справі, поштове повідомлення про вручення кореспонденції, адресованої ОСОБА_2 , містить дату вручення та підпис одержувача, підпис оператора поштового зв`язку, дату повернення рекомендованого повідомлення про вручення відправнику, а пункт 105 Правил № 270 в редакцій, чинній на час виникнення спірних правовідносин у цій справі, відсутній.

Суд уже зазначав, що ОСОБА_2 з 03.12.2021 виїхав за межі України, а тому однозначно не отримував 03.01.2025 акт перевірки від 12.12.2024, направлений рекомендованим листом 13.12.2024. Проте таку кореспонденцію могли отримати інші особи, що проживають за адресою: АДРЕСА_2 . За цією адресою проживають батьки позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про яких повідомив представник позивача за зустрічним позовом.

У даному випадку суд вважає слушним посилання представника ГУ ДПС на пункт 81 Правил надання послуг поштового зв`язку, який визначає, що рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначками Судова повістка, Повістка ТЦК), повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.

Перевірка документів, що посвідчують особу адресата (фізичну особу), особу, яка одержує поштове відправлення замість такого адресата, родинні зв`язки з адресатом, а також належне оформлення, покладено на працівників поштового зв`язку. Добросовісне виконання працівниками «Укрпошти» своїх службових обов`язків у даному випадку презюмується.

Батьки ОСОБА_2 пенсійного віку, через Укрпошту виплачуються пенсії з доставкою додому у сільській місцевості, а тому суд допускає, що кореспонденцію замість ОСОБА_2 могли отримати його батьки. При цьому суд критично оцінює подані представником позивача за зустрічним позовом копії заяв ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про те, що акт перевірки їм не вручався, поштові повідомлення з актом перевірки не надходили, підписи на яких нотаріально посвідчені, оскільки у розумінні положень статті 72 КАС України письмові пояснення осіб не є засобом доказування.

В будь-якому випадку, на переконання суду, така обставина не вплинула на прийняття оскаржуваних у цій справі ППР, бо ОСОБА_2 заперечень на акт перевірки не подавав, документів на спростування висновків акту перевірки також.

Звернувшись до суду з зустрічним позовом, позивач не надав також жодних первинних документів на підтвердження правомірності задекларованих показників податкової звітності, а вказує, що «контролюючим органом не взято до уваги, що не всі документи ФОП збереглися, оскільки пройшло до 7 років (за загальними правилами 3 роки їх зберігання)».

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За змістом пункту 44.3 цієї ж статті платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів та інформації, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством строків, але не менше:

44.3.1. 2555 днів - для документів та інформації, необхідних для здійснення податкового контролю, відповідно до статей 39 і 39-2, пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу;

44.3.2. 1825 днів - для первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, що складаються особами, визначеними пунктом 133.1 статті 133, підпунктом 133.2.2 пункту 133.2 та пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, а також юридичними особами, які обрали спрощену систему оподаткування, за винятком документів, до яких застосовується більш тривалий строк зберігання згідно з підпунктом 44.3.1 цього пункту;

44.3.3. 1095 днів - для інших документів, на які не поширюються вимоги підпунктів 44.3.1 та 44.3.2 цього пункту;

44.3.4. 1095 днів - для документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, включаючи дозвільні документи.

Строки зберігання документів та інформації, визначені цим пунктом, розраховуються з дня подання податкової звітності чи іншої звітності, передбаченої цим Кодексом, для складення якої використовуються зазначені документи та/або інформація, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного строку подання такої звітності, а для документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - з дня завершення строку їх дії).

У разі ліквідації платника податків документи, визначені пунктом 44.1 цієї статті, за період діяльності платника податків не менш як 1825 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідних для здійснення податкового контролю відповідно до статей 39 і 39-2, пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу), що передували даті ліквідації платника податків, у встановленому законодавством порядку передаються до архіву.

Передбачені цим пунктом строки зберігання документів та інформації продовжуються на період зупинення відліку строку давності у випадках, передбачених пунктом 102.3 статті 102 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 44.4 статті 44 ПК України якщо документи, визначені у пункті 44.1 цієї статті, пов`язані з предметом перевірки, проведенням процедури адміністративного оскарження прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення або судового розгляду, такі документи повинні зберігатися до закінчення перевірки та передбаченого законом строку оскарження прийнятих за її результатами рішень та/або вирішення справи судом, але не менше строків, передбачених пунктом 44.3 цієї статті.

