Справа № 380/11554/25
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2026-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2026 рокусправа № 380/11554/25
зал судових засідань №9

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Петровської А.М.,

представника позивача Станкевича Р.В.,

представника відповідача Сідорова В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові у режимі відеоконференції за правилами загального позовного провадження справу за первісним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії

у с т а н о в и в :

І. Стислий виклад позицій учасників справи

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Військової частини НОМЕР_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 до ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , у якій просить суд:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 1067437,55грн за завдані державі збитки в особі Військової частини НОМЕР_1 .

Позов обґрунтований тим, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 ( з основної діяльності) від 05.03.2024 № 999 затверджено результати службового розслідування щодо події за фактом дорожньо - транспортної пригоди за участю солдата ОСОБА_1 . За результатами службового розслідування встановлено, що 03.02.2024 приблизно о 17.50 солдат ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом АФЛБ КОЗАК-5, рухаючись до району тимчасового зосередження, проїжджаючи ділянку для уникнення лобового зіткнення з транспортним засобом, який раптово виїхав на його смугу руху, здійснив маневр, втратив керування транспортним засобом , здійснив виїзд на узбіччя та здійснив наїзд на опору електромережі. Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №676169 від 03.02.2024 близько 17.50 03.02.2024 у АДРЕСА_3 старший солдат ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом КОЗАК-5, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожньої обстановки, не впорався з керуванням, здійснив виїзд за межі проїзної частини, де скоїв виїзд на опору електромережі, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження. Згідно з довідкою-розрахунком про вартість пошкодження (псування, знищення втрати) майна автомобільної служби військової частини НОМЕР_1 вартість відновлення автофургону броньованого КОЗАК-5 складає 1 124 480,42 грн.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», шкода, заподіяна діями військовослужбовця під час виконання ним посадових обов`язків, яка виникла внаслідок порушення правил експлуатації військової техніки, підлягає відшкодуванню в повному розмірі. Пунктами 1, 4 частини 1 цієї статті передбачено, що підставою для настання повної матеріальної відповідальності є винні дії, внаслідок яких заподіяна шкода державному майну, зокрема пошкодження військового майна при виконанні службових завдань. Висновки службового розслідування встановили, що військовослужбовець, всупереч вимогам військових статутів, а також наказів командира, проявив службову недбалість, наслідком чого стала аварія.

Відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подав.

21.07.2025 до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, у якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) ОСОБА_2 «Про результати службового розслідування» № 999 від 05 березня 2024 року в частині притягнення (п. 4 наказу) старшого водія 3 аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу 3 аеромобільної роти аеромобільного батальйону Військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення - «сувора догана» за неналежне виконання службових обов`язків, що призвело до порушення вимог статей 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) ОСОБА_2 «Про результати службового розслідування» № 999 від 05 березня 2024 року в частині притягнення (абз. 2 п. 5 наказу) старшого водія 3 аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу 3 аеромобільної роти аеромобільного батальйону Військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності у розмірі 1124480,42 грн;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 видати наказ про повернення ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 57 042,87 грн, які відповідно до витягів з книги грошових стягнень та нарахувань військової частини НОМЕР_1 за номенклатурою 2024 року №48 та 2025 року № 48 стягувалися з грошового забезпечення в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі»;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) ОСОБА_2 «Про результати службового розслідування» № 999 від 05 березня 2024 року в частині позбавлення (абз. 3 п. 5 наказу) старшого водія 3 аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу 3 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 преміювання за лютий та березень 2024 року у повному обсязі та додаткової винагороди за лютий 2024 року в повному обсязі;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти наказ про виплату ОСОБА_1 преміювання за лютий та березень 2024 року у повному обсязі та додаткової винагороди за лютий 2024 року в повному обсязі відповідно до пункту 5 розділу 16 та пункту 14 розділу 34 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства Оборони України від 07 червня 2018 року № 260.

