Справа № 638/1420/26
Суддя: Щепіхіна В. В.
Дата ухвалення: 2026-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 638/1420/26
Провадження № 2-а/638/92/26
УХВАЛА

Іменем України

02 лютого 2026 року м. Харків

Суддя Шевченківського районного суду м. Харкова Щепіхіна В. В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: поліцейський Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Сторчак Костянтин Ігорович, про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 126 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Харкова з позовом до Управління патрульної поліції у м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: поліцейський Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Сторчак Костянтин Ігорович, про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (стаття 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення (стаття 124), а статтею 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За приписами статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає вона вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Після вивчення матеріалів позовної заяви про скасування постанови суддею встановлено, що вона подана без додержання вимог, встановлених у статті 160, 161 КАС України.

Відповідно п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України, в позовній заяві зазначається повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Позивач в порушення зазначеної норми не зазначає в позовній заяві ідентифікаційний код відповідача в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України та відомості про наявність або відсутність електронного кабінету третьої особи.

Відповідно до частини 6 статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

У мотивувальній частині позовної заяви позивач зазначає, що 05.12.2024 року о 01 год. 05 хв. він був зупинений працівниками поліції, де під час перевірки документів було з?ясовано, що його постановою Шевченківського (Дзержинського) районного суду м. Харкова від 19.03.2024 року визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУПАП та призначено покарання - 17 000 грн. штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Оскільки повідомлення працівників поліції про позбавлення мене прав керування транспортними засобами стало вкрай несподіваним, однак, в зв?язку із моїм перебуванням в зоні проведення бойових дій, то із постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.03.2024 року та матеріалами даної справи, позивач зміг ознайомитися лише 25.07.2025 року після свого письмового звернення до Шевченківського (Дзержинського) районного суду м. Харкова. Після ознайомлення з даними матеріалами, на постанову Шевченківського (Дзержинського) районного суду м. Харкова від 19.03.2024 року, ним була подана апеляційна скарга, яка постановою Харківського апеляційного суду від 04.11.2025 року була задоволена, постанова Шевченківського (Дзержинського) районного суду м. Харкова від 19.03.2024 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУПАП була скасована, а провадження по справі закрите на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП. 07.08.2025 року позивачем до Управління патрульної поліції в м. Києві була надіслана заява про надання йому матеріалів адміністративної справи, на підставі яких були винесені постанови серія БАД № 435566 від 05.12.2024 року та серія ЕНА № 3605873 від 05.12.2024 року для ознайомлення. 03.09.2025 року за вих. № Д-5473/41/11/2/02-2025 його звернення було розглянуте та повідомлено, що із дати подій пройшло більше місячного терміну, а тому, забезпечити виконання запиту в частині надання відео-аудіозаписів із портативних відеореєстраторів патрульної поліції немає можливості. Одночасно було повідомлено, що в управлінні патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції не зберігаються копії адміністративних матеріалів. Відповідь на звернення позивача на вказану в заяві адресу його проживання не була надіслана. Позивач її отримав особисто безпосередньо в приміщенні управління патрульної поліції у м. Києві. Однак, в установлений законом десятиденний строк з дня отримання відповіді, до суду не міг звернутися в зв?язку з виїздом в зону бойових дій (Харківська область, Вовчанська міська територіальна громада), де він перебуває і в даний час. Проте, позивач в резолютивній частині позовної заяви не просить поновити строк звернення до адміністративного суду.

Вирішуючи питання поважності причин пропущення строку та його поновлення, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України, процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно зі статтею 119 Кодексу адміністративного судочинства України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

На виконання положень частин 1 та 2 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Проте, згідно із частиною 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, предметом спору до даній справі є постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 435565 від 05.12.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 20 400,00 грн.

Частиною 2 статті 286 КАС України передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) у справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Отже, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У справі «Gradescolo S.R.L. проти Молдови» Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Поняття «особа повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій, і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Суд звертає увагу, що особа, яка має намір оскаржити рішення суб`єкта владних повноважень, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту позовної заяви, зокрема й щодо дотримання строків подання позовної заяви.

Тобто, особа повинна усвідомлювати існування ризик пропущення встановленого ч. 2 ст. 286 КАС десятиденного строку на оскарження постанови, про складання якої позивач не міг не знати.

Усталеною є позиція Верховного Суду (зокрема, але не виключно, ухвала від 18 липня 2019 року у справі № 537/3081/18, від 21 березня 2025 року у справі № 320/47616/23, від 26 березня 2025 року у справі № 560/22174/23) про те, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження рішень суб`єкта владних в судовому порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку звернення до суду з поважних причин.

Незважаючи на те, що позивач позивач в мотивувальній частині позовної заяви просить про поновлення строку на оскарження постанови, але суду не надано жодного доказу на підтвердження викладених фактів, отже, судом не встановлено поважної причини пропуску строку на подання позовної заяви до суду і за таких обставин, позовна заява підлягає залишенню без руху.

Позивачу пропонується надати суду докази, які свідчать про поважність пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цьогоКодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи наведене, є підстави для залишення позовної заяви без руху, з наданням позивачу строку для виправлення вищевказаних недоліків позову.

Керуючись ст. 123, 169 КАС України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 435565 від 05.12.2024 року - відмовити.

Запропонувати ОСОБА_1 протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до суду з відповідними доказами поважності причин пропуску строків.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: поліцейський Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Сторчак Костянтин Ігорович, про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 126 КУпАП залишити без руху.

Встановити строк для усунення недоліків позовної заяви десять днів з дня її вручення.

Копію даної ухвали направити особі, що звернулась із адміністративним позовом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Щепіхіна