Справа № 520/16819/25
Суддя: Садова М.І.
Дата ухвалення: 2026-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2026 року Справа № 520/16819/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садової М.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління Державної податкової служби у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

у с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача у якому просить: - визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.06.2024 №05-2034-UA0028556 ГУ ДПС у Харківській області; - вирішити питання розподілу судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що при обчисленні податку застосована завищена ставка 1%, передбачена для офісних будівель, тоді як приміщення є частиною житлового будинку, і повинна застосовуватися ставка 0,1% для "інших будівель" відповідно до рішення Харківської міської ради від 22.02.2017 № 542/17 "Про місцеві податки і збори у місті Харкові" (зі змінами). Позивач посилається на дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які підтверджують, що будівля є житловою. ГУ ДПС у Харківській області неправомірно покладалося на інформацію з відкритих інтернет-ресурсів замість офіційних даних органів державної реєстрації. Крім того, позивач оскаржив ППР до Державної податкової служби України (далі ДПС України), яка визнала його доводи обґрунтованими, але залишила скаргу без задоволення. Позивач стверджує, що обов`язок правильного обчислення податку та доведення правомірності ППР лежить на контролюючому органі відповідно до ст. 56, 266 Податкового кодексу України (далі ПК України). У зв`язку із наведеним оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Просить позов задовольнити. У відповідності до ст. 139 КАС України здійснити розподіл судових витрат.

Відповідачем подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що обчислення податку проведено на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ставка 1% застосована як для офісних будівель, з урахуванням інформації з відкритих інтернет-ресурсів про наявність у будинку стоматології, салону краси та офісних приміщень. Відповідач зазначає, що позивач мав право на звірку даних відповідно до пп. 266.7.3 ст. 266 ПК України, але не надав уточнюючих документів, і пропонує позивачу звернутися до органу державного архітектурно-будівельного контролю для отримання висновку щодо класифікації об`єкта за Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000. Оспорюване рішення прийняте на підставі наявних у контролюючого органу даних та у відповідності до вимог чинного законодавства. Просить у позові відмовити.

Позивач надав до суду відповідь на відзив. Наводить пояснення про те, що будівля є житловою, а наявність окремих нежитлових приміщень не змінює її призначення. Позивач стверджує, що жоден закон не покладає на нього обов`язок отримувати висновки від органів архітектурно-будівельного контролю, а правові позиції з інших справ його не стосуються. позивач посилається на ст. 19 Конституції України та просить задовольнити позов.

30.06.2025 адміністративний позов залишено без руху для усунення недоліків викладених у мотивувальній частині цієї ухвали.

10.07.2025 ухвалою суду адміністративний позов повернуто позивача, адже позивачем не усунуто недоліки заяви, хоч ухвалу суду від 30.06.2025 доставлено до електронного кабінету 02.07.2025.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2025 ухвалу суду першої інстанції скасовано, а справу направлено для продовження розгляду. Справу отримано судом першої інстанції 10.10.2025.

Ухвалою суду від 15.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного з огляду на таке.

Суд установив, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності ОСОБА_1 перебуває нежитлові приміщення в житловому будинку літ. "А-9", загальною площею 62 кв. м., 67 кв. м. та 67,7 кв. м. розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме податкове повідомлення-рішення від 18.06.2024 №2-2034-UA0028556, яким позивачу визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , площею 62 кв. м, за податковий період 2022 рік у сумі 671 грн 67 коп.

При формуванні зазначеного податкового повідомлення-рішення контролюючим органом застосовано ставку податку у розмірі 1 відсотка від мінімальної заробітної плати, встановленої на початок звітного періоду, відповідно до рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 № 542/17.

Не погоджуючись із оспорюваним податковим повідомленням-рішенням та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно п. 6.1. статті 6 Податкового кодексу України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

У силу вимог п. 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зокрема зобов`язаний: стати на облік у контролюючих органах в порядку, встановленому законодавством України; вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до приписів ст. 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Згідно із підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Рішенням 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» від 22.02.2017 №542/17 зі змінами та доповненнями та яке є чинним, відповідно до Податкового кодексу України, на підставі ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», керуючись ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено на території міста Харкова на 2017 рік та наступні роки місцеві податки і збори: п. 1.1. податок на майно, який складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно пп. 1 - 3 Додатку № 1 до вищезазначеного рішення ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. м бази оподаткування.

Так, пунктом 5 зазначеного вище Додатку № 1 встановлено ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у таких розмірах: 1) будівлі готельні - 1 відсоток; 2) будівлі офісні - 1 відсоток; 3) будівлі торговельні - 1 відсоток; 4) гаражі - 0,1 відсотка; 5) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) - 1 відсоток; 6) господарські (присадибні) будівлі - 0 відсотків; 7) інші будівлі - 0,1 відсотка.

Отже, ставка податку коливається в залежності від цільового призначення нежитлового приміщення, яке перебуває у власності особи.

Згідно із абз. 7 пп. 266.7.1 п. 266. 7 ст. 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до п.14.1.129-1 п.14.1 ст.14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Класифікацію будівель залежно від їх функціонального призначення наведено у Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженому та введеному в дію наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року №507, чинний з 01 січня 2001 року (далі - ДК 018-2000).

Відповідно до вказаного ДК 018-2000 об`єктами класифікації є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

У розділі 1 ДК 018-2000 наведено визначення, згідно з яким: споруди - це будівельні системи, пов`язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт; будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів; інженерні споруди - це об`ємні, площинні або лінійні наземні, надземні або підземні будівельні системи, що складаються з несучих та в окремих випадках огороджувальних конструкцій і призначені для виконання виробничих процесів різних видів, розміщення устаткування, матеріалів та виробів, для тимчасового перебування і пересування людей, транспортних засобів, вантажів, переміщення рідких та газоподібних продуктів та ін.