Зустрічний позов обґрунтований тим, що існує суперечність між матеріалами службового розслідування та недоведеністю факту наявності алкогольного сп`яніння. Однією з підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної, а також повної матеріальної відповідальності в акті проведення службового розслідування зазначається саме вчинення ним ДТП імовірно в стані алкогольного сп`яніння і відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» винна особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкодив разі завдання шкоди стані алкогольного сп`яніння. Однак вважає, що суб`єктом владних повноважень «поза розумним сумнівом» не доведено факт перебування відповідача в стані сп`яніння на момент ДТП, що мало місце 03.02.2024. Також посилається на те, що з акту проведення розслідування ДТП убачається, що комісією як доказ взято до уваги протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 676189 від 03.02.2024, складений працівниками ВП № 2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області по відношенню до відповідача за ч. 1 ст. 130 КУпАП України. Проте сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним та достатнім доказом вини особи. Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до статті 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а є лише початковим правовим висновком щодо дій певної особи.

Також представник посилається на те, що у наказі командира В/ч НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» № 999 від 05.03.2024 підставою для притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності є його імовірне перебування в стані алкогольного сп`яніння під час ДТП (п. 3 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі»). У той же час, при зверненні до суду, позивач у своїй заяві зазначає, що матеріальна шкода підлягає повному відшкодуванню на підставі п.1, 4 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», а саме: особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій (п.1); вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення (п. 4). 3.1. З приводу п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» бажаю зазначити наступне. Положення статті передбачає несення повної матеріальної відповідальності за наступні дії: нестача - відсутність майна, яке мало бути в наявності; розкрадання - протиправне заволодіння майном (крадіжка); умисне знищення чи пошкодження - дії, спрямовані на знищення або погіршення стану майна (наприклад, псування обладнання); інше незаконне використання - використання майна всупереч установленим правилам чи цілям (наприклад, використання службового транспорту в особистих цілях). Першочергово звертає увагу на те, що в позові суб`єктом владних повноважень не обґрунтовано у чому саме полягає протиправність дій відповідача, зокрема у нестачі/розкраданні/умисному знищенні чи пошкодженні майна/іншому незаконному використанні. Більше того, у випадку інкримінування відповідачу вчинення умисного знищення чи пошкодження майна, то акцент у цьому підпункті робиться саме на вину у формі умислу, коли в акті розслідування ДТП комісія дійшла висновку про форму вини ОСОБА_1 «недбалість». Досліджуючи питання форми вини просить врахувати те, що зі схеми місця ДТП, яке сталося 03.02.2025, ДТП мало місце в сутінках, за відсутності освітлення проїжджої частини, мокрого асфальтного покриття, без наявності світлофорів, пішохідних огороджень та розміток, на території введення активних бойових дій. При цьому, з письмових пояснень військовослужбовця В/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 (який був пасажиром пошкодженого автомобіля) вбачається, що ОСОБА_1 здійснив з`їзд на узбіччя з метою уникнення лобового зіткнення з іншим автомобілем (в подальшому покинуло місце ДТП), яке в подальшому могло спричинити шкоду життю чи здоров`ю людей.

Також вважає, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, та відповідно існують підстави для звільнення його від повної матеріальної відповідальності.

22.09.2025 представник Військової частини НОМЕР_1 подав до суду відзив на зустрічний позов, у якому просить первісний позов задовольнити повністю, а у зустрічному позові відмовити повністю. Відзив обґрунтований тим, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Згідно з вимогами п.1 Розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування може призначатися у разі невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду.

За результатами розслідування командир, діючи у межах компетенції та враховуючи встановлені комісією факти порушення правил дорожнього руху, статутних вимог і службової дисципліни, наклав дисциплінарне стягнення у виді «сувора догана» саме пунктом 4 наказу, що прямо зафіксовано у його розпорядчій частині з посиланням на статті 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статтю 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та порушення пунктів 10.1 і 12.1 Правил дорожнього руху України.

