Справа № 420/37988/25
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2026-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Приватного виконавця Виконавчого округу Одеської області Качурка В`ячеслава Вікторовича (просп.Лесі Українки,12-А БЦ "Шевченковський", офіс 410, м.Одесса, 65039) до Дисциплінарної комісії Приватних виконавців (вул.Архітектора Городецького,13. м.Київ, 01001), Міністерства юстиції України (вул.Архітектора Городецького,13, м.Київ, 01001) про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов Приватного виконавця Виконавчого округу Одеської області Качурка В`ячеслава Вікторовича до Дисциплінарної комісії Приватних виконавців, Міністерства юстиції України, за результатом якого позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, оформлене протоколом № 91 від 08.08.2025 року, прийняте за результатом розгляду подання Ради приватних виконавців України від 25.06.2025 № 963/01-14, в частині застосування до приватного виконавця Качурки В.В. дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця;

визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №2297/7 від 01.11.2025 року «Про застосування до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурки В.В. дисциплінарного стягнення», в частині застосування до приватного виконавця Качурки В.В. дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця;

зобов`язати Міністерство юстиції України видати наказ про поновлення діяльності приватного виконавця Качурки В.В. та внести відповідну інформацію до Єдиного реєстру приватних виконавців України.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на розгляд до Ради приватних виконавців України та Міністерства юстиції України надійшло звернення Керівника Головного оперативного управління ДБР Гейди І.О. від 14.02.2025 щодо дій приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурки В.В. у виконавчому провадженні № 70616073, у частині протиправної реалізації майна суб`єкта господарювання, який відповідно до рішень Ради національної безпеки і оборони України, введених у дію указами Президента України, перебуває під санкціями.

Рішенням Ради приватних виконавців України № 79 від 06.03.2025 розпочато перевірку діяльності приватного виконавця Качурки В.В. на предмет дотримання норм Кодексу професійної етики приватних виконавців України.

Комітет з етики Асоціації приватних виконавців України дійшов висновку про наявність у діях виконавця ознак порушення норм статей 3, 4, 10 Кодексу професійної етики приватних виконавців України про що складено відповідний висновок № 303 від 15.04.2025 року.

Крім того, Радою приватних виконавців України було доручено Дисциплінарному уповноваженому АПВУ надати висновок щодо наявності або відсутності у діях приватного виконавця ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку у зв`язку із реалізацією майна боржника, щодо якого введені обмежувальні заходи (санкції).

За результатами досліджених матеріалів Дисциплінарний уповноважений дійшов висновку, що в діях та рішеннях приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 відсутні факти порушення вимог Кодексу професійної етики приватних виконавців України в редакції, затвердженій рішенням З`їзду приватних виконавців України № 9 від 12.12.2024, та відсутні ознаки дисциплінарного проступку.

Разом з цим, Дисциплінарний уповноважений вважає, що підстави для задоволення подання Ради приватних виконавців України про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурки В.В. та застосування до нього дисциплінарного стягнення відсутні.

Незважаючи на висновок дисциплінарного уповноваженого 25.06.2025 року Рада приватних виконавців України звернулась до Дисциплінарної комісії приватних виконавців з поданням про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурки В.В. (вих. № 963/01-14), в якому просило притягнути до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурку В.В. за порушення ним ч.1 ст.3, ч.ч.2,3 ст.4, ст.10 Кодексу професійної етики приватних виконавців України.

На засіданні Дисциплінарної комісії приватних виконавців, яке відбулось 08.08.2025, було оголошено рішення, оформлене протоколом № 91, про притягнення приватного виконавця ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця на строк шість місяців.

01.11.2025 року на підставі наказу Міністерства юстиції України № 2297/7 вищевказане рішення було введено в дію, а до Єдиного реєстру приватних виконавців України внесено відомості про зупинення діяльності приватного виконавця Качурки В.В. строком на шість місяців.

На думку позивача, у Дисциплінарної комісії приватних виконавців були відсутні правові підстави для задоволення подання Ради приватних виконавців України подання від 25.06.2025 №963/01-14, оскаржуване рішення, оформлене протоколом № 91 від 08.08.2025 року, ґрунтується на припущеннях, є необґрунтованим та підлягає скасуванню. З огляду на викладене позивач просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 17 листопада 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (ст.262 КАС України).

Відповідачами подано до суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що останні позов не визнають.

Зокрема, свою позицію обґрунтовує тим, що дії приватного виконавця Качурки В.В., які полягали в розпорядженні майном підсанкційної особи та призвели до вибуття активів із власності такої особи, підривають суспільну довіру й повагу до професії приватного виконавця в цілому та можуть викликати уявлення, що приватні виконавці, використовуючи владні повноваження, надані державою, вчиняють дії на користь підсанкційних осіб з метою нівелювання накладених на них тією ж державою санкцій.

Враховуючи вищевикладене, Комісія дійшла висновку про наявність у діях приватного виконавця Качурки В.В. ознак порушення норм статей 3, 4, 10 Кодексу етики, а тому оскаржувані рішення та наказ є правомірними та не підлягають скасуванню.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

Качурка В`ячеслав Вікторович здійснює діяльність приватного виконавця у виконавчому окрузі Одеської області, що підтверджується посвідченням № 0315 від 13.03.2019.

