Справа № 380/1427/20
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2026-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

30 січня 2026 рокуЛьвівСправа № 380/1427/20 пров. № А/857/47365/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії судді:

судді-доповідача - Курильця А.Р.,

суддів - Кузьмича С.М., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження заяву Громадської організації «Народна дія Львів», підписану Дацко О.І. про відвід колегії суддів у складі Курильця Андрія Романовича, Кузьмича Сергія Миколайовича, Мікули Оксани Іванівни та секретаря судового засідання Майстрів Ю.І. в справі 380/1427/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради, міського голови Львова - Садового Андрія Івановича, Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові, Державної інспекції архітектури та містобудування України за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Громадської організації «Народна дія Львів», Міністерства культури та інформаційної політики України, та за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега-Тех», Товариства з обмеженою відповідальністю "Галпроектмонтаж" про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішень,-

в с т а н о в и в:

На розгляді Восьмого апеляційного адміністративного суду перебуває справа № 380/1427/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради, міського голови Львова - Садового Андрія Івановича, Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові, Державної інспекції архітектури та містобудування України за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Громадської організації "Народна дія Львів", Міністерства культури та інформаційної політики України, та за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Мега-Тех", Товариства з обмеженою відповідальністю "Галпроектмонтаж" про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішень, провадження в якій відкрито за апеляційними скаргами Бохняка Мирона Степановича, подану від імені та в інтересах Кельмана Івана Івановича, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю та Товариства з обмеженою відповідальністю "Мега-Тех" на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року.

Ухвалою суду від 14 січня 2025 року в розгляді справи оголошено перерву до 04 лютого 2026 року.

Так, 28 січня 2026 року Восьмим апеляційним адміністративним судом зареєстровано заяву Громадської організації «Народна дія Львів», підписану Дацко О.І. про відвід колегії суддів у складі Курильця Андрія Романовича, Кузьмича Сергія Миколайовича, Мікули Оксани Іванівни та секретаря судового засідання Майстрів Ю.І. від розгляду адміністративної справи 380/1427/20.

Заяву мотивує тим, що процесуальна поведінка і спосіб документування позицій учасників формують у стороннього спостерігача об`єктивно виправдані сумніви в неупередженості колегії саме у справах, де заявляються питання публічного інтересу, містобудівних порушень і/або громадського контролю. Вказує, що в засіданні судом ставилися питання, які не мали відношення до предмета відводу чи справи. Заявник зазначає, що «недовіру О.Дацко та А.Біликівська сформували до колегії суддів не лише як представниці ГО «Народна дія Львів», але і як правозахисниці, пам`яткоохоронниці. Недовіру до суду сформували громадянки України О.Дацко, А.Біликівська та громадянин України М.Бохняк саме у статусах : «представниці ГО «Народна дія Львів» та «Представник позивача» відповідно. Недовіру до суду формує людина, її суб`єктивне відношення до суду формується на основі когнітивного сприйняття та аналізу інформації, отриманої про колегію суддів та кожного суддю зокрема. При зачитуванні короткого тексту ухвали суддя А.Курилець озвучив, що заява про відвід подана ГО «Народна дія Львів», але така була подана не громадською організацією, а трьома громадянами України: представниками ГО «Народна дія Львів» О.Дацко, А.Біликівською та представником позивача М.Бохняком . Адміністратвино судочинство чітко розорязняє статус «позивача», та «представника позивача». Сторони судового процесу та її представників».

Також заявник повторно наводить міркування щодо обставин автоматизовано розподілу справ між суддями, зокрема концентрація спорів містобудівного характеру у складі одних і тих самих суддів та включення до автоматизованого розподілу суддів неспроможних брати участь у розгляді справи.

Заявник виражає незгоду з мотивами суду при розгляді відводу 14 січня 2026 року, та процесуальних дій при його вирішенні, зокрема питань від складу суду.

Щодо заяви в частині відводу секретаря судового засідання, зазначено, що у протоколі судового засідання від 14.01.2026 фактично не відображено зміст заявлених заперечень на дії судді, а наявні лише формальні позначки часу та слово «репліка», без розкриття суті. Це позбавляє учасників реального процесуального інструменту фіксації порушень і підсилює сумніви у добросовісності процесуального адміністрування в справах за участю громадськості

Невнесення до протоколу заперечень учасника процесу на дії судді є порушенням прямих вимог статей 229-231 КАС України та принципів процесуальної фіксації судового розгляду, тобто підставою для недовіри до секретаря судового засідання.