Звертає увагу суду на те, що фактична основа дисциплінарного стягнення підтверджується не лише матеріалами службового розслідування, а й судовим рішенням у справі 233/770/24 про адміністративне правопорушення за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Так, постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 квітня 2024 року встановлено, що 03 лютого 2024 року водій військової частини, керуючи спеціальним автомобілем «Козак-5», не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості, не впорався з керуванням і здійснив виїзд за межі проїзної частини з наїздом на опору електромережі; вину особа в суді визнала; суд дослідив протокол, схему місця пригоди та письмові пояснення і дійшов висновку про наявність складу правопорушення, пов`язаного з порушенням правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу й споруди. Отже, причинно-наслідковий зв`язок між поведінкою військовослужбовця і настанням шкоди встановлено судом у межах окремого провадження, що додатково підтверджує фактичну основу висновків службової комісії і правомірність реагування командира військової частини НОМЕР_1 .

Подія, яка покладена в основу абзацу 2 пункту 5 Наказу № 999, має чітку, встановлену й узгоджену між собою доказову лінію. 03.02.2024, керуючи службовим КОЗАК-5 військовослужбовець ОСОБА_1 порушив п.п. 10.1 і 12.1 ПДР України: не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, здійснив виїзд за межі проїзної частини і наїзд на опору електромережі, внаслідок чого автомобіль військової частини отримав механічні пошкодження. Саме так подію зафіксовано у матеріалах службового розслідування і відтворено в Наказі № 999; ці ж обставини наведено у первісному позові та описі події з протоколу серії ААД №676169 від 03.02.2024.

20.06.2025 до суду надійшло клопотання представника Військової частини НОМЕР_1 про розгляд справи у режимі відеоконференції.

03.07.2025 до суду надійшла заява представника ОСОБА_4 про ознайомлення з матеріалами справи.

04.07.2025 до суду надійшла заява представника ОСОБА_4 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

07.07.2025 до суду надійшло клопотання представника Військової частини НОМЕР_1 про розгляд справи у режимі відеоконференції.

07.07.2025 до суду надійшло клопотання представника ОСОБА_4 про розгляд справи у режимі відеоконференції.

09.07.2025 до суду надійшло клопотання представника ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи.

10.07.2025 до суду надійшло заперечення представника Військової частини НОМЕР_1 на клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

21.07.2025 до суду надійшла зустрічна позовна заява, клопотання про виклик свідків та витребування доказів.

06.10.2025 до суду надійшло клопотання представника ОСОБА_4 про долучення доказів.

12.11.2025 до суду надійшло клопотання представника Військової частини НОМЕР_1 про долучення доказів.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом позовні вимоги за первісним позовом підтримав повністю, проти зустрічного позову заперечив повністю.

У судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом проти первісного позову заперечив повністю, зустрічний позов просив задовольнити повністю.

ІІ. Рух справи

Ухвалою від 16.06.2025 суддя прийняв заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Ухвалами від 07.07.2025 та 08.07.2025 суд вирішив розглядати справу у режимі відеоконференції.

Ухвалою від 09.07.2025 суд вирішив розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 08.09.2025 суд прийняв до спільного розгляду зустрічний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії у справі за первісним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Ухвалою від 06.10.2025 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Заходи забезпечення позову та доказів, у тому числі шляхом їх витребування, не вживались.

ІІІ. Фактичні обставини справи

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.01.2024 № 21 ОСОБА_1 навідника 2 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 3 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( по особовому складу) від 21 січня 2024 року № 5-РС на посаду водія 3 аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу 3 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , 21 січня 2024 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання обов`язків за посадою.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( з основної діяльності) від 05.03.2024 №999 (надалі за текстом - Наказ №999) затверджено результати службового розслідування щодо події за фактом дорожньо - транспортної пригоди за участю водія 3 аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу 3 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 .