На примусовому виконанні у приватного виконавця Качурки В.В. перебувало виконавче провадження № 70616073 з примусового виконання наказу № 916/1582/22 від 13.12.2022 року, виданого Господарським судом Одеської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» (65025, Одеська обл., Комінтернівський р-н, 21-й км Старокиївського шосе, буд. 30А, код 01353551) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» (65007, м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, буд. 88, код 42114410) 599 905 (п`ятисот дев`яноста дев`яти тисяч дев`ятисот п`яти) грн 20 коп. заборгованості за спожиту електричну енергію, 8 998 (восьми тисяч дев`ятисот дев`яноста восьми) грн 58 коп. судового збору.

26.12.2022 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 70616073 щодо примусового виконання вимог вищезазначеного виконавчого документа.

В рамках вищезазначеного виконавчого провадження, приватним виконавцем проведено опис, арешт та передано згідно статті 61 Закону на примусову реалізацію рухоме майно боржника, а саме: ресайклер марки WIRTGEN, модель WR 250, 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , заводський номер: НОМЕР_2 , шляхом проведення електронного аукціону. 23 січня 2025 року вищевказане майно було реалізовано Державним підприємством «СЕТАМ» із застосуванням веб-сайту, передбаченого Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2831/5 від 29.09.2016, за електронною адресою: https://setam.net.ua/auction/562687, з ціною продажу 6 000 000,00 гривень.

Відповідно до протоколу проведення електронного аукціону (торгів) № 628613 переможцем аукціону було визнано приватне акціонерне товариство «Броварське шляхово-будівельне управління № 50».

В подальшому на адресу приватного виконавця надійшли заяви від АТ «ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» про примусове виконання наказу Господарського суду Одеської області № 916/760/24 від 18.10.2024 року про стягнення з ТОВ «СПМК-17» на користь Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електромережі» (65031, м. Одеса, вул. Миколи Боровського, № 28Б, ) судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн.. 00 коп., та наказу Господарського суду Одеської області № 916/760/24 від 11.10.2024 року про стягнення з ТОВ «СПМК-17» на користь Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електромережі» (65031, м. Одеса, вул. Миколи Боровського, № 28Б, ) заборгованості з розподілу електричної енергії в розмірі 92 861 (дев`яносто двох тисяч восьмисот шістдесяти однієї) грн.. 97 коп., заборгованості за перетікання реактивної електричної енергії в розмірі 3 200 (трьох тисяч двохсот) грн.. 12 коп. 3% річних в розмірі 4 499 (чотирьох тисяч чотирьохсот дев`яноста дев`яти) грн.. 33 коп. інфляційних втрат в розмірі 12 462 (дванадцяти тисяч чотирьохсот шістдесяти двох) грн.. 88 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422 (двох тисяч чотирьохсот двадцяти двох) грн 40 коп.

Крім того, надійшла заява ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИТВА «МТБ БАНК» щодо відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області № 916/159/24 від 15.08.2024 року про стягнення з ТОВ «СПМК-17» на користь Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» (68003, Одеська область, м. Чорноморськ, проспект Миру, 28; ) 15 000 000,00 грн заборгованості та 180 000,00 грн витрат зі сплати судового збору.

Позивачем винесено постанови про відкриття виконавчого провадження № 77027149, виконавчого провадження № 77027234 та виконавчого провадження № 77055904, щодо примусового виконання вимог вищезазначених виконавчих документів.

Виконавчі провадження № 70616073, 77027149, 77027234 та 77055904 були об`єднані у зведене виконавче провадження № 77053656, а кошти, що були отримані від переможця електронного аукціону з реалізації рухомого майна боржника були перераховані на користь стягувачів, а саме ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія», АТ «ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» та ПАТ «МТБ БАНК» у відповідності до вимог розділу VI Закону.

До Ради приватних виконавців України та Міністерства юстиції України надійшло звернення Керівника Головного оперативного управління ДБР Гейди І.О. від 14.02.2025 щодо дій приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурки В.В. у виконавчому провадженні № 70616073, у частині протиправної реалізації майна суб`єкта господарювання, який відповідно до рішень Ради національної безпеки і оборони України, введених у дію указами Президента України, перебуває під санкціями.

Так, відповідно до Указу Президента України № 219/2024 від 04.04.2024 року «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04 квітня 2024 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04 квітня 2024 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), яким передбачено застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) до ТОВ «СПМК-17» (ідентифікаційний код 01353551) строком на 10 років, зокрема:

блокування активів

тимчасове позбавлення права користуватися та розпоряджатися активами, які належать фізичній або юридичній особі, а також активами, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними (пункт 1);

зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань (пункт 5).

Так, у діях приватного виконавця з реалізації рухомого майна ТОВ «СПМК-17» Державне бюро розслідувань вбачає протиправний механізм реалізації майна суб`єкта господарювання, який, відповідно до рішень Ради національної безпеки і оборони України, введених у дію указами Президента України, перебуває під персональними санкціями.

Окрім цього, ДБР зазначає, що невиконання приватним виконавцем своїх обов`язків та ігнорування рішень Ради національної безпеки і оборони України, що вводяться в дію указами Президента України, призводить до нівелювання державної санкційної політики в частині «блокування активів» певної категорії фізичних та юридичних осіб.

Тому з метою недопущення завдання приватними виконавцями під час здійснення своєї професійної діяльності збитків державним інтересам Головне оперативне управління ДБР звернулося до Міністерства юстиції України та Асоціації приватних виконавців України з проханням надати оцінку діям приватного виконавця в межах виконавчого провадження №70616073, вжити заходів правового реагування та управлінського контролю.

В той же час Державне бюро розслідувань в діях приватного виконавця Качурки В.В. порушень кримінального законодавства не виявило.

Рішенням Ради № 79 від 06.03.2025 розпочато перевірку діяльності приватного виконавця Качурки В.В. на предмет дотримання норм Кодексу етики.