Відповідно до приписів частини одинадцятої статті 40 КАС України питання про відвід вирішується невідкладно. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Оскільки розглядувана заява надійшла поза межами судового засідання, відтак розглядається судом у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи заяви, колегія суддів дійшла висновку, що заява про відвід суддів є необґрунтованою, а в задоволенні заяви про відвід секретаря судового засідання слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу. (абз.1 ч.3 ст.39 КАС України).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що заявник обґрунтовує розглядуваний відвід колегії суддів наявністю сумнівів у неупередженості або об`єктивності суддів та порушенням порядку визначення судді для розгляду справи.

Відповідно до п.ч.1 ст.36 КАС України, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 КАС України.

Так, суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді першої інстанції, не може брати участі у вирішенні цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому її розгляді у першій інстанції після скасування попередніх рішення, постанови або ухвали про закриття провадження в адміністративній справі.

Суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у вирішенні цієї самої справи в судах першої і касаційної інстанцій, а також у новому її розгляді після скасування постанови або ухвали суду апеляційної інстанції.

Суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі у вирішенні цієї самої справи в судах першої і апеляційної інстанцій, а також у новому її розгляді після скасування постанови або ухвали суду касаційної інстанції.

Суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь-якого ухваленого в ній судового рішення, крім випадку, коли проведення врегулювання спору за участю судді було ініційовано суддею, але до закінчення встановленого судом в ухвалі про відкриття провадження у справі строку сторона заперечила проти його проведення.

Суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасоване судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду, винесеного за результатами нового розгляду цієї справи.

Суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді першої, апеляційної, касаційної інстанцій, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами у цій адміністративній справі. Положення цієї частини не застосовуються у випадку розгляду заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами з підстав, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, Великою Палатою Верховного Суду.

Згідно із Бангалорськими принципами поведінки суддів, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради Організації Об`єднаних Націй від 27.07.2006 об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим постановлення об`єктивного рішення у справі або у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатись на підставі суб`єктивного і об`єктивного критеріїв. У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного. У контексті об`єктивного критерію слід визначити чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо безсторонності суддів. З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть бути важливими, або іншими словами, "правосуддя має не тільки чиниться, також має бути видно, що воно чиниться" (§ § 28-32 рішення у справі "Газета Україна-центр" проти України" від 15.07.2010, заява № 16695/04). Подібний підхід висловлено і в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Бочан проти України" (§ § 65-66 рішення від 03.05.2007, заява № 7577/02).

Таким чином, підставами для відводу судді є існування суб`єктивного та / або об`єктивного критеріїв.

Оцінюючи наявність підстав для відводу колегії суддів в цій справі за суб`єктивним критерієм, апеляційний суд констатує відсутність підстав стверджувати, що судді виявили особисту упередженість. Докази на користь протилежного відсутні і заявником не наводились.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що саме на заявника покладається обов`язок подання доказів упередженості судді для цілей відводу. Водночас доказів на спростування презумпції неупередженості суддів заявником не надано.

Сумніви у неупередженості судді повинні ґрунтуватися на фактичних обставинах, а не на припущеннях. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного.

За об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність суддів. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності в певного судді об`єктивно виправдані.

Колегія суддів вважає, що наведені в заяві про відвід доводи не підтверджують наявності обставин, які могли б за об`єктивними критеріями викликати сумнів в об`єктивності або неупередженості суддів при розгляді цієї справи, як це передбачено відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КАС України, оскільки зводяться до власних припущень заявника, які не містять достатніх обґрунтувань.

Щодо доводів про найменування заявленого відводу від 14 січня 2026 року та порядок його вирішення, колегія суддів зазначає, суд апеляційної інстанції дотримався процесуальної форми при розгляді такого.

Заявником жодним чином не обґрунтовано дискримінаційного ставлення до представника позивача - Бохняка М.С.

Суд зауважує, що дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб без об`єктивного та розумного обґрунтування у відносно схожих ситуаціях. При цьому поводження з особою, яка заявляє про дискримінаційне ставлення до неї, є істотно (разюче) відмінним і менш справедливим, ніж з іншими особами; підставами для розрізнення є особиста характеристика або статус заявника; інші особи, з якими така особа себе порівнює, знаходяться в аналогічній ситуації, а різниця у ставленні до особи не мотивована притаманною їй певною персональною ознакою.

Однак відмінної поведінки, у подібній ситуації, обумовленої певною персональною ознакою, заявник відводу не конкретизує.

Апеляційний суд безумовно врахував, що заяву від 14.01.2026 року підписано представниками ГО «Народна дія Львів» Дацко О.І., Біликівською А.Р. та представником позивача Бохняком М.С. та вирішив її у відповідності до вимог процесуального закону.