За результатами службового розслідування встановлено, що 03.02.2024 приблизно о 17.50 водій 3 аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу 3 аеромобільної роти аеромобільного батальйону старший солдат ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом АФЛБ КОЗАК-5, рухаючись до району тимчасового зосередження 3 аеромобільної роти по АДРЕСА_4 зі сторони вул. Ємельянова в н.п. Костянтинівка проїжджаючи ділянку по АДРЕСА_3 , для уникнення лобового зіткнення з транспортним засобом, який раптово виїхав на його смугу руху, здійснив маневр, втратив керування транспортним засобом , здійснив виїзд на узбіччя та здійснив наїзд на опору електромережі. Пасажир транспортного засобу- АФЛБ КОЗАК-5, солдат ОСОБА_3 та інші учасники дорожнього руху не постраждали, транспортний засіб АФБЛ КОЗАК-5 зазнав механічних пошкоджень.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №676169 від 03.02.2024 близько 17.50 03.02.2024 у АДРЕСА_3 водій 3 аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу 3 аеромобільної роти аеромобільного аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом КОЗАК-5, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожньої обстановки, не впорався з керуванням, здійснив виїзд за межі проїзної частини, де скоїв виїзд на опору електромережі, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження.

Згідно з довідкою-розрахунком про вартість пошкодження( псування, знищення втрати) майна автомобільної служби військової частини НОМЕР_1 вартість відновлення автофургону броньованого КОЗАК-5 складає 1124480,42грн. Оцінка вартості робіт та запчастин, які потрібні для відновлення автофургону броньованого КОЗАК-5 проведена ТзОВ «ДИЗЕЛЬТЕХСЕРВІС».

Пункти 1, 4 частини першої статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» визначають, що виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій, вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення, є підставою для притягнення особи до відповідальності у повному розмірі завданої з її вини шкоди.

Пункт 3 частини першої статті 6 згаданого закону визначає, що особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин.

За таких обставин водія 3 аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу 3 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності у повному розмірі завданої з його вини шкоди - у розмірі 1124 480 гривень 42 копійки.

Згідно з постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 квітня 2024 року ( справа № 233/770/24) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 850гривень 00 копійок.

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 ( по стройовій частині) № 49 від 18.02.2025 старшого солдата ОСОБА_1 водія-електрика-моториста 1 відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів 1 взводу ударних безпілотних авіаційних комплексів роти ударних безпілотних авіаційних комплексів аеромобільного батальйону Військової частини НОМЕР_1 , на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 06.02.2025 №23-РС, звільнено з військової служби у запас за підпунктом „г (у зв`язку із сімейними обставинами) відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, вважати таким, що 18.02.2025 справи та посаду здав.

З 18.02.2025 позивача виключено із списків особового складу частини, знято зі всіх видів забезпечення і скеровано для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з витягом із Книги грошових стягнень та нарахувань Військової частини НОМЕР_1 за номенклатурою 2024 та 2025 років № 48, залишок до стягнення з ОСОБА_1 на момент звільнення з військової служби та виключення із списків військової частини НОМЕР_1 становить 1067437,55грн.

З метою стягнення завданої шкоди Військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з відповідним позовом. Вважаючи протиправними наказ Військової частини НОМЕР_1 про притягнення до дисциплінарної та матеріальної відповідальності, ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом.

IV. Позиція суду

Вирішуючи спір по суті, суд керувався такими мотивами.

Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-IX (надалі за текстом - Закон №160-ІХ) визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.

Пункт 4 частини першої статті 1 Закону №160-ІХ визначає, що матеріальна відповідальність це вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Відповідно до пункту 5 часини першої статті 1 Закону №160-ІХ пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків.

До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Стаття 3 Закону №160-ІХ визначає, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 згаданого Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Частина друга статті 3 Закону №160-ІХ визначає умови притягнення до матеріальної відповідальності, а саме: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди. Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 6 Закону №160-ІХ особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі, зокрема, виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.

Пункт 3 частини першої статті 6 згаданого закону визначає, що особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин.

Отже, до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки у зв`язку з неналежним виконанням ним обов`язків військової служби або службових обов`язків, та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону №160-ІХ розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Згідно зі статею 12 Закону №160-ІХ у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Сторони у справі не оспорюють обставину, що загальна сума прямої дійсної шкоди, завданої державі з урахуванням проведених стягнень становить 1067437,55грн.

Надаючи оцінку правомірності притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності, суд дійшов таких висновків.

