Справа № 240/6415/25
Суддя: Слободонюк М.В.
Дата ухвалення: 2026-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

Справа № 240/6415/25

29 січня 2026 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Слободонюка М.В.

суддів: Канигіної Т.С. Кузьмишина В.М.

перевіривши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач в особі свого представника подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2025 року залишено без руху та запропоновано апелянту протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути виявлені недоліки шляхом подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення від 25.11.2025 з наведенням підстав поважності причин пропуску такого строку.

26.01.2026 до суду надійшла заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Черніков Денис Юрійович, про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2025 року. В обґрунтування поданої заяви представник позивача зазначає, що апеляційна скарга подана з пропуском строку з поважних та об`єктивних причин, а саме у зв`язку з його перебуванням у щорічній відпустці.

Зокрема, заявник наголошує, що згідно з наказом Адвокатського об`єднання «Чернікови та партнери» від 17.12.2025 №7-12к адвокат Черніков Д.Ю. перебував у щорічній відпустці у період з 22 грудня 2025 року по 02 січня 2026 року включно. Таким чином, на думку заявника, оскільки період його відпустки припав на завершальну частину строку апеляційного оскарження, зокрема на останній день подання апеляційної скарги 25 грудня 2025 року, тому вважає, що вказана обставина об`єктивно унеможливлювала своєчасну підготовку та подання апеляційної скарги у визначений законом строк. Вказує, що після завершення відпустки апеляційна скарга була подана без невиправданих зволікань 05 січня 2026 року.

З огляду на викладене, представник позивача просить суд визнати причини пропуску строку для подачі апеляційної скарги поважними та поновити відповідний строк на оскарження судового рішення.

Надаючи оцінку доводам, на які представник апелянта посилається як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За приписами статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Отже, зі змістовного аналізу даної норми випливає, що у випадку розгляду справи в порядку письмового провадження, тридцятиденний строк на апеляційне оскарження розпочинається з дня складання повного судового рішення.

Судом встановлено, що оскаржуване судове рішення прийняте в порядку письмового провадження 25.11.2025.

Відповідно до картки руху документу, судове рішення доставлено до Електронного кабінету представника позивача 25.11.2025 о 13:46.

Враховуючи зазначене, останнім днем подання апеляційної скарги на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2025 року, є 25 грудня 2025 року.

Натомість, апеляційна скарга подана представником апелянта до суду апеляційної інстанції в електронній формі через систему "Електронний суд" 05.01.2026, тобто з пропуском строку на її подання.

Суд звертає увагу, що забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства та гарантується приписами пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України. Проте таке право підлягає реалізації з дотриманням вимог процесуального законодавства, що виражається в дотриманні форми та змісту апеляційної скарги, термінів її подачі, а також обов`язковому переліку матеріалів, що повинні бути додані до неї.

Згідно з частиною 2 статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до пункту 6 частини 5 статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, колегія суддів враховує висновок Європейського суду з прав людини, викладений в рішенні від 18.10.2005 у справі МШ Голуб проти України, відповідно до якого, право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість поновлення пропущеного процесуального строку лише у разі його пропуску з поважних причин.

Так, відповідно до частини 1 статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому суд зауважує, що норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Згідно усталеної судової практики поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

В свою чергу, законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, та після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Апелянт повинен бути обізнаний з порядком та строками апеляційного оскарження, встановленими процесуальним законодавством, а також вчиняти всі залежні від нього дії з метою дотримання відповідних вимог КАС України.

Отже, для поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого законом, необхідно встановити наявність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, які об`єктивно перешкоджали особі вчасно подати апеляційну скаргу. Натомість суб`єктивні обставини не можуть вважатися поважними причинами пропуску строку звернення.

Так, фактично єдиною підставою на яку апелянт посилається у своїй заяві про поновлення строку звернення є його (адвоката Чернікова Д.Ю.) перебування у відпустці, частина якої припала на завершення строку апеляційного оскарження судового рішення.

Надаючи оцінки викладеним доводам представника позивача колегія суддів зважає на наступне.

Згідно з частини першої статті 57 КАС України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

В свою чергу, законодавство не обмежує особу лише в одному адвокатові або заміні адвоката. Крім того, згідно з вимогами КАС України особа не позбавлена представляти свої інтереси самостійно або через законного представника.