Разом з цим, твердження про те, що така заява подана не громадською організацією, а громадянами України, правозахисницями, пам`яткоохоронницями, є хибною інтерпретацією процесуального статусу, адже саме ГО "НАРОДНА ДІЯ ЛЬВІВ" як учасник справи, яка бере участь у цьому судовому процесі через самопредставництво О.Дацко та А.Біликівської, вправі подати заяву про відвід, однак іншого (окремого, самостійного) процесуального статусу в цій справі в останніх немає. Так, КАС України не передбачає для осіб, які діють в порядку самопредставництва юридичної особи унікального правового становища, відділеного від такої організації.

Колегія суддів відхиляє міркування щодо обставин автоматизовано розподілу справ між суддями, зокрема концентрації спорів містобудівного характеру у складі одних і тих самих суддів та включення до автоматизованого розподілу суддів неспроможних брати участь у розгляді справи, оскільки такі вторують вже оціненим апеляційним судом доводам в ухвалі від 14 січня 2026 року, в цій справі.

Тож суд зауважує про те, що висловлювання про нерозгляд по суті підстав раніше поданого відводу, уникнення аналізу доказів та правової оцінки, власне і є вираженням незгоди з судовим рішенням, що одночасно заперечує заявник.

Варто підкреслити, що підставою для відводу заявник зазначив приписи пунктів 4 та 5 частини першої статті 36 КАС України і фактично заявляє, що обставинами, які викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності суддів є їхні дії при процесуальному розгляді заяви про відвід, поданої 14 січня 2026 року.

У розглядуваній заяві акцентовано, на тому, що саме спосіб розгляду зазначеної заяви та дії суддів, зокрема найменування заявників, питання від складу суду, (не) аргументація ухвали від 14 січня 2026 року, є обставинами, які дають підстави для сумнівів у їхній неупередженості та об`єктивності.

Водночас, з обсягу доводів про спосіб розгляду і дії суддів, з якими заявник пов`язує підстави для цього відводу, можна зрозуміти, що позиція основана, по суті, на мотивах ухвали апеляційного суду, якою суд відмовив в задоволенні заяви про відвід, подану 14 січня 2026 року, зокрема щодо визначення колегій суду для розгляду низки справ, зокрема цієї та поведінки суддів при вирішенні питання про відвід.

Тобто, заявник вдаючись до аналізу дій колегії суддів під час розгляду заяви від 14 січня 2026 року, спирається на зміст ухвали суду й на основі наведених в цьому судовому рішенні мотивів сформував думку про сумнів в неупередженості і об`єктивності суддів.

Суд підкреслює, що дії колегії суддів, як і спосіб розгляду ними заяви про відвід об`єктивовані в ухвалі, яку суд постановив за наслідками розгляду згадуваної заяви. Іншої процесуальної форми чи способу вирішення питання про відвід, крім як постановлення судового рішення у формі ухвали, закон не передбачає. У цьому зв`язку варто зауважити, що саме зі змісту цього судового рішення можна зрозуміти чим (якими мотивами) керувався суд під час вирішення цього процесуального питання і яких висновків, у підсумку, дійшов.

Заявник, у критичні формі аналізує те, як (яким чином, у який спосіб, з яких підстав, за який проміжок часу) суд відмовив у задоволенні заяви, хоча й наполягає на тому, що не висловлює незгоди зі змістом і висновками суду, які написані в ухвалі від 14 січня 2026 року, але саме на змісті і висновках цього судового рішення будує свою аргументацію про наявність підстав для відводу суддів, які розглядали попередню заяву про відвід, з мотивів сумніву в їхній об`єктивності і неупередженості та порушення порядку визначення судді.

Судова колегія нагадує, що частиною четвертою статті 36 КАС України закріплено положення про те, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Висновки або позиції суддів, висловлені у судових рішеннях, не можуть бути підставою для відводу, оскільки тлумачення закону у поєднанні з обставинами справи є підґрунтям здійснення правосуддя і в протилежному випадку судді позбавляються можливості на висловлення позиції при розгляді справ.

Також суд наголошує та звертає увагу на те, що суддя не може бути відповідальним за свої рішення, якщо вони є результатом помилки у праві чи факті.

Неможливість для учасника справи заявити відвід з підстав незгоди з рішенням або окремою думкою судді в інших справах чи висловленою публічно думкою судді щодо того чи іншого юридичного питання обґрунтовується необхідністю дотримання одного з найважливіших принципів судочинства - nemo iudex in causa sua (ніхто не може бути суддею у власній справі), який виключає для учасника процесу можливість обирати суддю на власний розсуд, зокрема, шляхом заявлення відводів тим суддям, відома правова позиція яких заявника не влаштовує.

Зрештою, міркування заявника не свідчать і не можуть свідчити про необ`єктивність або упередженість суддів.