Подія, яка покладена в основу абзацу 2 пункту 5 Наказу № 999 мала місце 03.02.2024, коли керуючи службовим КОЗАК-5 військовослужбовець ОСОБА_1 порушив п.п. 10.1 і 12.1 ПДР України: не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, здійснив виїзд за межі проїзної частини і наїзд на опору електромережі, внаслідок чого автомобіль військової частини отримав механічні пошкодження. Саме так подія зафіксована у протоколі серії ААД № 676169 від 03.02.2024, у матеріалах службового розслідування та Наказі № 999.

У постанові Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23.04.2024 встановлено, що 03.02.2024 водій Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , керуючи спеціальним автомобілем «Козак-5», не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості, не впорався з керуванням і здійснив виїзд за межі проїзної частини з наїздом на опору електромережі; вину ОСОБА_1 в суді визнав; суд дослідив протокол, схему місця пригоди та письмові пояснення і дійшов висновку про наявність складу правопорушення, пов`язаного з порушенням правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу й споруди

Крім цього, у Наказі №999 Військової частини НОМЕР_1 зазначено, що згідно з результатами тестування на вміст алкоголю у крові відповідно до протоколу №676169 від 03.02.2024 19.05 №1053 встановлено, що водій ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння 0,69% проміле.

У наказі №999 Військової частини НОМЕР_1 також зазначено, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 6 Закону №160-ІХ завдання шкоди особою у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин є підставою для матеріальної відповідальності у повному розмірі завданої з її вини шкоди.

Представник ОСОБА_1 посилається на постанову Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23.04.2024 у справі №233/773/24, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Така обставина дає підстави представнику ОСОБА_1 вважати, що відсутні будь-які докази, які б підтверджували перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення ДТП.

Суд проаналізував постанову Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23.04.2024 у справі №233/773/24, із змісту якої вбачається, що поліцейським було тільки сказано, що він вважає наявним запах алкоголю від ОСОБА_1 , але стосовно такої ознаки як почервоніння очей, взагалі не було зафіксовано належним чином; поліцейським після проходження за допомогою технічного засобу огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 не з`ясовано його думку щодо результатів огляду та не роз`яснено можливість проходження медичного огляду в найближчому закладі охорони здоров`я, не зафіксовано його згоду з результатами проведеного огляду; ОСОБА_1 під час огляду не пропонувалось проходження огляду у конкретному закладі охорони здоров`я. На підставі таких порушень Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області дійшов висновку про закриття провадження у справі.

Отже, встановлені судом порушення під час розгляду справи про адміністративне правопорушення слугували підставою для відмови у притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Суд у вимірі спірних правовідносин акцентує увагу на тому, що матеріальна відповідальність полягає в обов`язку особи відшкодувати завдану нею майнову шкоду. В той же час адміністративна відповідальність - це засіб державного примусу, що полягає у застосуванні уповноваженим органом до правопорушника адміністративних стягнень за вчинення адміністративного проступку. Такі види відповідальності відрізняються метою, підставами та суб`єктами.

Тобто матеріальна та адміністративна відповідальність є самостійними видами юридичної відповідальності та виконують властиві лише їм відповідні функції та завдання.

Хоча ОСОБА_1 і не притягнуто до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, суд під час розгляду справи повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи на предмет наявності в ній ознак правопорушення і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Тобто суд в межах розгляду цієї справи не досліджує питання наявності або відсутності вини в діях позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення, а надає правову оцінку обставинам наявності або відсутності вчинення ним дій, які мають наслідком застосування до нього матеріальної відповідальності.

У зв`язку з цим, суд вважає, що відсутність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не впливає на можливість притягнення його до іншого виду юридичної відповідальності, а саме матеріальної.

Аналіз змісту Закону №160-ІХ свідчить про те, що ним не визначено, якими конкретними доказами має підтверджуватись заподіяння особою шкоди у стані, зокрема, алкогольного сп`яніння. Тому, на думку суду, в аспекті притягнення особи до матеріальної відповідальності, перебування особи у стані алкогольного сп`яніння може підтверджуватися будь-якими доказами, які містять достатні відомості для встановлення факту перебування особи у такому стані.

