Справа № 380/19379/25
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2026-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

29 січня 2026 рокуЛьвівСправа № 380/19379/25 пров. № А/857/50105/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Кухтея Р. В., Шевчук С. М.;

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі Курильця Андрія Романовича, Мікули Оксани Іванівни, Кузьмича Сергія Миколайовича в справі 380/19379/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вищої Ради Правосуддя, Держави України в особі судді Львівського окружного адміністративного суду Кисильової Ольги Йосипівни, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Восьмого апеляційного адміністративного суду перебуває справа №380/19379/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вищої Ради Правосуддя, Держави України в особі судді Львівського окружного адміністративного суду Кисильової Ольги Йосипівни, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та стягнення моральної шкоди, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року про відмову у відкритті провадження у справі.

23 січня 2026 року Восьмим апеляційним адміністративним судом зареєстровано заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі Курильця Андрія Романовича, Мікули Оксани Іванівни, Кузьмича Сергія Миколайовича від розгляду справи №380/19379/25. Заява мотивована тим, що апеляційним судом призначено справу №380/19379/25 до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, хоча позовні вимоги стосуються стягнення моральної шкоди у сумі 400000 грн. На переконання заявника апеляційний розгляд повинен здійснюватися у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Заявник стверджує, що поінформованість осіб, які беруть участь у справі про час і місце судового розгляду справи є однією із суттєвих гарантій реалізації ними права на особисту участь у процесі.

Заявник вважає, що склад суду не буде розглядати важливі для справи обставини ретельно та не буде аргументувати їх прийняття або відхилення у судовому рішенні.

Крім того, заявник аргументує підстави для відводу тим, що колегія суддів в складі: С.М. Кузьмича (головуючий суддя), А. Р. Курильця, О. І. Мікули задовольнила апеляційну скаргу Покровської міської ради Дніпропетровської області, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року у справі № 380/15916/22 скасувала в частині визнання протиправним та нечинним рішення Покровської міської ради Дніпропетровської області №12 від 29.03.2019 "Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" та в цій частині прийняла нове рішення, яким відмовила в задоволенні вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Головного управління ДПС у Львівській області, Покровської міської ради Дніпропетровської області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, визнання протиправним та скасування рішення.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2026 визнано заявлений ОСОБА_1 відвід колегії суддів у складі Курильця Андрія Романовича, Мікули Оксани Іванівни, Кузьмича Сергія Миколайовича необгрунтованим.

Питання про вирішення відводу колегії суддів передано судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ч. 1 ст. 31 КАС України.

Згідно з ч. 8 ст. 40 КАС України суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 11 ст. 40 КАС України вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі.

Дослідивши заявлені підстави для відводу, суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі Курильця Андрія Романовича, Мікули Оксани Іванівни, Кузьмича Сергія Миколайовича слід відмовити, виходячи з наступного.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 КАС України, відповідно до частини першої якої суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Як вбачається із заяви позивача про відвід колегії суддів, підставою для відводу фактично є наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді. При цьому, мотиви для відводу суддів, які заявник навів у заяві, фактично зводяться до незгоди із процесуальними діями суддів, а саме задоволенням апеляційної скарги Покровської міської ради Дніпропетровської області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року у справі № 380/15916/22.

Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в силу ч. 4 ст. 36 КАС України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

При цьому, підставами для відводу судді є існування суб`єктивного та / або об`єктивного критеріїв.

Оцінюючи наявність підстав для відводу колегії суддів в цій справі за суб`єктивним критерієм, апеляційний суд констатує відсутність підстав стверджувати, що судді виявили особисту упередженість. Докази на користь протилежного відсутні і заявником не наводились.

Колегія суддів зазначає, що в межах цього апеляційного розгляду вирішується виключно питання права, а саме чи підлягає спір за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вищої Ради Правосуддя, Держави України в особі судді Львівського окружного адміністративного суду Кисильової Ольги Йосипівни, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання протиправними дій та стягнення моральної шкоди до розгляду за правилами адміністративного судочинства?

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження в судових органах у контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не в кожному випадку (рішення ЄСПЛ від 08 грудня 1983 року у справі "Аксен проти Німеччини", заява № 8273/78; рішення ЄСПЛ від 25 квітня 2002 року у справі "Варела Ассаліно проти Португалії", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно провести також усні слухання.

Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

Скаржник не позбавлений під час розгляду справи в порядку письмового провадження права подавати письмові пояснення, заяви та клопотання з процесуальних питань, надавати відповідні докази та реалізовувати інші процесуальні права, чим позивач неодноразово користувався в межах цього апеляційного провадження.

Відтак розгляд цієї апеляційної скарги у письмовому провадженні не може свідчити про порушення суддями вимог процесуального закону, зокрема це не створило перешкод у доступі до правосуддя, порушення засад гласності та відкритості судового процесу, засад рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом.

Отже, з огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для відводу колегії суддів у складі Курильця Андрія Романовича, Мікули Оксани Іванівни, Кузьмича Сергія Миколайовича відсутні.

Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", встановлено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України

Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону (ч. 1 ст. 7 цього Закону).

Виходячи із загальних засад здійснення судочинства, визначених положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, Першого протоколу та Протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків (…) має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а наявність безсторонності повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів протилежного, про що зазначено у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Веттштайн проти Швейцарії" та у п. 50 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України".

Не є підставами для відводу судді заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними та допустимими доказами.

Відповідно до п. п. 103, 104, 105 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Волкова О. проти України" від 09.01.2013 (остаточне 27.05.2013), "Для того, щоб встановити, чи може суд вважатися "незалежним" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції, слід звернути увагу на спосіб призначення його членів і строк їхніх повноважень, існування гарантій проти тиску ззовні та на питання, чи створює орган видимість незалежного. Як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (1) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (2) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності. Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій)… Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності…".

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зміст заяви про відвід колегії суддів у складі Курильця Андрія Романовича, Мікули Оксани Іванівни, Кузьмича Сергія Миколайовича та наведені в її обґрунтування обставини, не містять даних, які б викликали сумнів у неупередженості або об`єктивності суддів, вказували б на їх заінтересованість в результаті розгляду справи, при здійсненні правосуддя у цій справі.

Крім цього, інших підстав для відводу, визначених ст. 36 КАС України, не встановлено і під час розгляду заяви про відвід. Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заява про відвід задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 36, 37, 38, 39, 40, 325, 328 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі Курильця Андрія Романовича, Мікули Оксани Іванівни, Кузьмича Сергія Миколайовича в справі №380/19379/25 - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук