Справа № 520/26017/25
Суддя: Садова М.І.
Дата ухвалення: 2026-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2026 року Справа № 520/26017/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садової М.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в приміщенні суду в місті Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Сахновщинської селищної ради Берестинського району Харківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Лисичанська міська військова адміністрація про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати Рішення Державного реєстратора Сахновщинської селищної ради Берестинського району Харківської області про відмову в проведенні реєстраційних дій № 78050827 від 27 березня 2025 року ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Державного реєстратора Сахновщинської селищної ради Берестинського району Харківської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, з урахуванням висновків суду;

-вирішити питання розподілу судових витрат.

В обґрунтування позову покликається на те, що позивачу на праві належить квартира АДРЕСА_1 набуте на підставі договору купівлі-продажу від 14.11.1997р., посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу, та зареєстроване у встановленому на той час законодавством порядку Лисичанським державним малим комунальним підприємством «Інвентаризатор» із внесенням відповідного запису до реєстрової книги. Зазначає, що відомості про це право не були перенесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у зв`язку з чим було подано заяву про державну реєстрацію, однак державним реєстратором прийнято рішення про відмову з підстав неотримання відомостей про реєстрацію права до 01.01.2013. Вказує, що всі наявні правовстановлюючі документи були подані, а отримання архівної інформації з БТІ є неможливим через тимчасову окупацію відповідної території, у зв`язку з чим вважає оскаржуване рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню з обов`язком повторного розгляду заяви.

Відповідачем подано до суду відзив, який містив заперечення на позов. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій прийнято в межах наданих повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки заявником не подано, а державним реєстратором не отримано у встановленому законом порядку відомостей, що містять інформацію про зареєстровані речові права до 01.01.2013, що унеможливлює встановлення набуття права власності. Вказує, що після зупинення розгляду заяви обставини, які стали підставою для такого зупинення, усунуті не були, у зв`язку з чим наявні підстави для відмови в державній реєстрації. Також зазначає, що адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо вирішення питань про визнання або підтвердження права власності на нерухоме майно.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, у якій покликається на те, що разом із заявою про державну реєстрацію ним було подано правовстановлюючий документ - договір купівлі-продажу від 14.11.1997р., на зворотному боці якого міститься реєстраційний напис Лисичанського державного малого комунального підприємства «Інвентаризатор» про внесення запису до реєстрової книги, що підтверджує державну реєстрацію права власності до 01.01.2013. Зазначає, що твердження відповідача про неподання документів, які містять відомості про зареєстровані речові права, не відповідають фактичним обставинам справи, а неможливість отримання додаткових архівних відомостей зумовлена тимчасовою окупацією відповідної території. Також вказує, що позовні вимоги не стосуються визнання чи підтвердження права власності, а спрямовані виключно на оскарження протиправного рішення державного реєстратора та зобов`язання повторного розгляду заяви.

Третя особою не подано до суду пояснень ані щодо позову, ані щодо відзиву на позов.

Ухвалою суду від 06.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Розгляд і вирішення адміністративної справи проводиться за правилами письмового провадження на підставі матеріалів справи.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов наступного з огляду на таке.

Суд установив, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 14.11.1997, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Бабенко О.В. та зареєстрованого у реєстрі за № 3426.

До 01.01.2013 державна реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані на території м. Лисичанськ Луганської області, здійснювалась відповідними бюро технічної інвентаризації та їх правонаступниками з веденням паперових реєстрових книг і реєстраційних справ.

Згідно з реєстраційним написом на зворотному боці зазначеного договору право власності на вказану квартиру було зареєстровано Лисичанським державним малим комунальним підприємством «Інвентаризатор» шляхом внесення відповідних відомостей до реєстрової книги за № 438 17.12.1997.

16.04.2022 ОСОБА_1 видано довідку внутрішньо переміщеної особи № 6322-, відповідно до якої фактичним місцем проживання визначено адресу: АДРЕСА_2 .

З метою внесення відомостей про право власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 звернувся до Державного реєстратора Сахновщинської селищної ради Берестинського району Харківської області із заявою про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Разом із заявою були подані правовстановлюючі документи, зокрема договір купівлі-продажу від 14.11.1997 з наявним реєстраційним написом про державну реєстрацію права власності.

Рішенням державного реєстратора Сахновщинської селищної ради Берестинського району Харківської області № 78050827 від 27.03.2025 у проведенні державної реєстрації прав було відмовлено з підстав неподання заявником або неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному законом, відомостей, що містять інформацію про зареєстровані речові права до 01.01.2013.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом, вважаючи, що право власності на спірну квартиру було зареєстроване відповідно до законодавства, чинного на момент його виникнення, а неможливість отримання додаткових архівних відомостей обумовлена об`єктивними обставинами тимчасової окупації відповідної території.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 № 1207-VII (далі - Закон № 1207-VII) тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 3 ст. 5 цього Закону визначено, що за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території, якщо таке майно набуте відповідно до законів України.