У зв`язку з цим, суд у вимірі спірних правовідносин зазначає, що результат тестування ОСОБА_1 на вміст алкоголю у крові за допомогою спеціального технічного засобу Alcotest Drager 6810 №1053 від 03.02.2024 з результатом - 0,69 проміле є належним та достатнім доказом, який свідчить про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння на момент завдання шкоди.

Позивач за зустрічним позовом, у свою чергу, не надав суду будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів, які б спростували факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння під час завдання шкоди.

Аргументи представника ОСОБА_1 про те, що у пункті 4.1 Акта проведення розслідування дорожньо-транспортної пригоди зазначено, що вина ОСОБА_1 виражається у формі недбалості, що свідчить про відсутність підстав для повної матеріальної відповідальності, суд відхиляє з таких підстав.

Як визначає пункт 4 частини другої статті 3 Закону №160-ІХ однією з умов притягнення до матеріальної відповідальності є вина особи в завданні шкоди.

Суд зазначає, що вина як універсальна правова категорія проявляється у формі умислу (прямий або непрямий) та необережності (самовпевненість або недбалість).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 6 Закону №160-ІХ завдання шкоди особою у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин є підставою для матеріальної відповідальності у повному розмірі завданої з її вини шкоди.

Отже, у контексті притягнення до матеріальної відповідальності форма вини ОСОБА_1 у завданні шкоди немає правового значення.

Суд також відхиляє аргументи представника ОСОБА_1 про відсутність відомостей щодо стану та стадії кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 , передбаченого ч.1 ст. 412 Кримінального кодексу України, оскільки такі обставини не впливають на притягнення особи до матеріальної відповідальності.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 6 Закону №160-ІХ особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення. Тому для притягнення особи до матеріальної відповідальності достатньо лише самого виявлення ознак кримінального правопорушення.

Із наказу №999 вбачається, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 412 Кримінального кодексу України.

Представник ОСОБА_1 посилається також на наявність підстав для звільнення від матеріальної відповідальності, а саме: відповідно до частини першої статті 9 Закону №160-ІХ завдана шкода не підлягає відшкодуванню, а особи звільняються від матеріальної відповідальності у разі, якщо шкоду завдано внаслідок, зокрема, крайньої необхідності. Крайня необхідність, на думку представника ОСОБА_1 , полягає у тому, що існували обставини, які вказували на наявність небезпеки (погодні умови, стан дорожнього покриття, ускладненість контролю керування транспортним засобом, відсутність інфраструктури); ОСОБА_1 вчиняв дії, спрямовані на усунення небезпеки; співмірності завданої та відверненої шкоди; відсутності інших засобів для усунення небезпеки; подія сталась в зоні бойових дій.

Суд у цьому контексті зазначає, що ОСОБА_1 повинен був дотримуватися Правил дорожнього руху, а саме: пункт 10.1, який зобов`язує водія перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; пункт 12.1, яка зобов`язує водія під час вибору швидкості руху враховувати дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Натомість ОСОБА_1 , порушуючи пункти 10.1 та 12.1 Правил дорожнього руху, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та здійснив виїзд за межі проїзної частини, де вчинив наїзд на опору електропередач, внаслідок чого автомобіль отримав механічні ушкодження.

Такі обставини не заперечувались ОСОБА_1 під час проведення службового розслідування, зафіксовані в ході службового розслідування, проведеного Військовою частиною НОМЕР_1 , та у постанові Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23.04.2024 у справі №233/770/24.

Отже, ОСОБА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, завдав шкоду саме у зв`язку з порушенням ним Правил дорожнього руху.

Представник ОСОБА_5 в ході розгляду справи не надав суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів, які б свідчили про наявність на момент заподіяння шкоди обставин, які звільняють ОСОБА_1 від матеріальної відповідальності.

З`ясовані судом обставини та докази, подані сторонами на їх обґрунтування, свідчать про те, що Військова частина НОМЕР_1 в ході службового розслідування встановила наявність шкоди, характер, обставини та причини, вчиненого позивачем порушення службових обов`язків, його наслідки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою, а також ступінь вини у вчиненні порушення, а тому існували достатні підстави для притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності.

