Справа № 520/23509/25
Суддя: Садова М.І.
Дата ухвалення: 2026-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

30 січня 2026 року Справа № 520/23509/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садової М.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в м. Харкові клопотання позивача про поновлення процесуального строку звернення до суду у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо непроведення перерахунку та невиплати ОСОБА_1 у період з 01.01.2020 по 19.05.2023 грошового забезпечення (розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням та відсоткової ставки за вислугу років, премії, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення) на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, основних та додаткових видів грошового забезпечення, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, на 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023 (але не менше 50 відсотків розміру-мінімальної заробітної плати встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017; - зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.01.2020 по 19.05.2023, грошове забезпечення (розміри посадового окладу, окладу за військовим званням та відсоткової ставки за вислугу років, премії, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення) на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, основних та додаткових видів грошового забезпечення, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, на 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023 (але не менше 50 відсотків розміру-мінімальної заробітної плати встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017, з урахуванням раніше проведених виплат.

Ухвалами суду від 08.09.2025 та 16.09.2025 адміністративний позов залишено без руху для усунення недоліків, які викладені у мотивувальній частині цих ухвал.

Ухвалою суду від 24.09.2025 адміністративний позов в частині позовних вимог за період з 19.07.2022 до 19.05.2023 повернуто позивачу. В подальшому, постановою Другого апеляційного адміністративного суду ухвалу суду скасовано, а справу направлено для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 24.09.2025 та 05.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (викликом) сторін.

Від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків на виконання ухвали суду від 10.09.2025, у якій наводить аргументи про те, що проходить службу у військо-юридичному інституті Національного університету імені Ярослава Мудрого. Позивач звернувся до військової частини із запитом щодо отримання відомостей про складові грошового забезпечення. Відповідь отримав 23.08.2025. Лише після отримання відповіді позивачу стало відомо про порушення права, що є початком тримісячного строку звернення до суду. Позов подано 02.09.2025, а відтак строк не пропущено.

Відповідачем у відзиві заявлено перед судом питання щодо необхідності застосування до спірних правовідносин правових наслідків пропущення процесуального строку звернення до суду, який закінчився, адже грошовий атестат отримано позивачем 28.04.2025.

На виконання ухвали суду про витребування доказів надано дані, які суд аналізує з метою вирішення питання про поновлення строку звернення до суду.

Суд вирішує заявлене питання у порядку письмового провадження на підставі матеріалів справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частини п`ята статті 122 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно з правової позиції викладеної у постановах Верховного Суду від 29.02.2024 у справі № 240/3609/23, від 04.05.2023 (справа №560/3294/22), від 19.01.2023 (справа № 460/17052/21), зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед ч.5 ст.122 КАС України.

У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Водночас, у КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

В судовій практиці усталеним є підхід щодо застосування приписів Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин щодо проходження публічної служби, у яких виник спір. Такий підхід відповідає висновкам Конституційного Суду України, сформульованим у рішенні від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002, за змістом якого при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, суд, встановивши відсутність у спеціальних законах норм, може застосовувати норми КЗпП України, у якому визначені основні трудові права працівника.

Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 липня 2024 року у справі № 990/156/23 зробила правовий висновок про те, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні над частиною п`ятою статті 122 КАС України. Під час визначення строків звернення до адміністративного суду для вирішення спорів, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, в тому числі і за позовами осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, згідно з позицією Великої Палати необхідно застосовувати приписи статті 233 КЗпП України

Так, відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України у редакції до змін, внесених згідно із Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" (далі - Закон України від 01 липня 2022 року № 2352-IX), тобто до 19 липня 2022 року, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини другу статті 233 КЗпП України було викладено у новій редакції, згідно з якою: " Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

Таким чином, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник отримав письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом спірних правовідносин у даній справі є протиправність бездіяльності відповідача у нарахуванні та виплаті позивачу щомісячного грошового забезпечення (надбавок та премій), грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, за період проходження військової служби з 01.01.2020 до 19.05.2023.

Отже, за період з 01.01.2020 до 19.07.2022 строк звернення до суду не пропущений; стосовно періоду з 19.07.2022 до 19.05.2023 строк звернення до суду із цим адміністративним позовом пропущений.

Разом з тим слід врахувати, що Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", КЗпП України доповнено главою XIX такого змісту: "1. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину. Карантин в Україні, пов`язаний з COVID-19, діяв з 12 березня 2020 року (постанова Уряду від 11 березня 2020 року № 211) та закінчився 30 червня 2023 року (постанова Уряду від 27 червня 2023 року № 651).

Відтак, після 30 червня 2023 року у позивача була можливість протягом трьох місяців звернутися до суду за захистом своїх прав щодо розрахунку (порядку обчислення) грошового забезпечення за період з 19.07.2022 до 27.10.2022, оскільки строки, визначені статтею 233 КЗпП України, були продовжені на строк дії карантину. Однак, такою можливістю до 01 жовтня 2023 року позивач не скористався.

У ч. ч. 2, 3 ст. 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду - день, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порівняльний аналіз словоформ дізналася та повинна була дізнатися дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Аналізуючи наказ відповідача від 27.10.2022 № 326 (про звільнення позивача з військової служби) в частині дотримання законодавства про оплату праці відносно позивача (щодо нарахування та виплати грошового забезпечення) суд відмічає, що дійсно неможливо установити з яких показників виходив роботодавець при обчисленні грошового забезпечення позивача з урахування розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом чи на 01.01.2018, чи на 01 січня відповідного віку.

