Справа № 120/11584/23
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2026-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 січня 2026 р. Справа № 120/11584/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в місті Вінниці заяву представника позивача про зміну способу та порядку виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 120/11584/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням суду від 13.12.2023 вказаний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі до 100000 гривень за період з 03.01.2023 по 14.01.2023 та з 28.02.2023 по 09.03.2023, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі до 100000 гривень за період з 03.01.2023 по 14.01.2023 та з 28.02.2023 по 09.03.2023, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.

16.01.2026 через підсистему "Електронний суд" до суду надійшла заява представника позивача про зміну способу та порядку виконання вищезазначеного рішення суду.

Заява мотивована тим, що, попри набрання судовим рішенням законної сили, відповідач не виконав його у повному обсязі, а саме не здійснив позивачу фактичної виплатити додаткової грошової винагороди у сумі 84 151,00 грн.

Відтак представник позивача просить суд змінити спосіб виконання рішення суду від 13.12.2023 на стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 вказаної заборгованості.

Ухвалою від 21.01.2026 зазначену заяву призначено до розгляду в судовому засіданні на 10:00 год 29.01.2026 з викликом учасників справи.

Сторони на виклик суду не з`явилися, хоча повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується документально.

Водночас 26.01.2026 представник позивача подав клопотання про розгляд заяви за його відсутності.

Частиною першою статті 205 КАС України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України у разі неявки без поважних причин або без повідомлення причин неявки в судове засідання учасника справи, який був належним чином повідомлений про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (ч. 9 ст. 205 КАС України).

Крім того, за приписами ч. 2 ст. 378 КАС України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

З огляду на викладене та враховуючи достатність наявних у справі доказів, суд вважає можливим провести розгляд питання про зміну способу та порядку виконання рішення за відсутності сторін (у письмовому провадженні).

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

За приписами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Таким чином, рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно з ч. 1 ст. 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 378 КАС України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Під зміною способу і порядку виконання судового рішення розуміється застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв`язку з неможливістю його виконання раніше визначеним способом і порядком. Водночас зміна способу виконання не повинна змінювати (зачіпати) суть самого судового рішення.

Вирішуючи питання про зміну способу і порядку виконання рішення суд повинен враховувати, що під зміною способу і порядку розуміється дія або сукупність дій, якими певним чином досягається кінцевий результат, та що підставою для зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення є обставини, що роблять виконання рішення неможливим.

Відтак зміною способу та порядку виконання судового рішення є прийняття судом нових заходів з метою реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. При цьому суд може змінити порядок і спосіб виконання судового рішення, не змінюючи його змісту.

Відповідно до ч. 1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема шляхом:

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно з ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову як про зобов`язання відповідача вчинити певні дії (п. 4), так і про стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю (п. 6).

Отже, зобов`язання відповідача вчинити певні дії і стягнення з відповідача грошових коштів є різними за своєю суттю способами захисту прав та інтересів, які обираються позивачем при поданні позову, а судом при ухваленні рішення.

Як видно з матеріалів справи, рішення суду на користь позивача має зобов`язальний характер і передбачає вчинення відповідачем дій щодо нарахування та виплати додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", за окремі спірні періоди.

Разом з тим розрахунок суми заборгованості у перерахованому розмірі, що належить до виплати ОСОБА_1 , при ухваленні рішення від 13.12.2023 у справі № 120/11584/23 судом не здійснювався, тому зміна способу його виконання із зобов`язання виплатити доплату у перерахованому розмірі на стягнення конкретної суми виходить за межі позовних вимог та тих питань, які були предметом судового розгляду і оцінки при вирішенні справи.

Також суд враховує, що можливість задоволення заяви про зміну способу і порядку виконання судового рішення напряму залежить від встановлення неможливості виконання рішення у визначений ним спосіб.