З таких підстав суд висновує, що оскаржений наказ Військової частини НОМЕР_1 №999 в частині притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності відповідає критеріям правомірності рішень, визначених частиною другою статті 2 КАС України.

Надаючи оцінку правомірності притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, суд дійшов таких висновків.

Правовідносини щодо притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності регулюються Законом України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок та військову службу», Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (надалі за текстом - Статут внутрішньої служби), Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (надалі за текстом - Дисциплінарний статут), Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 №608 (надалі за текстом Порядок №608).

Частина перша статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначає, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Стаття 1 Дисциплінарного статуту визначає, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Згідно зі статею Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Стаття 45 Дисциплінарного статуту визначає, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Види дисциплінарних стягнень, які можуть бути накладені на військовослужбовців містяться у статті 48 Дисциплінарного статуту, де указано, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г)позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ)попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Як визначає стаття 54 Дисциплінарного статуту командир окремої військової частини, який користується дисциплінарною владою командира батальйону (корабля 3 рангу), має право застосовувати стягнення, визначені в пунктах «а»-«ґ» статті 48 згаданого Статуту (крім попередження про неповну службову відповідність осіб офіцерського складу).

Згідно зі статтями 83, 84 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені згаданим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Стаття 86 Дисциплінарного статуту визначає, що якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Відповідно до статті 9 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Згідно з вимогами статті 11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців обов`язок знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

З аналізу згаданих положень вбачається, що обов`язок збереження військовослужбовцем ввіреного йому військового майна випливає із прямої норми закону.

Стаття 16 Статуту внутрішньої служби визначає, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статтями 26, 27 Статуту внутрішньої служби передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Процедура проведення службового розслідування відносно військовослужбовців, визначається Порядком №608.

Пунктом 7 Розділу І Порядку №608 визначає, що службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог згаданого Порядку та положень Закону №160-ІХ.

Згідно з пунктом 1 Розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування може призначатися у разі невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду. Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

За змістом пункту 3 Розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Відповідно до пункту 1 Розділу V Порядку №608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Згідно з вимогами пункту 1 Розділу V Порядку №608 в описовій частині акту службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

Пункт 1 розділу VI Порядку №608 визначає, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Особливості проведення службового розслідування за фактами завдання державі матеріальної шкоди визначені у положеннях Розділу VIІІ Порядку №608, де указано, що у разі виявлення факту завдання шкоди державі командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає службове розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб (п.1 Розділу VIІІ Порядку №608).

Під час проведення такого службового розслідування додатково необхідно з`ясувати: наявність шкоди; протиправну поведінку особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; ступінь нанесення матеріальної шкоди (пошкодження, псування або втрата військового майна); умисність чи необережність дій (бездіяльність) винної особи та обставини, за яких заподіяно шкоду (п.2 Розділу VIІІ Порядку №608).

Відповідно до пункту 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Пунктами 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби визначено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, які перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, не допускати порушень, пов`язаних із дискримінацією за ознакою статі, сексуальним домаганням, насильством за ознакою статі, правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно. (п.11). Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. (п.16).