Наведені положення статті 44 ПК України пов`язують обчислення строків зберігання документів та інформації з днем подання податкової звітності, а в разі її неподання - з передбаченого ПК України граничного строку подання такої звітності. При цьому передбачені пунктом 44.4 статті 44 ПК України строки зберігання документів та інформації продовжуються на період зупинення відліку строку давності у випадках, передбачених пунктом 102.3 статті 102 цього Кодексу.

Останню податкову звітність ОСОБА_2 не подав, припинив підприємницьку діяльність 10.09.2020.

Відповідно до пункту 177.11 статті 177 ПК України фізичні особи - підприємці подають річну податкову декларацію у строк, визначений підпунктом 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 цього Кодексу, в якій поряд з доходами від підприємницької діяльності мають зазначатися інші доходи з джерел їх походження з України та іноземні доходи, а також відомості про суми єдиного внеску, нарахованого на доходи від підприємницької діяльності в розмірах, визначених відповідно до закону. Фізичні особи, стосовно яких проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням, подають податкову декларацію за останній базовий податковий (звітний) період, в якій відображаються виключно доходи від проведення підприємницької діяльності, у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Відповідно до пункту 177.11 статті 177 ПК України строк надання ОСОБА_2 податкової декларації про майновий стан і доходи за період з 01.01.2020 по 10.09.2020 (ліквідаційна) протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем останнього базового податкового (звітного) періоду, про що також зазначено в акті перевірки від 12.12.2024, тобто до 20.10.2020.

У період, коли ОСОБА_2 припинив підприємницьку діяльність (10.09.2020), застосування статті 102 ПК України (щодо строків давності та їх застосування) мало свої особливості, а саме: пункт 52-2 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення ПК України встановив зупинення перебігу усіх строків давності, встановлених статтею 102 ПК України, на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Дію пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення ПК України зупинено на період дії воєнного, надзвичайного стану згідно з пунктом 2 розділу II Закону № 2120-IX від 15.03.2022, який набрав чинності 17.03.2022. Цим же Законом в ПК України були внесені певні зміни, зокрема, статтю 102 доповнено пунктом 102.9 такого змісту: На період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Водночас 01.08.2023 набрав чинності Закон України від 30.06.2023 № 3219-IX, яким цей пункт статті 102 виключено.

Отже, суд погоджується з тим, що статтею 44 ПК України встановлено мінімальні строки зберігання документів та інформації, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів, і такі для ОСОБА_2 становлять 1095 днів з граничного терміну дня подання останньої податкової звітності, тобто з 20.10.2020, проте такі строки були зупинені до 01.08.2023.

Станом на дату проведення перевірки 02.10.2024, враховуючи зупинення перебігу строків, визначених статтею 102 ПК України, суд вважає помилковим висновок представника ОСОБА_2 щодо відсутності у позивача обов`язку зберігати документи за 2017-2020 роки.

Отож, відсутність у ОСОБА_2 документів стосовно його податкового і бухгалтерського обліку за період ведення ним підприємницької діяльності свідчить на користь висновку, що його права не порушені процедурою проведення перевірки, а останній через процедуру проведення перевірки намагається спростувати висновки контролюючого органу, жодним чином не зачіпаючи суті порушень. Якщо документів у платника податків немає, то він і не міг їх надати для проведення перевірки. ОСОБА_2 їх не надав і суду при поданні зустрічної позовної заяви. Отож у даному випадку та обставина, що акт перевірки вручено не платнику податків, а особам, що проживають за спільною з ним адресою, не може слугувати підставою для висновку про таке порушення процедури проведення документальної невиїзної перевірки, яке є підставою для скасування ППР.

Також суд вважає безпідставними посилання представника позивача за зустрічним позовом на те, що при направленні кореспонденції ОСОБА_2 вказувалися помилково інші райони села Тилявки, яке в дійсності знаходиться в Кременецькому районі Тернопільської області, а не в Тернопільському районі Тернопільської обсласті, бо одночасно з цим вказувався всюди один і той же правильний поштовий індекс населеного пункту « 47124», а село Тилявки єдине в Тернопільській області.