Комітет з етики Асоціації приватних виконавців України дійшов висновку про наявність у діях виконавця ознак порушення норм статей 3, 4, 10 Кодексу професійної етики приватних виконавців України про що складено відповідний висновок № 303 від 15.04.2025 року.

Крім того, Радою приватних виконавців України було доручено Дисциплінарному уповноваженому АПВУ надати висновок щодо наявності або відсутності у діях приватного виконавця ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку у зв`язку із реалізацією майна боржника, щодо якого введені обмежувальні заходи (санкції).

Вивчивши матеріали дисциплінарної справи, ознайомившись з поясненнями приватного виконавця та висновком Комітету з етики АПВУ Дисциплінарний уповноважений прийшов до висновку про відсутність факту порушення приватним виконавцем правил професійної етики, а також про відсутність складу дисциплінарного проступку.

Так, дисциплінарний уповноважений зазначив, що приватний виконавець ОСОБА_1 здійснюючи продаж майна боржника ТОВ «СПМК-17», щодо якого введені обмежувальні заходи (санкції) у вигляді блокування активів та зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань, не порушував правила професійної етики та не вчинив дисциплінарного проступку оскільки:

- здійснював виконання судового рішення у розумні строки, належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (у точній відповідності із приписами резолютивної частини рішення суду);

- факти порушення приватним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Інструкції з організація примусового виконання рішень та інших нормативно-правових актів при виконанні судового рішення не встановлено;

- Закон України «Про санкції» не забороняє примусове виконання судових рішень стосовно боржників, до яких застосовано санкції «блокування активів» та/або «зупинення фінансових операцій», в тому числі застосування таких заходів примусового виконання рішення як звернення стягнення на майно боржника; - наразі відсутнє інше правове регулювання питання щодо порядку дій приватного виконавця у разі пред`явлення йому до примусового виконання виконавчих документів або перебування у нього на виконанні відкритих виконавчих проваджень, у яких боржником є особи, щодо яких запроваджено персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції).

За результатами досліджених матеріалів Дисциплінарний уповноважений дійшов висновку, що в діях та рішеннях приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 відсутні факти порушення вимог Кодексу професійної етики приватних виконавців України в редакції, затвердженій рішенням З`їзду приватних виконавців України № 9 від 12.12.2024, та відсутні ознаки дисциплінарного проступку.

Разом з цим, Дисциплінарний уповноважений вважає, що підстави для задоволення подання Ради приватних виконавців України про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 та застосування до нього дисциплінарного стягнення відсутні.

Попри те, 25.06.2025 року Рада приватних виконавців України звернулась до Дисциплінарної комісії приватних виконавців з поданням про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурки В.В. (вих. № 963/01-14), в якому просило притягнути до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурку В.В. за порушення ним ч.1 ст.3, ч.ч.2,3 ст.4, ст.10 Кодексу професійної етики приватних виконавців України.

Відповідно до запрошення від 01.08.2025 № 13-2025/ДК, приватного виконавця Качурку В.В. було запрошено на засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців із розгляду подання Ради приватних виконавців України подання від 25.06.2025 № 963/01-14.

На засіданні Дисциплінарної комісії приватних виконавців, яке відбулось 08.08.2025, було оголошено рішення, оформлене протоколом № 91, про притягнення приватного виконавця ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця на строк шість місяців.

01.11.2025 року на підставі наказу Міністерства юстиції України №2297/7 вищевказане рішення було введено в дію, а до Єдиного реєстру приватних виконавців України внесено відомості про зупинення діяльності приватного виконавця ОСОБА_1 строком на шість місяців.

Не погоджуючись з рішенням Дисциплінарної комісії приватних виконавців, оформлене протоколом № 91 від 08.08.2025 року та наказом Міністерства юстиції України №2297/7 від 01.11.2025 року «Про застосування до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення» , позивач звернувся з даним позовом.

Надаючи юридичну оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Уряду від 02.07.2014 № 228, встановлено, що Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Міністерство юстиції України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України.

Водночас, одним із завдань Міністерства юстиції України є забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері організації примусового виконання рішень. Вказана норма знайшла своє відображення у Законі України від 02.06.2016 № 1403- VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (в актуальній редакції на час проведення перевірки) (далі - Закон № 1403-VІІІ), що визначає основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Статтею 17 Закону № 1403-VІІІ встановлено, що Міністерство формує та реалізує державну правову політику у сфері організації примусового виконання рішень, забезпечує підготовку приватних виконавців та підвищення їхньої кваліфікації, здійснює контроль за діяльністю приватних виконавців та визначає порядок здійснення контролю за діяльністю приватного виконавця; вводить в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення та ін.

Частиною першою статті 34 Закону № 1403-VIII встановлено, що контроль за діяльністю приватного виконавця здійснюється Міністерством шляхом проведення планових і позапланових перевірок у порядку, встановленому Міністерством.

Статтею 37 Закону №1403-VIII визначено, що приватний виконавець несе за свої рішення, дії чи бездіяльність та завдану третім особам шкоду адміністративну чи кримінальну відповідальність у порядку та обсягах, установлених законом, а також дисциплінарну відповідальність у порядку, встановленому цим Законом.

Водночас, як визначено підпунктом 3 пункту 6-1 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1403-VIII, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", планові та позапланові перевірки діяльності приватних виконавців не проводяться, крім передбачених підпунктом 9 цього пункту перевірок приватних виконавців, стосовно яких є сумніви щодо факту здійснення ними своєї діяльності в офісі приватного виконавця. У разі якщо на день введення воєнного стану позапланова перевірка діяльності приватного виконавця не була проведена, така перевірка проводиться в порядку, встановленому Міністерством юстиції України, після припинення або скасування воєнного стану за письмовим зверненням учасника виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця.