Щодо питань поставлених складом суду в судовому засіданні, то колегія суддів зауважує про необхідність з`ясування обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог. Оскільки підстави заявленого 14 січня 2026 року відводу, більшою мірою ґрунтувалися на порядку визначення судді, яке здійснюється Єдиною судовою інформаційно-комунікаційною системою, відтак питання щодо освіти заявниці не виходить за предмет доказування заявленого відводу .

Суд звертає увагу скаржника, що учасники справи не можуть використовувати інститут відводу суддів з метою схиляння суду до ухвалення бажаного для них процесуального рішення. Необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Суд вторує, що з урахуванням положень пункту 1 статті 6 Конвенції, наявність безсторонності суду має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. При об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. При цьому, вирішальним є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду. Разом з цим, Суд зазначає, що суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Згідно з частиною 4 статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Колегія суддів вважає, що доводи заявника про наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності суддів, не знайшли свого підтвердження, а відтак заявлений відвід колегії суддів є необґрунтований. З огляду на наведене вирішення питання про відвід колегії суддів, слід передати судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу.

Щодо відводу секретаря судового засідання.

Відповідно до положень ч.1 ст. 38 КАС України, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач не можуть брати участі в адміністративному процесі та підлягають відводу (самовідводу) з підстав, визначених у частині першій статті 36 цього Кодексу, зокрема згідно п. 4 якої: за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності.

В аргументації заяви вказано, що з метою укривання реального факту недоброчесної поведінки судді та прямого підтвердження цього факту в протоколі, секретар судового засідання за підписом головуючого склали та підписали протокол.

У протоколі судового засідання від 14.01.2026 фактично не відображено зміст заявлених заперечень на дії судді, а наявні лише формальні позначки часу та слово «репліка», без розкриття суті. Це позбавляє учасників реального процесуального інструменту фіксації порушень і підсилює сумніви у добросовісності процесуального адміністрування в справах за участю громадськості.

Вважає, що у разі якщо учасник справи заявляє заперечення щодо дій судді, таке заперечення відповідно до пунктів 6-8 частини першої статті 231 КАС України підлягає обов`язковому внесенню до протоколу судового засідання у повному обсязі, із зазначенням його змісту та процесуальної реакції суду. Отже, невнесення до протоколу заперечень учасника процесу на дії судді є порушенням прямих вимог статей 229-231 КАС України та принципів процесуальної фіксації судового розгляду. А відтак - підставою для недовіри до секретаря судового засідання

Суд апеляційної інстанції зауважує, що протокол судового засідання ведеться секретарем судового засідання та підписується ним невідкладно, але не пізніше наступного дня після судового засідання і приєднується до справи. Протокол судового засідання скріплюється електронним підписом секретаря судового засідання і приєднується до справи.

У протоколі судового засідання зазначаються такі відомості: 1) рік, місяць, число і місце судового засідання; 2) найменування адміністративного суду, який розглядає справу, прізвище та ініціали судді (суддів), секретаря судового засідання; 3) справа, що розглядається, ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи; 4) порядковий номер вчинення процесуальної дії; 5) назва процесуальної дії; 6) час вчинення процесуальної дії; 7) ухвали суду, постановлені в судовому засіданні без оформлення окремого документа; 8) інші відомості, встановлені цим Кодексом.

Тобто твердження про те, що «секретар судового засідання за підписом головуючого склали та підписали протокол», не лише не відповідає фактичним обставинам справи, але й позбавлено жодного сенсу.

Тези заявленого відводу про те, що «не відображено зміст заявлених заперечень на дії судді» засновані на хибному уявленні положень процесуального закону та не кореспондують вимогам до протоколу судового засідання згідно з ч.2 ст.230 КАС України.

Більше того, 14 січня 2026 року здійснювалося повне фіксування судового засідання технічними засобами за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Водночас за наявності зауваження щодо неповноти або неправильності щодо технічного запису та/ чи протоколу судового засідання, заявник не побавлений права подати до суду письмові зауваження. Однак таке не свідчить про наявність сумнівів у неупередженості або об`єктивності.

Питання про відвід секретаря судового засідання, експерта, спеціаліста, перекладача вирішується складом суду, що розглядає справу (ч.9 ст.40 КАС України).

Керуючись ст.ст.36, 40 КАС України, -

у х в а л и в:

Відмовити в задоволенні відводу секретаря судового засідання

Визнати заяву Громадської організації «Народна дія Львів», підписану Дацко О.І. про відвід колегії суддів у складі Курильця Андрія Романовича, Кузьмича Сергія Миколайовича та Мікули Оксани Іванівни від розгляду справи 380/1427/20 необґрунтованою.

Питання про вирішення відводу передати судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді С. М. Кузьмич
О. І. Мікула