Крім того, за фізичними особами, незалежно від набуття ними статусу біженця чи іншого спеціального правового статусу, підприємствами, установами, організаціями зберігається право власності та інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території, якщо воно набуте відповідно до законів України.

Набуття та припинення права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, здійснюється відповідно до законодавства України за межами тимчасово окупованої території. У разі неможливості здійснення державним реєстратором повноважень щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на тимчасово окупованій території орган державної реєстрації визначається Кабінетом Міністрів України (частини 4, 5 статті 11 № 1207-VII).

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються, зокрема, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV).

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону №1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Згідно з ч.4 ст.3 Закону України №1952-IV будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом.

Частиною 1 ст.4 Закону України №1952-IV визначено, що державній реєстрації прав підлягає, зокрема, право власності, а ч.1 ст.5 Закону України №1952-IV передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону № 1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться, зокрема на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва або майбутній об`єкт нерухомості, речові права на які підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Статтею 24 Закону № 1952-IV передбачено умови для відмови в державній реєстрації прав, зокрема, подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження (п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону).

Разом із тим, умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі - Порядок № 1127).

Згідно з п. 12 Порядку № 1127 розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Пунктом 14 Порядку № 1127 визначено, що у разі коли під час розгляду заяви встановлено наявність підстав, передбачених законом для зупинення розгляду заяви, державний реєстратор невідкладно приймає рішення щодо зупинення розгляду заяви.

Якщо заявник протягом 30 робочих днів з моменту отримання рішення щодо зупинення розгляду заяви виконав вимоги державного реєстратора, зазначені у відповідному рішенні, а також у разі коли державним реєстратором протягом 30 робочих днів з моменту прийняття відповідного рішення на запит отримано документи та/або інформацію, необхідні для державної реєстрації прав, розгляд заяви відновлюється на підставі рішення державного реєстратора щодо відновлення розгляду заяви.

У разі невиконання заявником зазначених у рішенні вимог або неотримання на запит документів та/або інформації, необхідних для державної реєстрації прав, у строк, встановлений в абзаці другому цього пункту, державний реєстратор приймає рішення щодо відмови в державній реєстрації прав.

Відповідно до п. 23 Порядку № 1127 за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття з відповідним обґрунтуванням їх застосування.

Зміст наведених норм дає підстави дійти висновку, що законодавцем чітко встановлено процедуру розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, яка включає в себе перевірку документів на предмет відповідності таких вимогам законодавства, відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявності підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Рішенням відповідача від 27.03.2025 № 78050827 відмовлено в проведенні реєстраційних дій у зв`язку з тим, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, адже не зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року у встановленому порядку.

Між тим, приймаючи рішення про відмову у вчиненні реєстраційних дій державним реєстратором не було прийнято до уваги норми Постанови КМУ від 06.03.2022 року № 209 "Про деякі питання державної реєстрації та функціонування єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану", норм Цивільного законодавства та норм Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України".

Слід урахувати, що Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та станом на дату розгляду справи триває.

У зв`язку з введенням воєнного стану в Україні та тимчасовою окупацією частини території Луганської області, зокрема Лисичанської міської територіальної громади, органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження на цій території, а архівні справи Лисичанського державного малого комунального підприємства «Інвентаризатор» є недоступними. Зазначені обставини підтверджуються нормативними актами щодо визначення територій, на яких ведуться бойові дії або які перебувають у тимчасовій окупації.

Суд зазначає, що система державної реєстрації прав, яка проводиться відповідно до Закону № 1952-IV, запроваджена в Україні з 01.01.2013 року, до цього часу державна реєстрація права власності та інших речових прав на об`єкти нерухомого майна, які розташовані на земельних ділянках, проводилася реєстраторами БТІ в Реєстрі права власності на нерухоме майно та на паперових носіях (реєстрових книгах та реєстраційних справах), які зберігаються в БТІ. При цьому Закон про державну реєстрацію не розмежовує, чи була проведена реєстрація у Державному реєстрі прав, інших електронних реєстрах або на паперових носіях.

Тобто, до 2013 року державна реєстрація таких об`єктів нерухомого майна вже проводилася, але реєстр був паперовий і зберігався в архіві відповідного БТІ.

Між тим, зазначений населений пункт знаходиться на тимчасово окупованій території України.