При цьому, особливості перевірки дотримання приватним виконавцем вимог законодавства щодо примусового виконання рішень під час виконання ним професійних обов`язків у період дії воєнного стану визначені розділом V Порядку проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.10.2018 №3284/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.10.2018 за №1195/32647 та є спеціальними нормами, які регулюють порядок здійснення Міністерством контролю за діяльністю приватних виконавців у період дії на території України воєнного стану.

Статтею 38 Закону № 1403 встановлено, що підставою для притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку.

Дисциплінарним проступком приватного виконавця є: факт зайняття діяльністю, несумісною з діяльністю приватного виконавця; порушення правил професійної етики приватного виконавця; розголошення професійної таємниці або вчинення дій, що призвели до її розголошення; невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків; невиконання статуту Асоціації приватних виконавців України, рішень Ради та з`їзду приватних виконавців України.

Відповідно до статті 39 Закону № 1403 Дисциплінарна комісія утворюється при Міністерстві для розгляду питань притягнення приватних виконавців до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків. Положення про Дисциплінарну комісію приватних виконавців затверджується Міністерством (частина друга статті 39 Закону № 1403).

Дисциплінарна комісія: розглядає подання Міністерства, Ради про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності; у разі надходження скарг на діяльність приватних виконавців направляє їх на перевірку Міністерству чи Раді; приймає рішення на підставі подання Міністерства чи Ради про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення (частина шоста статті 39 Закону № 1403).

Рішення Дисциплінарної комісії приймаються на її засіданні, за умови присутності не менше п`яти членів комісії, шляхом голосування простою більшістю голосів від кількості присутніх на засіданні членів комісії. У разі рівного розподілу голосів рішення вважається неприйнятим. Рішення Дисциплінарної комісії оформлюється протоколом, який підписують усі присутні на засіданні члени комісії (частини восьма - дев`ята статті 39 Закону № 1403).

Відповідно до статті 40 Закону № 1403 Дисциплінарна комісія розглядає подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності та приймає рішення про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення протягом двох місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Дисциплінарна комісія, розглядаючи подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності, приймає одне з таких рішень: 1) задовольнити подання та застосувати до приватного виконавця дисциплінарне стягнення; 2) відхилити подання та направити матеріали для повторної перевірки діяльності приватного виконавця; 3) відхилити подання та відмовити в застосуванні до приватного виконавця дисциплінарного стягнення (частина четверта статті 40 Закону № 1403).

У разі, якщо Дисциплінарною комісією прийнято рішення про задоволення подання та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення, під час визначення виду дисциплінарного стягнення враховуються обставини вчинення проступку, ступінь вини приватного виконавця, тяжкість вчиненого ним дисциплінарного проступку, наявність наслідків, розмір заподіяної шкоди, а також факти застосування до приватного виконавця дисциплінарних стягнень протягом останнього року (частина п`ята статті 40 Закону № 1403).

Порядок діяльності Дисциплінарної комісії та процедура розгляду подань про притягнення приватних виконавців до дисциплінарної відповідальності визначено відповідним Положенням, затвердженим наказом Міністерства від 27.11.2017 № 3791/5, зареєстрованого в Міністерстві 28.11.2017 за № 1442/31310 «Про затвердження Положення про Дисциплінарну комісію приватних виконавців» (далі - Положення № 3791/5, у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин).

Пунктами 3-4 Положення № 3791/5 визначено, що основними завданнями Дисциплінарної комісії є: розгляд питань про притягнення приватних виконавців до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків; прийняття рішень про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.

Згідно з пунктом 13 Положення засідання Дисциплінарної комісії уважається повноважним у разі присутності на ньому не менше п`яти членів комісії. Відповідно до пункту 16 Положення № 3791/5 рішення Дисциплінарної комісії оформлюється протоколом, що підписується усіма присутніми на засіданні членами комісії протягом двох робочих днів після засідання Дисциплінарної комісії. Пунктом 18 Положення № 3791/5 встановлено, що протокол засідання Дисциплінарної комісії має містити перелік присутніх на засіданні осіб, порядок денний, питання, що розглядались на засіданні, перелік осіб, які виступали під час засідання, прийняте Дисциплінарною комісією рішення.

У разі прийняття Дисциплінарною комісією рішення про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення у протоколі засідання Дисциплінарної комісії зазначається вид дисциплінарного стягнення, який застосовано до приватного виконавця. Дисциплінарна комісія зобов`язана запросити на засідання приватного виконавця, стосовно якого Мін`юстом внесено подання про притягнення до дисциплінарної відповідальності, та заслухати його пояснення з питань, що стали підставою для внесення подання. Приватний виконавець, щодо якого внесено подання про притягнення до дисциплінарної відповідальності, повідомляється про дату, час і місце проведення засідання не пізніше ніж за 5 днів до проведення засідання Дисциплінарної комісії рекомендованим поштовим відправленням або на електронну адресу, зазначену в Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Відповідно до пункту 27 Положення № 3791/5 за результатами розгляду подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності Дисциплінарна комісія приймає рішення зокрема про: задоволення подання та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення, передбаченого частиною першою статті 41 Закону № 1403.