Разом з тим, вирішуючи питання про прийняття звіту військової частини НОМЕР_1 про виконання рішення суду у цій справі, в ухвалі від 08.12.2025 судом встановлено неможливість самостійного виконання відповідачем судового в частині виплати ОСОБА_1 додаткової грошової допомоги через відсутність належного фінансового забезпечення та коштів, необхідних для виплати існуючої перед стягувачем заборгованості.

При цьому суд врахував, що проблема невиконання рішень національних судів в тому числі даній категорії публічно-правових спорів має загальнодержавний характер та пов`язана виключно із проблемою фінансування необхідних для цього витрат з Державного бюджету, особливо в умовах воєнного стану. Тобто проблема з виконанням рішення суду у цій справі не є індивідуальною, а охоплюється загальною проблемою належного виконання судових рішень, пов`язаних з виплатою бюджетних коштів, яка потребує системного підходу до її вирішення на найвищих рівнях органів державної влади.

Відтак, оскільки в межах процедури судового контролю відповідач шляхом надання сукупності належних й допустимих доказів підтвердив неможливість виплати нарахованих позивачу коштів саме через фактичну відстність таких коштів внаслідок відсутності бюджетних призначень, суд доходить висновку, що зміна способу і порядку виконання судового рішення, про що просить заявник, не зумовить фактичного виконання рішення суду від 13.12.2023 в частині виплати належних йому донарахованого грошового забезпечення.

Крім того, суд зазначає, що заборговані позивачу кошти не є власністю відповідача та не знаходяться на його рахунках. Фактичне, у повному обсязі виконання судового рішення можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету України. Водночас стягнення з суб`єкта владних повноважень (військової частини НОМЕР_1 ) коштів, які знаходяться на його рахунках, але призначені для іншої мети, можуть поставити під загрозу функціонування такого суб`єкта, виконання покладених на нього функцій та, відповідно, нанесення шкоди необмеженій кількості інших осіб та інтересам держави.

Таким чином, оскільки виконання рішення суду у цій справі напряму залежить від бюджетного фінансування, то можливість його виконання не обумовлюється визначеним судом способом виконання. Відтак зміна способу і порядку виконання судового рішення не призведе до його фактичного виконання, оскільки така процесуальна дія не може вплинути на фінансування державою витрат щодо виплати заборгованості.

Посилання представника позивача на імперативні приписи абз. 2 ч. 3 ст. 378 КАС України суд вважає помилковими.

Так, відповідно до вказаної норми невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.

Отже, зміна способу і порядку виконання судового рішення через використання вищезазначеного механізму можлива виключно у певних категоріях справ, які можна охарактеризувати як соціальні спори.

Водночас правовідносини у цій справі виникли у зв`язку з проходженням позивачем військової служби та реалізацією його прав як військовослужбовця.

Додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, є складовою грошового забезпечення військовослужбовців, яка виплачується під час проходження військової служби залежно від умов її проходження та обставин виконання службових (бойових) завдань, а не видом пенсійних чи соціальних виплат.

Тобто дана адміністративна справа належить до спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Такі спори не є спорами щодо пенсійних, соціальних та інших виплат непрацездатним громадянам або інших соціальних виплат у розумінні абз. 2 ч. 3 ст. 378 КАС України, для яких законодавцем передбачено спеціальний порядок зміни способу і порядку виконання судового рішення шляхом стягнення невиплачених сум.

Крім того, чітке розмежування відповідних спорів прослідковується на основі аналізу положень п. 1, 3 ч. 6 ст. 12, п. 2 ч. 1 ст. 19, п. 3 ч. 1 ст. 263 КАС України.

Відтак суд не бере до уваги посилання представника позивача на правову природу пенсійних (соціальних) виплат, як на підставу для для зміни способу і порядку виконання рішення суду у цій справі.

З огляду на викладене суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення поданої заяви.

Керуючись ст.ст. 248, 256, 294, 295, 378 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача про зміну способу та порядку виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року у справі № 120/11584/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії ? відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У випадку розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сало Павло Ігорович