Справа № 520/27876/24
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2026-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 року

м. Київ

справа № 520/27876/24

адміністративне провадження № К/990/6414/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єресько Л.О.,

суддів: Соколова В.М., Загороднюка А.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції справу № 520/27876/24

за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Коломойцев Микола Миколайович,

на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року (головуючий суддя Кухар М.Д.),

та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2025 року (колегія суддів у складі головуючого судді Спаскіна О.А., суддів: Присяжнюк О.В., Любчич Л.В.),

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст обставин справи і рішень судів попередніх інстанцій

1. У жовтні 2024 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - В/ч НОМЕР_1 , відповідач), в якому просив:

1.1. визнати протиправною бездіяльність В/ч НОМЕР_1 щодо непроведения з ОСОБА_1 остаточного розрахунку при звільненні 16.05.2024, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення з 27.08.2021 по 11.05.2022 та з 22.06.2022 по 20.05.2023 за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня кожного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії;

1.2. зобов`язати В/ч НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення (з урахуванням раніше сплачених сум) за періоди: з 27.08.2021 по 31.12.2021 за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на 01.01.2021, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії; з 01.01.2022 по 11.05.2022 та з 22.06.2022 по 31.12.2022 за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії; з 01.01.2023 по 20.05.2023 за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії;

1.3. зобов`язати В/ч НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі служби за період з 16.05.2024 (день звільнення) по день фактичної виплати перерахованих сум грошового забезпечення, виходячи з нормативної формули положень статті 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) та приписів постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, з урахуванням принципу співмірності, законодавчо закріпленого статтею 117 КЗпП України у спосіб множення показника середньоденного грошового забезпечення за два останні місяці перед звільненням 1535,06 грн на кількість днів затримки розрахунку, але не більше шести місяців (з урахуванням обмежень, встановлених статтею 117 КЗпП України).

2. Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.2024 відкрито спрощене провадження у цій справі.

3. Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачеві десятиденний термін з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій вказати поважні підстави для поновлення строку, з наданням до суду відповідних доказів.

4. Залишаючи позовну заяву без руху суд першої інстанції вказав, що спірні правовідносини у період з 27.08.2021 по 18.07.2022 виникли до набрання чинності нової редакції положень статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 19.07.2022), тому до них не підлягає застосуванню тримісячний строк звернення, а є необмежений. Між тим, спірні правовідносини у період з 19.07.2022 по 20.05.2023 виникли уже за нової редакції положень статті 233 КЗпП України, а тому до них підлягає застосуванню тримісячний строк звернення, який у силу пункту 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП України, був продовжений на строк дії карантину та скінчився 30.06.2023. Разом із тим, до суду з цим позовом позивач звернувся 29.10.2024, тобто із пропуском тримісячного строку, який був продовжений на строк дії карантину.

5. На виконання вимог ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2024 представник позивача Коломойцев М.М. 14.11.2024 подав заяву, у якій наводив доводи про те, що позивач, як особа, необізнана у галузі права, мав законні сподівання про вчинення з ним всіх розрахунків при звільненні у відповідності до чинного законодавства та у повному обсязі, однак при нагоді дізнався про порушення своїх прав, отримавши лист відповідача від 10.08.2024, звернувшись до суду з дотриманням трьох місячного строку.

6. Харківський окружний адміністративний суд ухвалою від 05.12.2024, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2025, відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду, а позовну заяву ОСОБА_1 до В/ч НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, в частині правовідносин у період з 19.07.2022 по 20.05.2023, залишив без розгляду.

6.1. Залишаючи позов в означеній частині без розгляду, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, вказав на те, що після 30.06.2023 (закінчення карантину) у позивача була можливість протягом трьох місяців звернутися до суду за захистом своїх прав, оскільки строки, визначені статтею 233 КЗпП України, були продовжені на строк дії такого карантину. Однак, такою можливістю позивач не скористався, продовжував проходити службу у військовій частині та згідно витягу із наказу командира В/ч НОМЕР_1 (по строковій частині) № 142 від 16.05.2024 був виключений зі списків особового складу частини з 16.05.2024. Разом із тим, до суду з цим позовом позивач звернувся 04.10.2024, тобто із пропуском тримісячного строку, який був продовжений на строк дії карантину.