Згідно із пунктом 28 Положення № 3791/5 у разі якщо Дисциплінарною комісією прийнято рішення про задоволення подання та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення, під час визначення виду дисциплінарного стягнення враховуються обставини вчинення проступку, ступінь вини приватного виконавця, тяжкість вчиненого ним дисциплінарного проступку, наявність наслідків, розмір заподіяної шкоди, а також факти застосування до приватного виконавця дисциплінарних стягнень протягом останнього року.

Так, судом під час розгляду справи встановлено, що до Ради приватних виконавців України та Міністерства юстиції України надійшло звернення Керівника Головного оперативного управління ДБР Гейди І.О. від 14.02.2025 щодо дій приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурки В.В. у виконавчому провадженні №70616073, у частині протиправної реалізації майна суб`єкта господарювання, який відповідно до рішень Ради національної безпеки і оборони України, введених у дію указами Президента України, перебуває під санкціями.

Згідно з поданням Ради приватних виконавців України відповідна перевірка проводилась на підставі звернення керівника Головного оперативного управління Державного бюро розслідувань Гейди І.О. від 14.02.2025 щодо дій приватного виконавця Качурки В.В. у виконавчому провадженні № 70616073, у частині протиправної реалізації майна суб`єкта господарювання, який відповідно до рішень Ради національної безпеки і оборони України, введених у дію указами Президента України, перебуває під санкціями.

При цьому, підпунктом 4 пункту 6-1 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1403-VIII та розділом V Порядку передбачено альтернативний механізм впливу (захід реагування) на процес здійснення приватним виконавцем своєї діяльності в умовах воєнного стану шляхом встановлення можливості зупинення діяльності приватного виконавця строком на один місяць на підставі наказу Мін`юсту за поданням керівника структурного підрозділу Міністерства, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері примусового виконання рішень, погодженого не менше ніж п`ятьма членами Дисциплінарної комісії, у разі виявлення ознак грубого порушення (мотивоване обґрунтування грубості порушення визначається у тексті наказу) приватним виконавцем вимог законодавства щодо примусового виконання рішень під час виконання ним професійних обов`язків.

Відповідно до абзацу першого пункту 2 розділу V Порядку у разі виявлення ознак грубого порушення приватним виконавцем вимог законодавства щодо примусового виконання рішень структурний підрозділ Міністерства, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері примусового виконання рішень готує подання про зупинення діяльності приватного виконавця строком на один місяць на підставі підпункту 4 пункту 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону, яке підписує керівник структурного підрозділу Міністерства.

Судом під час розгляду справи встановлено, що Дисциплінарною комісії приватних виконавців одноголосно було прийнято рішення про задоволення подання Ради щодо притягнення приватного виконавця ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця строком на шість місяців, оформлене витягом з протоколу № 91 засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 08.08.2025 року.

Отже, судом встановлено, що комісією всупереч положень, передбачених підпунктом 4 пункту 6-1 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1403-VIII неправомірно визначено строк притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги не посилається на порушення відповідачем процедури проведення перевірки, а також застосованим відповідачем видом та строком дисциплінарного стягнення, проте не погоджується з встановленими за її результатами порушеннями, оскільки останній діяв виключно у відповідності до вимог чинного законодавства, будь-яких порушень не допускав.

Так, щодо правомірності дій позивача, суд зазначає, що статтею 124 Конституції України встановлено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Відповідно до положень статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку, а обов`язкова сила судового рішення є елементом конституційного ладу України.

Велика Палата Верховного Суду в п.5.5. своєї постанови від 16.01.2025 року у справі № 990/47/23 виснувала, що обов`язковість судового рішення означає, що таке рішення буде виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (у точній відповідності із приписами мотивувальної та резолютивної частини рішення суду).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VІІІ) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 5 Закону № 1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Відповідно до частин 1-2 статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки;

6) невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після одержання відповідного звернення від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, утвореного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства в оборонно-промисловому комплексі, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», вчинити дії щодо зняття арешту з майна, щодо якого було здійснено заходи із заміни майна, передбачені статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

Відповідно до статті 10 Закону № 1404-VІІІ заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно частини 1 статті 48 Закону № 1404-VІІІ звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

Отже, звернення стягнення на майно ТОВ «СПМК-17» було здійснено приватним виконавцем з метою забезпечення конституційного права стягувача на обов`язковість виконання рішення суду та у відповідності до вимог чинного законодавства.

Суд вважає, що дисциплінарний уповноважений зазначив, у своєму висновку від 12.05.2025 року дійшов вірного висновку, що отримавши до виконання виконавчий документ (наказ Господарського суду Одеської області № 916/1582/22 від 13.12.2022) про стягнення коштів з боржника ТОВ «СПМК-17», у приватного виконавця не було законних підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження, відкладення чи зупинення вчинення виконавчих дій, або повернення виконавчого документу стягувачу.

Приватний виконавець в силу приписів статті 10, 18 Закону України «Про виконавче провадження» був зобов`язаний вживати передбачених законом заходів щодо примусового виконання рішення, вчиняти дії неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі.

З огляду на викладене, вжиття приватним виконавцем такого заходу примусового виконання рішення як звернення стягнення на майно боржника ТОВ «СПМК-17» відповідає вимогам законодавства про виконавче провадження та критеріям «правомірної поведінки» приватного виконавця, оскільки останній діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України.

Відсутність належного законодавчого регулювання питання щодо порядку дій виконавця у разі пред`явлення йому до примусового виконання виконавчих документів, у яких боржником є особи, щодо яких запроваджені персональні санкції не може нести ризик застосування до виконавців заходів відповідальності за недотримання останніми виконавчого або санкційного законодавства.