Щодо суті порушень, встановлених перевіркою, то за висновками акта перевірки такі полягають у наступному.

При перевірці платником податків не надано первинних документів бухгалтерського обліку, Книги обліку доходів і витрат, яка має вестися відповідно до Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат фізичними особами-підприємцями на загальній системі оподаткування, встановленого наказом Міністерства доходів України від 16.09.2013 №481, а тому при перевірці використано інформаційні бази даних ІКС «Податковий блок». За такими даними визначено перелік основних суб`єктів - контрагентів, з якими ФОП ОСОБА_2 перебував у правових відносинах у періоді, що перевірявся, а саме контрагенти-покупці: ТОВ «СТІЛПРОМ» код 39622347, ТОВ «АВЕРС» код 23266315, ТОВ «ТД «СТІЛПРОМ» код 42118478, ТОВ «КБТЗ» код 14302667, ТОВ «MP3» код 42491800, ТОВ «БУДІВНИЧА ГІЛЬДІЯ» код 42589148. У період з 01.01.2017 по 10.09.2020 ФОП ОСОБА_2 здійснював діяльність 46.90 неспеціалізована оптова торгівля, перебував на загальній системі оподаткування та сплачував до бюджету самостійно розраховані авансові платежі з податку на доходи фізичних осіб, не був зареєстрований платником ПДВ.

Перевіркою правильності визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження діяльності за період з 01.01.2017 по 10.09.2020, відображеного в додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи, за 2018 рік та за 2020 рік встановлено його заниження на 511 400,00 грн у зв`язку з тим, що платником не була включена повна сума виручки від контрагентів, а саме за 2018 рік на суму 35 000,00 грн та за 2020 рік на суму 476 400,00 грн.

Проведеною перевіркою, на підставі даних податкових розрахунків за 2018 та 2020 роки, форми 1-ДФ, встановлено виплачені доходи контрагентами ФОП ОСОБА_2 за 157 ознакою доходу (дохід, виплачений самозайнятій особі) в сумі 511 400,00 грн, однак підприємець в декларації за 2018 рік вказав загальний оподатковуваний дохід в сумі 0,00 грн, що на 35 000,00 менше виплачених доходів контрагентами згідно даних податкових розрахунків за 2018 рік форми 1 - ДФ, а за 2020 рік декларацію не подав, проте контрагентами згідно даних податкових розрахунків за 2020 рік форми 1 - ДФ відображено виплачений дохід в сумі 476 400,00 грн.

Таким чином, ГУ ДПС зроблено висновок, що в порушення статті 177 ПК України занижено загальний оподатковуваний дохід за період перевірки на суму 511 400,00 грн, у тому числі за 2018 рік на суму 35 000,00 грн, за 2020 рік на суму 476 400,00 грн.

Акт перевірки містить інформацію про задекларовані доходи ОСОБА_2 за 2019 рік відповідно до поданої звітності з зазначенням доходу, отриманого від провадження підприємницької діяльності, 1 790 050,00 грн.

Далі акт вказує на висновки стосовно правильності обчислення витрат ФОП ОСОБА_2 . Перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, за період з 01.01.2017 по 10.09.2020, відображених в додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017-2020 роки, встановлено їх завищення в сумі 1 687 087,50 грн за 2019 рік та встановлено їх заниження 36 673,62 грн, а саме: в сумі 17 933,62 грн за 2018 рік, у сумі 18 740,00 грн за 2020 рік.

Оскільки ФОП ОСОБА_2 не надав документально підтверджені витрати, пов`язані з господарською діяльністю такої фізичної особи підприємця, за період перевірки, то витрати визначені контролюючим органом. На підставі бази даних ІС «Податковий блок» витрати за період перевірки становлять 50 133,62 грн (сплата єдиного соціального внеску у 2018 році 17 933,62 грн, у 2019 році 13 460,00 грн, у 2020 році 18 740,00 грн).

Враховуючи зменшення задекларованих підприємцем витрат, ГУ ДПС визначило чистий оподаткованих дохід за період перевірки 2 251 316,38 грн.