6.2. За висновками судів попередніх інстанцій позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав саме з моменту отримання відповідної виплати, а не з моменту звільнення чи отримання письмового повідомлення про суми грошового забезпечення, нараховані та виплачені йому при звільненні. Спірні виплати частини грошового забезпечення не є розрахунком при звільненні, як це зазначено представником позивача.

6.3. Отже суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про відсутність підстав для поновлення строку звернення до суду в означеній частині та залишили без розгляду позовні вимоги щодо правовідносин за період з 19.07.2022 по 20.05.2023, а в іншій частині продовжили розгляд справи.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції

7. ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Коломойцев М.М., звернувся до Верховного Суду (далі - Суд) із касаційною скаргою на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2024 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2025, у якій просить скасувати вказані судові рішення, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

7.1. Скаржник наводить доводи про те, що позаяк початок позовного періоду (27.08.2021) припадає на час дії статті 233 КЗпП України у редакції, що не обмежувала строк звернення до суду тому до таких триваючих правовідносин належить застосуванню редакція вказаної норми КЗпП України до внесення в неї змін та обмеження строку звернення до суду трьома місяцями.

7.2. Крім того скаржник зауважує, що звільнений з військової служби, а спір стосується виплат всіх сум, що належали йому при звільненні, тому до спірних правовідносин належить застосовувати частину другу статті 233 КЗпП України, яка визначає початком обрахунку строку звернення до суду день одержання письмового повідомлення про нараховані та сплачені суми при звільненні, а не день, коли позивач дізнався чи повинен був дізнатися про порушення своїх прав.

7.3. У цьому контексті позивач зауважує, що у наказі про звільнення не вказано відомостей щодо того, за яким механізмом нараховувалось та сплачувалось позивачу грошове забезпечення. Разом з тим, із листів В/ч НОМЕР_1 від 10.08.2024 та доданої до листів картки особового рахунку позивач дізнався, що грошове забезпечення було обраховане із застосуванням пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704 без урахування скасування у судовому порядку змін до вказаної постанови, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 103.

8. Ухвалою Верховного Суду від 10.03.2025 відкрито касаційне провадження № К/990/6414/25.

9. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 29.01.2026 закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до вимог статті 345 КАС України.

10. Відповідач подав відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 у якому, погоджуючись із висновками судів попередніх інстанцій про пропуск позивачем строку звернення до суду в частині правовідносин за період з 19.07.2022 по 20.05.2023, просить залишити її без задоволення.

Джерела права та акти їхнього застосування. Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи

11. Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

12. Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

13. Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

14. Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

15. Згідно з частиною третьою статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

16. Відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

17. Відповідно до абзацу першого статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

18. За правилами частин першої та другої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

18.1. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

19. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

20. У межах цього касаційного провадження Верховний Суд перевіряє правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права у частині залишення позову без розгляду щодо позовних вимог за період з 19.07.2022 по 20.05.2023.

21. Суди першої та апеляційної інстанцій обчислення строку звернення позивача до суду у цій справі в частині вимог з 19.07.2022 по 20.05.2023 пов`язували із моментом, коли позивач повинен був дізнатися про порушення свого права та вважали, що спірні виплати грошового забезпечення не є розрахунком при звільненні, а є виплатами грошового забезпечення, про розмір яких позивач повинен був дізнатися на час їх отримання.

22. На противагу таким висновкам позивач указує, що до спірних правовідносин, які є триваючими (з 27.08.2021 по 20.05.2023) належить застосуванню редакція статті 233 КЗпП України до внесення в неї змін та обмеження строку звернення до суду трьома місяцями. Водночас позивач стверджує, що звернувся до суду в тримісячний строк з моменту отримання листів відповідача від 10.08.2024 до якого було долучено картку особового рахунку, дізнавшись про механізм нарахування грошового забезпечення, що виплачувалось у спірний період.