В той же час, ані Закон України «Про санкції», ані Указ Президента України № 219/2024 від 04.04.2024 року «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 4 квітня 2024 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», ані жоден інший нормативно-правовий акт не передбачає обмеження органів та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, під час вчинення ними заходів примусового виконання рішення, щодо фізичних та юридичних осіб відносно яких застосовано санкції.

Відповідно до роз`яснення Національного банку України від 15.06.2022 року № 25-0005/41569 про практичне застосування банками вимог щодо реалізації персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), запроваджених РНБО України, національний банк України зазначив: «Ураховуючи вищевикладене, на думку Національного банку, норми Закону про санкції спрямовані на обмеження прав конкретної особи (порушника) самостійно розпоряджатися власними активами на свою користь та/або з метою виконання своїх зобов`язань перед іншими особами, та не містять заборони щодо примусового виконання судових рішень стосовно клієнтів-боржників, до яких застосовано санкції блокування активів та/або зупинення фінансових операцій, особами, на яких законом покладено такі функції».

Жодна діюча норма в будь-якому чинному нормативно-правовому акті не містить обмежень та заборон у сфері примусового виконання судових рішень та рішень інших органів відносно боржників - підсанкційних осіб.

В той же час, завданням приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом. Відповідно до положень статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку, а обов`язкова сила судового рішення є елементом конституційного ладу України.

Норми Конституції України не містять обмежень чи виключних випадків, коли судові рішення не виконуються.

Суд зазначає, що незважаючи на висновок дисциплінарного уповноваженого 25.06.2025 року Рада приватних виконавців України звернулась до Дисциплінарної комісії приватних виконавців з поданням про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурки В.В. (вих. № 963/01-14), в якому просило притягнути до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурку В.В. за порушення ним ч.1 ст.3, ч.ч.2,3 ст.4, ст.10 Кодексу професійної етики приватних виконавців України.

Комісією одноголосно було прийнято рішення про задоволення подання Ради щодо притягнення приватного виконавця ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця строком на шість місяців, оформлене витягом з протоколу № 91 засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 08.08.2025 року.

Відповідно до частини 1 ст.41 Закону №1403-VIII, за вчинення дисциплінарного проступку до приватного виконавця може бути застосовано одне з таких дисциплінарних стягнень: 1) попередження; 2) догана; 3) зупинення діяльності приватного виконавця на строк до шести місяців; 4) припинення діяльності приватного виконавця.

При цьому, частиною другою ст.41 Закону №1403-VIII обумовлено, що рішення Дисциплінарної комісії про задоволення відповідного подання Міністерства юстиції України чи Ради приватних виконавців України та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення вводиться в дію наказом Міністерства юстиції України.

Частиною 5 ст.41 Закону №1403-VIII передбачено, що рішення про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення, введене в дію наказом Міністерства юстиції України, може бути оскаржено до суду.

Таким чином, за вимогами вищезазначених норм, особи, які проводять перевірку повинні дотримуватися вимог законодавства, а висновки перевірки мають ґрунтуватись на фактичних обставинах, підтверджуватись належними доказами, які були досліджені під час перевірки і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, та не можуть ґрунтуватись на припущеннях.

Перевіряючи оскаржувані рішення відповідача на відповідність положенням ч.2 ст. 2 КАС України, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом підставою для проведення позапланової невиїзної перевірки позивача слугувала скарга Керівника Головного оперативного управління ДБР Гейди І.О. від 14.02.2025 щодо дій приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурки В.В. у виконавчому провадженні № 70616073, у частині протиправної реалізації майна суб`єкта господарювання, який відповідно до рішень Ради національної безпеки і оборони України, введених у дію указами Президента України, перебуває під санкціями.

Системний аналіз статей 38, 40, 41 Закону № 1403-VIII дає підстави для висновку, що приватний виконавець може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, яким вважається невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків.

Накладення дисциплінарного стягнення на приватного виконавця здійснюється Дисциплінарною комісією, яка, в свою чергу, при визначенні виду дисциплінарного стягнення враховує обставини вчинення проступку, ступінь вини приватного виконавця, тяжкість вчиненого ним дисциплінарного проступку, наявність наслідків, розмір заподіяної шкоди, а також факти застосування до приватного виконавця дисциплінарних стягнень протягом останнього року.

З аналізу частини сьомої статті 34 Закону N 1403-VIII вбачається, що для прийняття рішення про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності, підставою для якого є наявність у діях приватного виконавця складу дисциплінарного проступку, Дисциплінарна комісія приватних виконавців має ретельно дослідити всі обставини справи, тобто встановити факт порушення останнім законодавства, що в свою чергу і є мотивом для прийняття рішення про зупинення діяльності приватного виконавця.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 10 січня 2020 року у справі №2040/6763/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 420/11224/20.

Як встановлено судом, Комітет з етики дійшов висновку про наявність у діях приватного виконавця ознак порушення норм статей 3, 4, 10 Кодексу етики.

Частиною першою статті 3 Кодексу передбачено, що у професійній діяльності приватний виконавець зобов`язаний використовувати всі свої знання та професійну майстерність для належного виконання вимог виконавчого документа, дотримуючись чинного законодавства України, сприяти утвердженню та практичній реалізації принципів верховенства права та законності.

Частина друга та третя статті 4 Кодексу етики регламентує, що поведінка приватного виконавця повинна сприяти підвищенню авторитету та суспільної довіри й поваги до професії. Приватний виконавець не повинен допускати у професійній діяльності дій, висловлювань і вчинків, які можуть зашкодити його репутації та авторитету професії приватного виконавця в цілому.