Відповідно на цю суму були нараховані податок на доходи фізичний осіб, військовий збір. А також враховуючи, що за даними податкової звітності за 2019 рік загальна сума від здійснення операцій з постачання за цей період становила 1 790 050,00 грн, то ФОП ОСОБА_2 мав зареєструватися з 11.01.2020 платником податку на додану вартість.

За порушення підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту 164.1.3 пункту 164.1 пункту164.2 статті 164, пункту 177 ПК України, донараховано податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, що підлягає сплаті до бюджету, всього в сумі 389 126,50 грн, у тому числі за 2018 рік у сумі 3071,95 грн, за 2019 рік у сумі 303 675,75 грн, за 2020 рік у сумі 82 378,80 грн.

За порушення пункту 1 частини 2 статті 6, пунктів 2, 3 частини 1, частину 3, 4, 5 статті 7, частини 5 пункту 57.1 статті 57, «е» пункту 176.1 статті 176 підпункту 1.2 пункту 16-1 Підрозділу 10 Інших перехідних положень ПК України донараховано податкові зобов`язання з військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою, всього в сумі 32 427,21 грн, у тому числі за 2018 рік у сумі 256,00 грн, за 2019 рік у сумі 25 306,31 грн, за 2020 рік у сумі 6 864,90 грн.

За недотримання пункту 181.1 статті 181, пункту 183.2 статті 183, пункту 185.1 статті 185, пункту 194.1 статті 194 ПК України донараховано податку на додану вартість всього в сумі 95 280 грн, у тому числі за березень 2020 року в сумі 34 860 грн, за червень 2020 року в сумі 14 340 грн та за вересень 2020 року в сумі 46080 грн.

А ще перевіркою встановлено порушення пункту 177.10 статті 177 ПК України, а саме: неведення Книги обліку доходів та витрат за період з 01.01.2017 по 10.09.2020, бо таку не надано до перевірки.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування визначає статті 177 ПК України (тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

За змістом пункту 177.2 статті 77 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пункту 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об`єктів житлової нерухомості); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, пов`язаних з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Підпункт 177.4.5 пункту 177.4 статті 174 ПК України визначає, які витрати не включаються до складу витрат підприємця.

Фізичні особи - підприємці зобов`язані вести облік доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Облік доходів і витрат може вестися в паперовому та/або електронному вигляді, у тому числі через електронний кабінет. Типова форма, за якою здійснюється облік доходів і витрат, та порядок ведення такого обліку визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (пункт 177.10 статті 177 ПК України).

При цьому на платників податків, у тому числі ОСОБА_2 податкове законодавство покладає обов`язок в установленому порядку вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, забезпечувати збереження документів, пов`язаних з виконанням податкового обов`язку, протягом строків, установлених Податковим кодексом України, забезпечувати надання посадовими (службовими) особами платника податку письмових пояснень на письмовий запит контролюючого органу з питань, що стосуються предмета перевірки, та їх документального підтвердження (підпункти 16.1.2, 16.1.12, 16.1.15 пункту 16.1 статті 16, пункт 44.1 статті 44 ПК України).

Отже, до складу документально підтверджених як доходів, так і витрат повинні бути включені лише ті, що документально підтвердженні. До витрат включаються тільки ті витрати, які безпосередньо пов`язані з одержанням доходу протягом перевіряємого періоду.

У спірному випадку ГУ ДПС долучило до матеріалів справи докази витяги з Податкових розрахунків за формою №1ДФ, які подавалися контрагентами ОСОБА_5 - ТОВ «СТІЛПРОМ» код 39622347, ТОВ «АВЕРС» код 23266315, ТОВ «ТД «СТІЛПРОМ» код 42118478, ТОВ «КБТЗ» код 14302667, ТОВ «MP3» код 42491800, ТОВ «БУДІВНИЧА ГІЛЬДІЯ» код 42589148, про суми виплаченого йому доходу у 2018 році (такий дохід ОСОБА_2 не декларувався), у 2019 році (дохід декларувався), у 2020 році (такий дохід ОСОБА_2 не декларувався) (а.с.210-211).

При цьому суд вважає, що такі витяги з податкових розрахунків за формою №1ДФ, отримані з баз даних центрального органу, є належними та допустимими доказами.

