Справа № 500/2483/25
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2026-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 рокуЛьвівСправа № 500/2483/25 пров. № А/857/37380/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.,

суддя Шинкар Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2025 року у справі №500/2483/25 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Тернопільській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу (головуючий суддя Юзьків М.І. м. Тернопіль, письмове провадження), -

В С Т А Н О В И В:

Головне управління ДПС в Тернопільській області (далі - позивач) звернулося із позовом до фізичної особи ОСОБА_1 (далі - відповідач), у якому просить суд стягнути з відповідача податковий борг по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 130672,00 грн.

В обгрунтування позовних вимог ГУ ДПС у Тернопільській області посилається на наступне. За відповідачем обліковується заборгованість по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, яка добровільно не була сплачена. У зв`язку з цим, позивач просить стягнути вказаний податковий борг у судовому порядку.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.08.2025 адміністративний позов Головного управління ДПС у Тернопільській області до фізичної особи ОСОБА_1 задоволено повністю.

Стягнуто з фізичної особи ОСОБА_1 податковий борг по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 130672,00 грн (сто тридцять тисяч шістсот сімдесят дві гривні).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Відповідач не погоджується із рішенням суду першої інстанції, в частині стягнення податкового боргу, вважає що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права, невірно досліджено всі обставини спору. Просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення податкового боргу в сумі 47085,00 грн на підставі податкового повідомлення рішення ГУ ДПС у Тернопільській області від 13.11.2024 № 0-1918-UA0085402. Зокрема апелянт зазначає, що контролюючим органом при визначенні суми податкового зобов`язання застосовано ставку податку «0,50 відсотка мінімальної заробітної плати (6000грн.); додатком 1 Рішення № 103 на території Залозецької селищної ради встановлено, що ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки «Будівлі для тваринництва» (код КБС 1271.1), для фізичних осіб на 2021 рік (з 01.01.2021 по 31.12.2021) становить 0,100 відсоток МЗП за кв.м; хоча податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно (для фізичних осіб) обчислює контролюючий орган, він зобов`язаний застосувати ставку, встановлену рішенням відповідної місцевої ради на 01 січня звітного року (у відсотках до МЗП за 1м. кв.) з урахуванням типу об`єкта та зональності. Неправильне застосування такого обов`язкового елемента податку, як ставка податку, зумовлює протиправність ППР і є підставою для його скасування; відповідач оскаржив ППР 13.11.2024 № 0-1918-UA0085402 до суду і ухвалою від 02.09.2025 у справі № 500/5130/25 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

03.10.2025 ГУ ДПС у Тернопільській області подало відзив на апеляційну скаргу. З підстав, наведених у відзиві просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як таке що прийняте відповідно до вимог чинного законодавства.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

В матеріалах справи наявна інформація щодо реєстрації за відповідачем нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , копії інтегрованої картки платника податків, корінця податкового повідомлення-рішення від 13.11.2024 року № 0-1918-UA0085402, від 13.11.2024 року № 0-1918-UA0085402, від 13.11.2024 року № 0-1918-UA0085402, податкової вимоги форми «Ф» від 13.04.2023 року № 0-1900, детального розрахунку суми податкового боргу до податкової вимоги форми «Ф» від 13.04.2023 року № 0-1900, розрахунку суми позовних вимог по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, довідки про наявність податкового боргу у відповідача станом на 03.03.2025, доказів відправлення вказаних документів відповідачу.

Згідно з довідкою про наявність податкового боргу станом на 03.03.2025 року у відповідача наявний податковий борг перед бюджетами та державними цільовими фондами по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 130672,00 грн.

Податковий борг виник внаслідок несплати відповідачем узгодженого податкового зобов`язання, нарахованого відповідно до податкових повідомлень-рішень від 13.11.2024 року № 0-1918-UA0085402 на суму 47085,00 грн., однак враховуючи наявну у відповідача переплату в розмірі 20 000,00 грн., то заборгованість становить 27085,00 грн., № 0-1918-UA0085402 від 13.11.2024 року на суму 51008,75 грн., та від 13.11.2024 року № 0-1918-UA0085402 на суму 52578,25 грн. Вказані податкові повідомлення-рішення відповідач отримав особисто 22.11.2024 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, наявним в матеріалах справи.

Доказів щодо скасування та оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень матеріали справи не містять, а тому грошові зобов`язання, визначені в них, вважаються узгодженими.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з такого - судом встановлено, що за відповідачем рахується податковий борг по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, а тому наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Виходячи з обставин справи, предметом спору у цій адміністративній справі є, зокрема, стягнення з відповідача податкового боргу, що виник в результаті нарахування контролюючим органом податкових зобов`язань по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, згідно податкових повідомлень-рішень № 0-1918-UA0085402 на суму 47085,00 грн., однак враховуючи наявну у відповідача переплату в розмірі 20000,00 грн., то заборгованість становить 27085,00 грн., № 0-1918-UA0085402 від 13.11.2024 року на суму 51008,75 грн., та від 13.11.2024 року № 0-1918-UA0085402 на суму 52578,25 грн. на загальну суму 130672,00 гривні.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регламентовано приписами ПК.

На час ухвалення рішення у справі прийняті контролюючим органом податкові повідомлення - рішення є чинними, так як відповідачем не надано доказів набрання рішенням у справі №500/5130/25 законної сили, а визначені у них податкові зобов`язання вважаються узгодженими, а отже визнаються податковим боргом.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з пунктами 59.4, 59.5 статті 59 ПК України податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Колегією суддів встановлено, що станом на дату звернення до суду за відповідачем рахується податковий борг у загальній сумі 130672,00 грн.

Грошове зобов`язання на цю суму у встановленому законом порядку узгоджене, а отже, визнається податковим боргом.

Станом на день розгляду справи суду не надано доказів погашення відповідачем в добровільному порядку існуючої заборгованості.

Відповідно до пп.20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючий орган вправі звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Згідно з п.87.11 ст. 87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку-фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Беручи до уваги те, що заявлену до стягнення суму податкового боргу апелянт у встановлені законодавством строки до бюджету не сплатив, наявність податкового боргу підтверджується матеріалами справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які б були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2025 року у справі №500/2483/25 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
Т. І. Шинкар