Статтею 10 Кодексу етики визначено, що кожен приватний виконавець повинен, у межах своїх можливостей, вчиняти дії, спрямовані на підвищення авторитету та довіри до професії приватного виконавця.

Узагальнюючи положення зазначених статей Кодексу етики можна зробити висновок, що головною умовою для дотримання їх вимог є відповідність дій приватного виконавця нормам чинного законодавства. І навпаки, підставою вважати, що дії приватного виконавця суперечать їхнім вимогам є протиправність його (виконавця) дій. Саме протиправність діяння особи, тобто вчинення дій або бездіяльності всупереч вимогам чинного законодавства, є підставою для притягнення її до дисциплінарної відповідальності. Без протиправності діяння особи будь-яка відповідальність виникнути не може.

Однак висновок комітету АПВУ та оскаржуване рішення Дисциплінарної комісії, оформлене відповідним протоколом, не дають відповіді на питання, в чому саме полягає протиправність дій приватного виконавця, не розкриває, які саме положення чинного законодавства були порушені приватним виконавцем ОСОБА_1 під час реалізації майна боржника - підсанкційної особи. Протокол № 91 засідання комісії містить лише безпідставні твердження, що дії виконавця «підривають суспільну довіру й повагу до професії приватного виконавця в цілому і можуть викликати уявлення, що приватні виконавця, використовуючи владні повноваження, надані державою, вчиняють дії на користь підсанкційних осіб з метою нівелювання накладених на них тією ж державою санкцій». Проте яким чином приватний виконавець Качурка В.В., не порушивши вимоги жодного діючого нормативного акту, міг «підірвати суспільну довіру й повагу до професії», а також викликати у суспільства вищевказані уявлення, відповідач не пояснює. Такі висновки ґрунтуються виключно на власній інтерпретації відповідачем фактичних даних і є необґрунтованими.

Комітет та дисциплінарна комісія не пояснюють, яким чином виконання судових рішень про стягнення з підсанкційної особи на користь українських енергопостачальних компаній та банку може завдати шкоди авторитету професії приватного виконавця в очах українського суспільства.

Суд зазначає, що відповідно до ч.1,2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Так матеріалами справи підтверджено, що позивач здійснював виконавче провадження відповідно до норм чинного законодавства.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про протиправність та скасування рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, оформлене протоколом № 91 від 08.08.2025 року, прийняте за результатом розгляду подання Ради приватних виконавців України від 25.06.2025 № 963/01-14, в частині застосування до приватного виконавця ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця та наказу Міністерства юстиції України №2297/7 від 01.11.2025 року «Про застосування до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення», в частині застосування до приватного виконавця ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Міністерство юстиції України видати наказ про поновлення діяльності приватного виконавця Качурки В.В. та внести відповідну інформацію до Єдиного реєстру приватних виконавців України суд зазначає, що зазначена позовна вимога не підлягає задоволенню, оскільки зі скасуванням оскаржуваного наказу №2297/7 від 01.11.2025 року поновлює дію попереднього статусу позивача який існував до прийняття зазначеного наказу. Таким чином скасування наказу №2297/7 від 01.11.2025 року є належним та достатнім способом захисту прав позивача.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Крім того до суду від представника Дисциплінарної комісії приватних виконавців, Міністерства Юстиції України надійшло клопотання, у якому відповідач просить розглянути справу за правилами загального позовного провадження. В обґрунтування клопотання представник відповідача зазначає, що дана справа потребує детального розгляду справи по суті та з`ясування всіх обставин, що об`єктивного неможливо при розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Для Мін`юста результат вказаної справи та можливість надання пояснень та висловлення доводів на підтвердження свої позиції має важливе значення.

Вирішуючи вказане клопотання, суд виходить з такого.

Відповідно до положень статті 12 КАС України, адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

За приписами частини третьої статті 257 КАС України при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує:

1) значення справи для сторін;

2) обраний позивачем спосіб захисту;

3) категорію та складність справи;

4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо;

5) кількість сторін та інших учасників справи;

6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес;

7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч.1 ст.260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Положеннями ст.260 КАС України передбачене право відповідача на звернення до суду із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. При цьому за наслідками розгляду відповідного заперечення суд, з урахуванням конкретних обставин справи, наділений дискреційними повноваженнями з огляду на принцип диспозитивності на підставі рішень Європейського суду з прав людини у справах "Engel and Others v. the Netherlands", "Lawless v. Ireland", "Michael Kuhnen v. Germany", "Preda and Dardari v. Italy", "Refah Partisi and Others v. Turkey", "Witzsch v. Germany", "Z'danoka v Latvia".

Частина 4 цієї ж статті закріплює спеціальне правило про процесуальні повноваження адміністративного суду залежно від обґрунтованості заперечень відповідача проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження:

залишити заяву відповідача без задоволення;

розглянути справу за правилами загального позовного провадження та зробити заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Водночас відповідно до частини другої статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті, якою передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";

6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

Відповідні норми містить також частина четверта статті 12 КАС України, згідно з якою виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";

6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

Як вбачається з позовної заяви предметом розглядом даної справи є визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України №2297/7 від 01.11.2025 року «Про застосування до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурки В.В. дисциплінарного стягнення», в частині застосування до приватного виконавця Качурки В.В. дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця та рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, оформлене протоколом № 91 від 08.08.2025 року, прийняте за результатом розгляду подання Ради приватних виконавців України від 25.06.2025 № 963/01-14, в частині застосування до приватного виконавця ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця.

Вивчивши матеріали справи, судом встановлена відсутність великої кількості обставин та фактів, які підлягають встановленню.

