Справа № 420/32157/25
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2026-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

30 січня 2026 р.м. ОдесаСправа № 420/32157/25
Суддя П`ятого апеляційного адміністративного суду Димерлій О.О., розглянувши в порядку письмового провадження заяву адвоката ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі: судді-доповідача - Федусика А.Г., суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.

У С Т А Н О В И В:

У провадженні П`ятого апеляційного адміністративного суду знаходиться справа №420/32157/25 за позовом ОСОБА_1 до Ради адвокатів Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення.

Розгляд означеної справи здійснюється колегією суддів у складі: судді-доповідача - Федусика А.Г., суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.

Уважаючи, що колегія суддів є необ`єктивною та упередженою адвокатом ОСОБА_1 до П`ятого апеляційного адміністративного суду скеровано заяву про її відвід.

В обґрунтування вказаного звернення позивач зазначає про безпідставне призначення апеляційного розгляду справи в порядку письмового провадження. Також, адвокат ОСОБА_1 акцентує увагу на родинних зв`язках голови П`ятого апеляційного адміністративного суду з представником відповідача, а також відмічає, що один із членів колегії суддів, а саме суддя Семенюк Г.В. є (був) членом організації Ради адвокатів Одеської області.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2026 визнано необґрунтованою заяву адвоката ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у справі за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.11.2025 у справі №420/32157/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ради адвокатів Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення.

Передано справу №420/32157/25 відділу реєстрації та забезпечення автоматизованого розподілу справ управління документообігу П`ятого апеляційного адміністративного суду для визначення у порядку, встановленому ч.1 ст.31 КАС України судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, для вирішення питання щодо відводу членів колегії суддів за заявою позивача.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2026 справу №420/32157/25 для вирішення заяви адвоката ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі: судді-доповідача - Федусика А.Г., суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І. на розгляд передано судді Димерлію О.О.

Здійснюючи розгляд вказаної заяви суддя виходить із такого.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними та допустимими доказами.

Частиною першою статті 129 Конституції України передбачено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Положеннями частин першої, другої статті 36 КАС України передбачено випадки, за наявності яких суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), а саме:

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Слід зазначити, що приписи статті 36 КАС України містять узагальнений перелік найпоширеніших обставин, доведення наявності яких може бути підставою для відводу судді.

У цьому світлі суддя звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно із законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також, неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суддя уважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема, принципами, які сформульовано у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно із усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

(і) «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

(іі) «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Як зазначено в Бангалорських принципах поведінки судді від 19.05.2006, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію «розумного спостерігача». У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема, такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже «правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене». Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Поряд з цим, слід відмітити, що не можуть бути підставою для відводу судді заява, яка містить лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви адвоката ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі: судді-доповідача - Федусика А.Г., суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І. необхідно також взяти до уваги те, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, процесуальним законодавством зазначено й виняткові випадки, за яких заявлення відводу «a priori» не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.

Зокрема, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 КАС України).

Отже, в контексті вирішення питання про відвід судді, є необґрунтованим посилання адвоката ОСОБА_1 стосовно упередженості колегії суддів у складі: судді-доповідача - Федусика А.Г., суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І. у зв`язку з прийняттям ухвали від 13.01.2026 у справі №420/32157/25 щодо відмови в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_1 про розгляд справи за участю представника скаржника та призначення справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Здійснення апеляційного розгляду справи в порядку письмового провадження без виклику сторін не свідчить про упередженість та необ`єктивність колегії суддів.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною на підставі Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17 липня 1997року №475/97-ВР, публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 8 грудня 1983року у справі "Ахеn v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002року "Varela Assalino contre le Portugal", заява №64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду з прав людини, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Аналізуючи положення процесуального закону (ст.311 КАС України) у контексті доводів заявника, слід вказати, що в порядку письмового провадження без виклику сторін суд апеляційної інстанції може розглянути справу, зокрема, у разі:

- відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю;

- подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З матеріалів справи убачається, що оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Беручи до уваги наведене, колегією суддів цілком обґрунтовано, з урахуванням приписів п.1 ч.1 ст.311 КАС України, прийнято рішення здійснювати апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження без виклику сторін.

Є безпідставним також довід заявника стосовно того, що голова П`ятого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_3 та в.о. Голови Ради адвокатів Одеської області ОСОБА_4 є подружжям, адже перший не входить до складу колегії суддів, яка здійснює перегляд справи в апеляційному порядку, відповідачем у якій є Рада адвокатів Одеської області.

Відхиляється також посилання адвоката ОСОБА_1 про те, що в декларації судді Семенюка Г.В. наявні відомості щодо членства в організації Рада адвокатів Одеської області, оскільки свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю названого судді зупинено ще в 2002 році.

За наслідком дослідження мотивів, які наведено адвокатом ОСОБА_1 у досліджуваному зверненні, слід вказати, що вони зводяться суто до суб`єктивної оцінки заявником дій/бездіяльності колегії суддів.

У заяві про відвід не наведено та до суду не подано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження упередженості чи небезсторонності колегії суддів у складі: судді-доповідача - Федусика А.Г., суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.

Аргументи, якими адвокат ОСОБА_1 мотивує свою заяву про відвід не викликають обґрунтованих сумнівів у об`єктивності, оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості суддів.

Припущення позивача не ґрунтується на об`єктивних фактах чи конкретних діях суддів, які б апріорі свідчили про упередженість та небезсторонність таких суддів.

Наявність інших обставин, які визначено статтею 36 чи статтею 37 КАС України та свідчать про упередженість колегії суддів у складі: судді-доповідача - Федусика А.Г., суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І. або їх необ`єктивність під час розгляду справи №420/32157/25 позивачем також не доведено, а суддею під час розгляду відповідної заяви не встановлено.

Відтак, на підставі наведеного, заява адвоката ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі: судді-доповідача - Федусика А.Г., суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І. задоволенню не підлягає, оскільки є необґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 31, 36, 37, 39, 40, 241, 248, 321, 325, 328 КАС України, суддя

У Х В А Л И В:

Заяву адвоката ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі: судді-доповідача - Федусика А.Г., суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І. - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О.О. Димерлій