З урахуванням вказаного, колегія суддів дійшла висновку, що адвокат Черніков Д.Ю. не є єдиною особою, яка могла представляти інтереси позивача, позивач не був обмежений у виборі представника, а тому перебування адвоката Чернікова Д.Ю. у відпустці не може вважатися об`єктивною та непереборною причиною пропуску строку та не дає підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ба більше, як слідує із матеріалів справи, відпустка в адвоката Чернікова Д.Ю. тривала в період з 22.12.2025 по 02.01.2026 та була оформлена наказом адвокатського об`єднання "Чернікови та партнери" №7-12к від 18.12.2025.

Натомість, тридцятиденний строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції закінчився 25.12.2025, тобто перебування представника позивача у відпустці охоплювало лише частину строку на апеляційне оскарження (4 дні).

При цьому, враховуючи дату наказу про відпустку - 18.12.2025, колегія суддів беззаперечно вважає, що, по перше, відпустка представника позивача була запланована заздалегідь, а по друге, представник позивача мав достатньо часу до початку відпустки щоб належним чином організувати свій робочий процес з метою забезпечення своєчасного подання апеляційної скарги.

Таким чином, оскільки адвокат був обізнаний як про наявність судового рішення, що підлягає оскарженню, так і про дату спливу процесуального строку ще до початку відпустки, а тому мав реальну можливість завчасно вчинити необхідні дії для подання апеляційної скарги у межах встановленого ст. 295 КАС України строку.

В даному випадку щорічна відпустка представника позивача є плановою та передбачуваною обставиною і не може вважатися такою, що об`єктивно унеможливлювала подання апеляційної скарги, за відсутності доказів неможливості подання такої скарги до початку відпустки або в інший спосіб, зокрема шляхом залучення іншого представника.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що особа або її належний представник не були обмеженні в поданні апеляційної скарги в період не перебування адвоката Чернікова Д.Ю. у відпустці, а саме з 02.12.2025 по 22.12.2025.

Отже, внутрішня організація робочого процесу адвоката та його відпустка не може слугувати поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження.

В свою чергу, будь-яких доказів, які б підтверджували неможливість дотримання процесуального строку у причинно-наслідковому зв`язку з обставинами, на які заявник посилається як на підставу поважності причин пропуску строку, апелянтом суду не надано.

Відтак, можливість вчасного подання апеляційної скарги залежала виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто мала суб`єктивний характер, а тому підстав для поновлення пропущеного процесуального строку у даному випадку суд не вбачає та відмовляє у задоволенні заяви з наведених у ній підстав.

Колегія суддів зауважує, що всі учасники справи є рівними перед законом і судом, зобов`язанні діяти вчасно та в належний спосіб, в тому числі, при оскарженні судових рішень в апеляційному порядку, у зв`язку з чим, будь-які зволікання останніх не свідчать про неухильне виконання покладених на них обов`язків як учасника справи і намір добросовісної реалізації права на апеляційний перегляд справи.

Невмотивоване задоволення заяви апелянта про поновлення пропущеного строку звернення з апеляційною скаргою до суду утворить дискримінаційне становище по відношенню до інших суб`єктів звернення до судового захисту в тому числі фізичних та юридичних осіб, порушить принцип рівності сторін у адміністративному судочинстві.

Згідно правових приписів статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до статті 129 Конституції України та статті 8 КАС України, однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 травня 2008 року "Надточій проти України" зазначив, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Правова природа строку звернення до суду, дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом чи з апеляційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права. У питаннях визначення строків одразу закладена певна суперечність між інтересами однієї сторони, яка наполягає на безумовному застосуванні процесуальних строків, та інтересами іншої сторони, яка вважає, що строк варто поновити; умовний конфлікт між принципом правової визначеності та принципом права на судовий захист, обидва з яких є елементами принципу верховенства права.

Отже, встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень. Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а також строків на оскарження судових рішень, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки (пункти 47-48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2023 у справі N 160/6211/21).

Обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt, згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує. Тобто, реалізація апелянтом права на звернення до суду з апеляційною скаргою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що апелянтом не доведено наявності обставин, що перешкоджали йому звернутись до суду в межах строку, визначеного статтею 295 КАС України, та становили об`єктивно непереборні перешкоди, які пов`язані з дійсними істотними труднощами у реалізації права на апеляційне оскарження судового рішення, причини пропуску строку апеляційного оскарження зазначені у поданій заяві не є поважними, а тому суд не знаходить підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25.11.2025.

Відповідно до пункту частини 1 статті 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Враховуючи зазначене, оскільки наведені апелянтом підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, апеляційний суд приходить до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі.

Керуючись ч. 3 ст. 298, п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

1. Відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Чернікова Дениса Юрійовича про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2025 року.

2. Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2025 року.

3. Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.

4. Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження надіслати учасникам справи.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач Слободонюк М.В.

Судді Канигіна Т.С. Кузьмишин В.М.