Отже, обставини даної справи та докази не є складними, не потребують додаткових пояснень чи спеціальних знать, тому не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Статтею 166 КАС України встановлено, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування тощо щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Подання заяв по суті справи є правом учасників справи (ч. 4 ст. 159 КАС України).

Документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.

Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч.ч.7,8 ст.44 КАС України).

З наведеного убачається, що процесуальним законодавством надане право сторонам подавати свої аргументи, пояснення і заперечення незалежно від форми судочинства та виду провадження (письмове чи судове засідання з викликом сторін). Крім того, Кодексом адміністративного судочинства встановлений порядок, форма і строки надання сторонами доказів, пояснень та інших аргументів.

Суд звертає увагу учасників справи, що згідно положень ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. цією ж нормою визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. При цьому процесуальним законодавством надане право сторонам подавати свої аргументи незалежно від форми судочинства та виду провадження (спрощене чи загальне провадження).

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст.73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Вказане право сторін не залежить від форми судочинства, тобто як у загальному так і у спрощеному провадженні сторони мають право обґрунтувати належність та переконливість доказів.

Відповідно до ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Положеннями частин 1-3 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Вказане також не залежить від форми судочинства.

Крім того, відповідно до положень ст.9 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.

З наведеного вбачається, що усні пояснення учасників справи не є доказами у справі.

Отже, при вирішенні даного спору судом будуть досліджені усі надані сторонами письмові та електронні докази, повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи незалежно від виду провадження (спрощене чи загальне провадження).

Крім того, суд звертає увагу сторін, що їх правова позиція щодо предмету спору має бути викладена у відзиві на позовну заяву, відповіді на відзив та запереченнях.

Таким чином, станом на день постановлення даної ухвали, суд не убачає підстав та необхідності призначати дану справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Окремо до суду від Дисциплінарної комісії приватних виконавців, Міністерства Юстиції України надійшло клопотання про залучення до участі у справі Некомерційної професійної організації «Асоціація приватних виконавців України» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

В обґрунтування клопотання зазначено, що оскільки оскаржувані Позивачем рішення приймались на підставі подання Ради приватних виконавців України, за результатами розгляду Комітетом з етики Асоціації приватних виконавців України перевірки діяльності Позивача, на переконання Міністерства, до участі у цій справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору має бути залучена Некомерційна професійна організація «Асоціація приватних виконавців України», оскільки рішення у справі № 420/37988/25 може вплинути на права, свободи, інтереси або обов`язки останньої.

Перевіривши заяву та матеріали справи в частині заявленого клопотання, суд зазначає наступне.

В обґрунтування заяви зазначено, що за результатом перевірки діяльності приватного виконавця Качурки В.В. на предмет дотримання норм Кодексу професійної етики приватних виконавців України, Комітет з етики Асоціації приватних виконавців України дійшов висновку про наявність у діях виконавця ознак порушення норм статей 3, 4, 10 Кодексу професійної етики приватних виконавців України, про що було складено відповідний висновок № 303 від 15.04.2025 року на підставі якого прийнято оскаржуване позивачем рішення.

Відповідно до ч.2 ст.49 КАС України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.

Згідно з ч.5 ст.49 КАС України про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі. Ухвала за наслідками розгляду питання про вступ у справу третіх осіб окремо не оскаржується. Заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.

Із аналізу вказаних норм вбачається, що необхідною умовою залучення третіх осіб є той факт, що судове рішення у справі може вплинути на права, свободи, інтереси або обов`язки осіб, які не є стороною у справі.

Суд зазначає, що представником відповідача не наведено належного обґрунтування, яким чином рішення суду у цій справі вплине на права, свободи, інтереси або обов`язки Некомерційної професійної організації «Асоціація приватних виконавців України».

Відтак, суд дійшов висновку про відсутність підстав для залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Некомерційної професійної організації «Асоціація приватних виконавців України» та відповідно про доцільність відмови у задоволенні клопотання представника відповідача.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні клопотання представника Дисциплінарної комісії приватних виконавців, Міністерства Юстиції України про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Некомерційної професійної організації «Асоціація приватних виконавців України» у справі №420/27992/25 - відмовити.

Клопотання Дисциплінарної комісії приватних виконавців, Міністерства Юстиції України про розгляд справи № 420/37988/25 за правилами загального позовного провадження залишити без задоволення.

Адміністративний позов Приватного виконавця Виконавчого округу Одеської області Качурка В`ячеслава Вікторовича (проспект Лесі Українки,12-А БЦ "Шевченковський", офіс 410, м.Одесса, 65039) до Дисциплінарної комісії Приватних виконавців (вул.Архітектора Городецького,13. м.Київ, 01001), Міністерства юстиції України (вул.Архітектора Городецького,13, м.Київ, 01001) про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, оформлене протоколом № 91 від 08.08.2025 року, прийняте за результатом розгляду подання Ради приватних виконавців України від 25.06.2025 № 963/01-14, в частині застосування до приватного виконавця ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №2297/7 від 01.11.2025 року «Про застосування до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурки В.В. дисциплінарного стягнення», в частині застосування до приватного виконавця Качурки В.В. дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця.

Стягнути з Міністерства юстиції України (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, буд. 13, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного виконавця Виконавчого округу Одеської області Качурка В`ячеслава Вікторовича (просп.Лесі Українки,12-А БЦ "Шевченковський", офіс 410, м.Одесса, 65039, РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст.295 КАС України.

Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст.255 КАС України.

Суддя К.С. Єфіменко