Відповідно до ДК 018-2000 будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості».

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості», 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії», 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості», 1251.4 «Будівлі підприємств легкої промисловості», 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості», 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості», 1251.7 «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості», 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості», 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

При цьому, ДК 018-2000 використовується у даному випадку не для визначення ставок оподаткування, а виключно для визначення статусу нежитлового приміщення, яке не зазначено у реєстрі прав на нерухоме майно, але визначено у технічній документації будівлі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.01.2018 у справі №822/2624/16.

Судом встановлено, що нежитлове приміщення позивача площею 62 кв.м є частиною житлового будинку літ. "А-9" за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 148-А, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інформацією з додатка "Дія". Будинок є дев`ятиповерховим, чотирипід`їздним, з 144 квартирами, а нежитлові приміщення становлять лише три колишні квартири загальною площею 196,7 мІ, що не змінює призначення будівлі як житлової відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.

Суд повторно відмічає, що нежитлова будівля літ. «А-9» загальною площею 62 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 на праві власності що підтверджується відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до наявних у матеріалах справи технічного паспорта та витягу з Реєстру будівельної діяльності, у ОСОБА_1 перебуває нежитлові приміщення в житловому будинку літ. "А-9", загальною площею 62 кв. м., 67 кв. м. та 67,7 кв. м. розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Предметом спору є правомірність податкового-повідомлення рішення від 18.06.2024 № 05-2034-UA0028556, яким позивачу нараховано податок на нерухоме майно за 2022 рік у розмірі 671 грн 67 коп за ставкою 1%.

За таких обставин, приміщення не є самостійною будівлею, а частиною житлового будинку, тому підпадає під категорію "інші будівлі", у зв`язку з чим підпадає під дію пункту 5 додатку 1 до рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 № 542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові», а тому до такого об`єкта нерухомості має застосовуватись ставка податку у розмірі 0,1 відсотка мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного року.

Суд звертає увагу, що ДПС України у рішенні від 30.05.2025 визнала, що об`єкт не є готельним, офісним чи торгівельним, і що за адресою знаходиться житловий будинок, але залишила скаргу без задоволення, посилаючись на інтернет-джерела про наявність стоматології, салону краси та офісів.

Суд відмічає, що такі дії суб`єкта владних повноважень є неправомірними, оскільки пп. 266.7.4 ст. 266 ПК України вимагає отримання даних від органів державної реєстрації, а не з інтернет-ресурсів.

Відповідно до пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування для об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та/або оригіналів документів платника податку, а згідно з пп. 266.7.4 п. 266.7 ст. 266 ПК України обов`язок щодо подання таких відомостей покладено на органи державної реєстрації прав на нерухоме майно.

При цьому пп. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 ПК України надає платнику податку право, а не обов`язок, звернутися до контролюючого органу із заявою про проведення звірки даних. Податковим кодексом України не передбачено обов`язку платника податку самостійно забезпечувати наявність у державних реєстрах відомостей про класифікацію об`єктів нерухомості для визначення ставки податку.

Судом встановлено, що при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення контролюючим органом застосовано ставку податку у розмірі 1 відсотка мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного року, визначену відповідно до пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України та рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 № 542/17, без урахування функціонального призначення нежитлової будівлі.

Матеріали справи не містять доказів того, що на момент прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення у розпорядженні відповідача були будь-які належні відомості, які б підтверджували віднесення нежитлової будівлі позивача до будівель готельних, офісних, торговельних або будівель для публічних виступів.

Судом встановлено, що нежитлова будівля літ. «А-9», розташована за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 148-А, за своїм функціональним призначенням не належить до готельних, офісних, торговельних будівель чи будівель для публічних виступів, а відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження протилежного.

Так, на 1 січня 2022 року мінімальна заробітна плата становила 6500,00 грн, отже ставка податку, яка мала бути застосована до нежитлових будівель позивача у 2022 році, становила 6,50 грн (0,1 % х 6 500,00 грн).

Розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за нежитлову будівлю літ. «А-9», загальною площею 62 кв. м., мав би становити (62 * 6,50) = 403 грн, де 62 - розмір у праві власності (кв. м.), 6,50 ставка податку у 2022 році (6500,00 грн. х 0,1 %).

Відтак, у податковому повідомленні-рішенні від 18.06.2024 №05-2034-UA0028556 визначене податкове зобов`язання у сумі 671,67 грн є завищеним на 268,67 грн.

Отже податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 18.06.2024 №05-2034-UA0028556 за 2022 рік є правомірним в частині визначення податкового зобов`язання в сумі 403,00 грн, а не в сумі 671,67 грн, як визначив відповідач. Тому, вказане податкове повідомлення-рішення є протиправним в частині визначення податкового зобов`язання на суму 268,67 грн.

З огляду на викладене, з урахуванням приписів пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України та рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 № 542/17, суд доходить висновку, що до зазначеного об`єкта нежитлової нерухомості підлягає застосуванню ставка податку у розмірі 0,1 відсотка мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2022 року, а застосування відповідачем ставки податку у розмірі 1 відсотка є необґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене вище суд прийшов переконання про те, що адміністративний позов необхідно задовольнити частково.

З урахуванням висновків постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2025, позивач у цій справі є звільненим від сплати судового збору за подання позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 5-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення головного управління ДПС у Харківській області від 18.06.2024 №05-2034-UA0028556 в частині визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за податковий період 2022 рік на суму 268,67 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач головне управління Державної податкової служби у Харківській області місцезнаходження місто Харків, вулиця Григорія Сковороди, будинок № 46, .

Повне судове рішення складено та підписано суддею 30.01.2026.

Суддя М. І. Садова