Військовослужбовець зобов`язаний: підтримувати на високому рівні особисту бойову готовність, досконало володіти закріпленою за ним зброєю і технікою, тримати їх завжди справними, чистими, готовими до бою; знати тактику дій відділення в різних видах бою та вміло діяти в бою; знати та неухильно дотримуватися норм міжнародного гуманітарного права; сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), бути готовим до виконання завдань за призначенням; постійно вдосконалювати свої знання за фахом, уміння та навички; знати посади, військові звання і прізвища своїх безпосередніх та прямих начальників (до командира бригади включно); додержуватися військової дисципліни, мати охайний зовнішній вигляд, додержуватися правил особистої та колективної гігієни; бути хоробрим та ініціативним, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців; виконувати правила носіння військового одягу і взуття, своєчасно та акуратно їх лагодити, щоденно чистити і зберігати у визначених місцях; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням військовослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, додержуватися правил військової ввічливості, поведінки та військового вітання; повсякденно загартовувати себе, систематично вдосконалювати свою фізичну підготовку; своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни, випадки втрати чи несправності озброєння, техніки та інших матеріальних засобів; ретельно готуватися особисто, готувати зброю, техніку та інше майно до занять (стрільб, навчань), виконання завдань за призначенням, постійно стежити за їх наявністю і станом, своєчасно чистити зброю і шанцевий інструмент, проводити технічне обслуговування озброєння та техніки; неухильно виконувати правила безпеки під час використання зброї, в роботі з технікою та в інших випадках, додержуватися правил пожежної безпеки; виконувати розпорядок дня військової частини; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників); у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття; під час перебування поза розташуванням військової частини поводитися з гідністю і честю, не допускати порушень громадського порядку та негідних вчинків. (п.128).

Суд встановив, наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 05.03.2024 №999 «Про результати службового розслідування» прийнято за наслідками проведення службового розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди 03.02.2024. В ході проведення службового розслідування встановлено обставини події за участю водія ОСОБА_1 .

Військова частина НОМЕР_1 зібрала і надала належну оцінку матеріалам для кваліфікації дій ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що факт порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, внаслідок якого завдано шкоду, свідчить про порушення ним статей 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби, статті 4 Дисциплінарного статуту та відповідно є достатньою підставою для притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності у виді суворої догани.

Суд звертає увагу на те, що у зустрічній позовній заяві представник ОСОБА_1 не зазначив самостійних і конкретних підстав, з яких він вважає протиправним наказ в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Суд, оцінюючи дії Військової частини НОМЕР_1 дійшов висновку, що в ході проведення службового розслідування нею повністю дотримано процедуру та порядок його проведення, оскаржений наказ прийнятий в межах дисциплінарної влади командира, з урахуванням усіх обставин.

Отже, з`ясовані судом обставини та докази, подані сторонами на їх обґрунтування, свідчать про те, що Військова частина НОМЕР_1 встановила характер, обставини та причини, вчиненого ОСОБА_1 порушення службових обов`язків, його наслідки, ступінь вини у вчиненні дисциплінарного порушення, а тому існували достатні підстави для накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, співмірного із тяжкістю вчиненого ним правопорушення.

З таких підстав суд висновує, що оскаржений наказ Військової частини НОМЕР_1 в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності відповідає критеріям правомірності рішень, визначених частиною другою статті 2 КАС України.

У зв`язку з тим, що суд визнав правомірним притягнення ОСОБА_1 до матеріальної та дисциплінарної відповідальності, в іншій частині зустрічних позовних вимог, які мають похідний характер від основних позовних вимог, а саме про: зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 видати наказ про повернення ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 57042,87грн, які стягувалися з грошового забезпечення в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі»; визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) ОСОБА_2 «Про результати службового розслідування» №999 від 05 березня 2024 року в частині позбавлення (абз. 3 п. 5 наказу) ОСОБА_1 преміювання за лютий та березень 2024 року у повному обсязі та додаткової винагороди за лютий 2024 року в повному обсязі; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 прийняти наказ про виплату ОСОБА_1 преміювання за лютий та березень 2024 року у повному обсязі та додаткової винагороди за лютий 2024 року в повному обсязі відповідно до пункту 5 розділу 16 та пункту 14 розділу 34 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства Оборони України від 07 червня 2018 року № 260, необхідно відмовити повністю.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у зустрічному позові необхідно відмовити повністю, а первісний позов - задовольнити повністю.

V. Судові витрати

Відповідно до статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат між сторонами відсутні.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 244, 245 КАС України, суд

в и р і ш и в:

у зустрічному позові ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Первісний позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 на користь Військової частини НОМЕР_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 завдану шкоду у розмірі 1067437 (один мільйон шістдесят сім тисяч чотириста тридцять сім) гривень 55 копійок.

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 29 січня 2026 року.

Суддя Гулик А.Г.