23. Тому для правильного вирішення цього спору необхідно з`ясувати, з якою подією слід пов`язувати початок перебігу строку звернення до суду з вимогами щодо нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 19.07.2022 по 20.05.2023.

24. Суд звертає увагу, що позивачем заявлено вимоги здійснити нарахування та виплату сум, право на які він набув під час проходження військової служби. При цьому важливим є те, що позов про стягнення належного грошового забезпечення подано вже після звільнення позивача з військової служби.

25. У Рішенні від 05.10.2013 № 8-рп/2013 Конституційний Суд України, аналізуючи положення трудового законодавства в контексті конституційного звернення‚ виходив з того, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

26. Крім обов`язку оплатити результати праці робітника‚ існують також інші зобов`язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов`язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров`я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя, у тому числі й у разі простою - зупинення роботи, що було викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами (форс-мажор) тощо.

27. Конституційний Суд України зазначив, що праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому указані виплати‚ гарантовані державою‚ і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

28. З урахуванням викладеного Конституційний Суд України констатував, що під заробітною платою, що належить працівникові, або‚ за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу (у редакції, чинній до 19.07.2022)‚ належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

29. Чинна редакція частини другої статті 233 КЗпП України містить поняття «суми, що належать працівникові при звільненні».

30. З огляду на викладене, спірні правовідносини регулюються частиною другою статті 233 КЗпП України, якою визначено тримісячний строк (з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні) звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні.

31. На переконання Суду, початок перебігу строку звернення до суду у цій справі, з урахуванням частини другої статті 233 КЗпП України, слід пов`язувати з моментом, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому (у період з 19.07.2022 по 20.05.2023) сум. Таким моментом може бути день вручення розрахункового листа, довідки про нараховані та виплачені суми тощо.

32. Такий підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23, постановленій у складі Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, у якій Судова палата сформувала єдиний підхід до застосування частини другої статті 233 КЗпП України, якого дотримується Верховний Суд і у подальшій правозастосовній практиці, зокрема, у постановах від 25.09.2025 у справі № 440/9690/24, від 11.12.2025 у справі № 420/3504/25, від 23.12.2025 у справі № 240/4729/24 та інших.

33. З огляду на обставини цієї справи, Суд зазначає, що для правильного вирішення питання дотримання позивачем строку звернення до суду з позовними вимогами за період з 19.07.2022 по 20.05.2023 слід з`ясувати наявність/відсутність у відповідача документального підтвердження ознайомлення позивача до 10.08.2024 (надання відповідачем відповідей на адвокатський запит та відомостей про грошове забезпечення за 2021 та 2024 роки) з розміром та складовими нарахованого та виплаченого у спірному періоді грошового забезпечення, як-то докази направлення/видачі розрахункових листів, довідок про грошове забезпечення тощо.

34. За результатом установлення указаних обставин стане можливим визначити день, коли позивач дізнався про порушення його прав, свобод чи інтересів, а отже установити початок відліку тримісячного строку звернення до суду з цим позовом (у частині вимог за період з 19.07.2022 по 20.05.2023) та, за необхідності, з`ясувати наявність поважних причин пропуску такого строку.

35. Беручи до уваги викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для залишення без розгляду позовних вимог, заявлених за період з 19.07.2022 по 20.05.2023 є передчасними.

36. Таким чином, переглянувши в передбачених статтею 341 КАС України межах рішення судів першої та апеляційної інстанцій, Суд встановив неправильне застосування норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення та не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій в цій справі про залишення позову без розгляду в означеній частині.

37. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 349 КАС України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу для продовження розгляду.

38. Відповідно до частини першої статті 353 КАС України, підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

39. Згідно з частиною четвертою статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

40. З огляду на положення статті 353 КАС України, касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій - скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

41. З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Коломойцев Микола Миколайович, задовольнити.

2. Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2025 року скасувати, а справу № 520/27876/24 направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

СуддіЛ.О. Єресько В.М. Соколов А.Г. Загороднюк