Позивач звільнений з військової служби у відповідача 28.04.2025.

Відповідачем на виконання ухвали суду про витребування доказів надано до суду грошовий атестат щодо позивача, у якому міститься, зокрема, графа «Правильність даних, зазначених у атестаті, підтверджую» та власноручний підпис військовослужбовця. Грошовий атестат містить дані, що такий отримано позивачем 28.04.2025 та власний підпис позивача.

Попри те, аналізуючи відомості, які викладені у грошовому атестаті, суд відмічає про неможливість установлення даних про те, що останній відображає інформацію про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні за оспорюваний період (2020-2023 років) та у відповідності до яких норм права такі суми були нараховані під час проходження служби у відповідача.

Початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову (у частині вимог за період з 19 липня 2022 року слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, що, у цій справі, відбулося шляхом вручення грошового атестата (тобто, письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні).

Отже 28.04.2025 є подією, із якою пов`язаний початок перебігу строку звернення до суду.

Лише 02.09.2025 звернувся до суду із цим позовом, тобто з пропуском тримісячного строку звернення до суду.

Позивач звернувся до відповідача із запитом про отримання складових грошового забезпечення 19.08.2025.

23.08.2025 відповідач листом № 225/46/103 направив довідки про нараховане грошове забезпечення позивача, зокрема за оспорюваний період до військово-юридичного інституту Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого (довідки долучення до клопотання про поновлення процесуального строку звернення до суду від 10.09.2025).

До суду подано позов 19.09.2025.

Суд не заперечує того, що військовослужбовець після звільнення з військової служби (отримання грошового атестату) вправі звернутися до відповідача із заявою щодо отримання інформації про складові грошового забезпечення, а також про те, як воно обраховане та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий його розрахунок чи розрахунок певних складових грошового забезпечення, або про підстави непроведення нарахування чи неналежного нарахування грошового забезпечення за певний період. Однак, таке звернення до відповідача має бути здійснено військовослужбовцем без зайвих зволікань та до спливу встановленого законом строку звернення до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.12.2025 № 520/6976/24.

З огляду на викладене вище суд прийшов переконання про те, що позивач звернувся до відповідача із заявою про отримання довідок про грошове забезпечення поза межами тримісячного строку звернення до суду.

Разом із тим, суд ураховує, що позивач з 29.04.2025 проходить службу на посаді помічник начальника інститут - начальник служби охорони державної таємниці Військово-юридичний інститут Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого.

Відповідно до п. 1.5 розділу V Положення про військово-юридичний факультет Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України, міністерства оборони України від 24.06.2014 №749/417 особи офіцерського, сержантського і старшинського складу, які призначені на штатні посади факультету, а також курсанти факультету перебувають на військовій службі і за ними зберігаються обов`язки, права та пільги, що встановлені законодавством України для військовослужбовців.

відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховний Суду від 29.11.2024 у справі № 120/359/24, застосування положень статей 122, 123 КАС України у правовідносинах, пропуск процесуального строку у яких пов`язаний з призовом до Збройних Сил України для виконання конституційного обов`язку із захисту суверенітету і незалежності Держави Україна: проходження особою військової служби, призваною по мобілізації у Збройні Сили України, може бути підставою для поновлення строку звернення до суду з кількох причин, пов`язаних із особливим статусом військовослужбовців та характером їхньої служби: 1) обмеження доступу до правової допомоги: під час служби військовослужбовці можуть перебувати у віддалених, в тому числі й небезпечних місцях, де відсутній доступ до адвокатів чи інших правових ресурсів, що обмежує можливість своєчасного звернення до суду; 2) виконання обов`язків служби: військовослужбовці, особливо в умовах воєнного стану, часто перебувають у стані, коли фізично або психологічно неможливо займатися приватними справами, зокрема ініціювати судові спори; 3) фактор часу: участь військовослужбовця у довготривалих операціях, навчаннях або відрядженнях може унеможливити дотримання, визначеного процесуальним законом, строку для звернення до суду; 4) повага до особливого статусу військовослужбовців: враховуючи виконання військовослужбовцями важливої функції із захисту держави, законодавство та судова практика мають враховувати обставини, пов`язані з проходженням військової служби, як вагому підставу для поновлення строку; 5) обов`язок держави забезпечувати реалізацію принципу рівного доступу до правосуддя: проходження військової служби може суттєво ускладнити реалізацію особами цього права, а отже, з метою належного забезпечення зазначеного принципу, може визнаватися об`єктивною причиною пропуску процесуального строку.

З огляду на викладене приходжу до переконання про те, що причини, які наведені позивачем, підтверджені відповідними доказами, а відтак такі визнаються судом поважними, а тому строк звернення до суду із адміністративним позовом слід поновити, а клопотання позивача задовольнити.

Керуючись статтями 121, 241-246, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,

п о с т а н о в и в:

Поновити процесуальний строк звернення до суду із адміністративним позовом у справі № 520/23509/25.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено та підписано суддею 30.01.2026.

Суддя М. І. Садова