Таким чином, на сьогоднішній день, неможливо отримати від БТІ інформацію про зареєстровані права, в тому числі на зазначену квартиру.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону № 1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Отже, у позивача не існувало обов`язку щодо реєстрації права власності на квартиру у відповідному реєстрі речових прав до початку повномасштабної війни, а отже відсутні підстави стверджувати на наявність їх вини, щодо не проведення такої реєстрації.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Також, як вже зазначалося вище, нормами ст. 11 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" на тимчасово окупованій території право власності охороняється згідно із законодавством України. За державою Україна, Автономною Республікою Крим, територіальними громадами, у тому числі територіальною громадою міста Севастополя, державними органами, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності та інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території.

За фізичними особами, незалежно від набуття ними статусу біженця чи іншого спеціального правового статусу, підприємствами, установами, організаціями зберігається право власності та інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території, якщо воно набуте відповідно до законів України.

Набуття та припинення права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, здійснюється відповідно до законодавства України за межами тимчасово окупованої території. У разі неможливості здійснення державним реєстратором повноважень щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на тимчасово окупованій території орган державної реєстрації визначається Кабінетом Міністрів України.

Тобто, до 2013 року державна реєстрація таких об`єктів нерухомого майна вже проводилася, але реєстр був паперовий і зберігався в архіві відповідного БТІ.

Суд зауважує, що відсутність у державного реєстратора можливості направити запит до організацій, які проводили оформлення та/або реєстрацію прав, що передбачено положеннями статті 10 Закону № 1952-IV, не може позбавляти права особи на державну реєстрацію права власності та слугувати підставою для відмови у проведенні державної реєстрації.

Відповідно до пункту 23 Порядку № 1127 за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування.

Частиною 2 статті 24 Закону №1952-IV передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Отже, законодавством регламентовано перелік підстав для відмови у державній реєстрації, який є виключним і не підлягає розширеному тлумаченню (постанова Верховного Суду від 10 червня 2021 року у справі № 638/13304/17).

Водночас згідно з частиною 5 статті 24 Закону № 1952-IV встановлено, що відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена.

З огляду на викладене вище суд прийшов переконання про те, що відповідач не надав оцінку тим документам, які були подані безпосередньо позивачем; не зазначив, чому подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що рішення відповідача від 27.03.2025 №78050827 про відмову в проведенні реєстраційних дій згідно з поданою позивачем заяви з причин відсутності підтвердженої інформації державної реєстрації права власності до 01.01.2013 року на квартиру є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо способу захисту порушеного права.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

При цьому, на законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Таким чином, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

З початку повномасштабної війни 24.02.2022 громадяни, які мають у власності об`єкти нерухомого майна на територіях областей, де відбуваються бойові дії, або на тимчасово окупованих територіях, право власності на які оформлене до 2013 року, стикаються з неможливістю провести операції з власною нерухомістю, отримати компенсацію за пошкоджене чи зруйноване майно, зареєструвати право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Оскільки значна частина архівів в населених пунктах, які знаходяться в зоні активних бойових дій чи на тимчасово окупованих територіях, на даний час недоступна або знищена, одним із способів підтвердити право власності на таке майно залишається визнання права власності в судовому порядку. Державна реєстрація у цьому випадку здійснюється на підставі рішення суду.

Враховуючи те, що єдиною підставою для відмови позивачу в проведенні реєстраційних дій слугувала відсутність інформації про зареєстроване право власності до 01.01.2013, яку неможливо отримати, суд дійшов висновку, що з метою ефективного захисту прав позивача слід зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача 03.03.2025 про здійснення державної реєстрації права власності на квартиру за адресою: квартира АДРЕСА_1 , з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на викладене вище суд прийшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

У відповідності до ст. 139 КАС України стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державного реєстратора Сахновщинської селищної ради Берестинського району Харківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Лисичанська міська військова адміністрація, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Сахновщинської селищної ради Берестинського району Харківської області про відмову в проведенні реєстраційних дій від 27.03.2025 № 78050827, прийняте за заявою ОСОБА_1 щодо державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Зобов`язати державного реєстратора Сахновщинської селищної ради Берестинського району Харківської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Державного реєстратора Сахновщинської селищної ради Берестинського району Харківської області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач державний реєстратор Сахновщинської селищної ради Берестинського району Харківської області, місцезнаходження Харківська область, Берестинський район, смт. Сахновщина, вулиця Шмідта, будинок № 10, ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Лисичанська міська військова адміністрація, місцезнаходження Луганська область, місто Лисичанськ, вулиця ім. М. Грушевського, 7, .

Повне судове рішення складено та підписано суддею 30.01.2026.

Суддя М. І. Садова