Відтак суд вважає підставними висновки ГУ ДПС про те, що в порушення статті 177 ПК України ФОП ОСОБА_2 занизив загальний оподатковуваний дохід за період перевірки на суму 511 400,00 грн, в тому числі за 2018 рік на суму 35 000,00 грн, за 2020 рік на суму 476 400,00 грн.

Також суд погоджується з висновками контролюючого органу про непідтвердження витрат, бо платником не надано жодних первинних бухгалтерських документів, тому ГУ ДПС враховуло лише ті, що стосуються сплати єдиного внеску самозайнятої особи.

Отож, у порушення пункту 177.4 статті 177 ПК України ФОП ОСОБА_2 завищив документально підтверджені витрати, які безпосередньо пов`язані з одержанням доходу на суму 1 687 087,50 грн за 2019 рік, та їх занизив на 36 673,62 грн, а саме: в сумі 17 933,62 грн за 2018 рік та в сумі 18 740,00 грн за 2020 рік.

Законом України від 28.12.2014 №71-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності з 01.01.2015, до ПК України внесено зміни в частині оподаткування військовим збором.

Відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних положень ПК України оподаткування військовим збором подовжено до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 Кодексу, а саме: фізичні особи-резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізичні особи-нерезиденти, які отримують доходи з джерела їх походження в Україні, а також податкові агенти (підпункт 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Кодексу).

Відповідно до підпункту 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 Кодексу, зокрема:

- для резидента загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування та іноземні доходи доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Відповідно до підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164 ПК України, загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, який провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування (підпункт 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України).

Внаслідок порушень, описаних вище, щодо встановлення заниження сум доходу, на який нараховується військовий збір, у сумі 2 161 813,88 грн, у тому числі за 2018 рік в сумі 17 066,38 грн, за 2019 рік у сумі 1 687 087,50 грн, за 2020 рік у сумі 457 600,00 грн, перевіркою правильності нарахування військового збору з сум доходу, на який нараховується військовий збір у розмірі 1,5% встановлено відповідно заниження нарахування військового збору за період перевірки на 32 427,21 грн, у тому числі за 2018 рік у сумі 256,00 грн, за 2019 рік у сумі 25 306,31 грн, за 2020 рік у сумі 6 864,90 грн.

Відповідно до вимог пункту 181.1 статті 181 ПК України, якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців сукупно перевищує 1000000 грн. (без урахування ПДВ), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання).

Згідно із пунктом 183.1 статті 183 ПК України, будь-яка особа, що підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, подає до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву.

У разі обов`язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу (пункт 183.2 статті183 ПК України).

В ході перевірки встановлено та підтверджується відомостями з бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПС України про суми виплачених доходів та поданою звітністю ФОП ОСОБА_2 за 2019 рік, що загальна сума отриманих доходів від здійснення операцій з постачання (реалізації) послуг за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 становила 1 790 050,00 грн.

Враховуючи наведені положення ПК України, ФОП ОСОБА_2 підлягав реєстрації платником ПДВ з 11.01.2020. Податкові декларації по податку на додану вартість з січня 2020 року по вересень 2020 року не подавалися.

Згідно з пунктом 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 Податкового кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 Податкового кодексу.

Пунктом 187.1 статті 187 ПК України визначено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку.

За нормами підпункту «а» пункту 193.1 статті 193 та підпункту 194.1.1 пункту 194.1 статті 194 ПК України податок на додану вартість становить 20 відсотків бази оподаткування та додається до ціни товарів/послуг.

За період з 01.01.2020 по 10.09.2020 фізична особа-підприємець ОСОБА_2 відповідно до даних відомостей форми 1-ДФ про отримані доходи, отримано 476 400,00 грн валового доходу (база оподаткування).

Відповідно підпункту «а» пункту 202.1 статті 202 ПК України якщо особа реєструється як платник податку з іншого дня, ніж перший день календарного місяця, першим звітним періодом є період, який розпочинається від дня такої реєстрації та закінчується останнім днем першого повного календарного місяця.

Перевіркою визначено податкові зобов`язання з ПДВ в періоді з 01.01.2020 по 10.09.2020 та встановлено їх заниження в сумі 95 280,00 грн, у тому числі за березень 2020 року на суму 34 860 грн, за червень 2020 року на суму 14 340 грн та за вересень 2020 року на суму 46 080 грн.

Отож висновки податкового органу про наявність порушень податкового законодавства позивачем за зустрічним позовом не спростовані. Наведене у сукупності підтверджує висновки акта перевірки від 12.12.2024. Тому суд вважає, що ГУ ДПС правомірно прийняло оскаржувані ППР від 22.01.2025 № 5, №5, №5, № 5.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За обставин цієї справи та наведених норм чинного законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що ГУ ДПС як суб`єктом владних повноважень доведено правові підстави для проведення перевірки ФОП ОСОБА_2 на підставі його рішення про припинення підприємницької діяльності, порушень порядку проведення перевірки та реалізації матеріалів перевірки судом не встановлено. То ж суд не знаходить підстав для визнання протиправними та скасування ППР від 22.01.2025 № 5, №5, №5, № 5, а тому у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ГУ ДПС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень належить відмовити.

Поряд з тим судом встановлено, що ОСОБА_2 грошові зобов`язання згідно з ППР від 22.01.2025 № 5, №5, №5, № 5 не сплатив, а також нараховану пеню у зв`язку з порушенням строків сплати грошових зобов`язань; вони залишаються несплаченими і на час розгляду цієї справи.

У зв`язку з несплатою платником податків узгоджених сум податкових зобов`язань, податковим органом вживалися заходи щодо стягнення податкового боргу у встановленому законодавством порядку.

Згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 59.3 статті 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Так, на адресу ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку була надіслана податкова вимога форми «Ф» №0-1900 від 21.03.2025 на суму податкового боргу (а.с.20). Податкова вимога не вручена відділенням поштового зв`язку та повернута адресату 16.04.2025 (а.с.21).

Водночас у силу положень пункту 42.5 статті 42, пункту 58.3 статті 58 ПК України слід вважати, що податкова вимога вручена платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Податковий борг з часу надіслання податкової вимогу у відповідача не переривався. Доказів того, що вказана вище вимога оскаржувалась та/або відкликалась сторонами суду не надано.

Відповідно до пункту 87.11 статті 87 ПК України орган стягнення звергається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

За змістом пунктів 95.1, 95.2 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Згідно з пунктом 97.3 статті 97 ПК України у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи чи реєстрації у відповідному уповноваженому органі припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи (якщо така реєстрація була умовою ведення незалежної професійної діяльності), погашення грошових зобов`язань та/або податкового боргу здійснюється за рахунок майна зазначеної особи.

Відповідно підпункту 97.4.3. пункту 97.4 статті 94 ПК України особою, відповідальною за погашення грошових зобов`язань чи податкового боргу платника податків, є стосовно фізичної особи - підприємця або фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, - така фізична особа.

Позивач дотримався визначеного податковим законодавством порядку (процедури) стягнення податкового боргу з відповідача та за наявності достатніх підстав звернувся до суду.

Виходячи з наведених положень ПК України та встановлених обставин справи, враховуючи, що грошові зобов`язання у сумі 626 473,92 грн не сплачені відповідачем у встановлений строк, а ППР у судовому порядку не скасовані, то позовні вимоги про їх стягнення до бюджету підлягають задоволенню.

У зв`язку із відмовою у задоволенні зустрічного позову судові витрати зі сплати судового збору ОСОБА_2 відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 243-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Головного управління ДПС у Тернопільській області до ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу задовольнити повністю.

Стягнути в дохід бюджету з ОСОБА_2 податковий борг у сумі 626 473,92 грн (шістсот двадцять шість тисяч чотириста сімдесят три грн 92 коп.), у тому числі:

по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у сумі 467 404,01 грн;

по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у сумі 38 949,91 грн;

по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у сумі 119 100,00 грн;

по адміністративних штрафах та інших санкціях в сумі 1 020,00 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом: Головне управління ДПС у Тернопільській області, вулиця Білецька, 1, місто Тернопіль, 46003 ідентифікаційний код в .

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складений і підписаний 30.01.2026.

Головуючий суддя Чепенюк О.В.