Справа № 400/4360/24
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2026-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року

м. Київ

справа № 400/4360/24

адміністративне провадження № К/990/40886/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Соколова В.М.,

суддів: Загороднюка А.Г., Єресько Л.О.,

розглянув у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 400/4360/24

за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Військової частини НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Єрмоленко Анна Володимирівна, на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року (головуючий суддя - Димерлій О.О., судді: Осіпов Ю.В., Шляхтицький О.І.),

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та суть спору

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, В/ч НОМЕР_1 ), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Військової частини НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у незвільненні його з військової служби на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з тим, що він раніше вчинив тяжкий злочин, за який був засуджений до позбавлення волі строком на 5 років, а також зобов`язати відповідача прийняти рішення про його звільнення з цих підстав.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Миколаївський окружний адміністративний суд рішенням від 16 серпня 2024 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовив.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, представник позивача оскаржила його в апеляційному порядку.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала на підставі пункту 1 частини четвертої статті 298 КАС України.

Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив із того, що її підписано особою, яка не має права її підписувати.

Суд зазначив, що апеляційну скаргу від імені позивача підписано адвокатом Єрмоленко А.В., яка на підтвердження своїх повноважень надала ордер серії ВЕ № 1118480, у якому не зазначено конкретного найменування суду, в якому здійснюється представництво, а натомість вказано «у будь-яких судах України, ТЦКтаСП, Мін оборони України, органах державної влади, військових частинах».

За таких обставин суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу підписано особою, яка не має права її підписувати, що є підставою для її повернення.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що згідно із позицією Великої Палати Верховного Суду реалізація права на звернення до суду є процесуальною дією, яка має здійснюватися самою особою у порядку самопредставництва або її процесуальним представником (постанови від 13.03.2018 у справі № 914/2772/16; від 21.03.2018 у справі № 914/2771/16).

Посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що реалізація права на звернення до суду є процесуальною дією, яка здійснюється особисто або через належного представника, повноваження якого мають бути підтверджені належними та безсумнівними доказами.

Такі докази повинні свідчити про дійсність, чинність і обсяг повноважень представника на момент вчинення відповідної процесуальної дії, зокрема подання апеляційної скарги.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції. Позиція інших учасників справи

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження її розгляду.

На обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник зазначає, що ордер на надання правничої допомоги містить усі обов`язкові реквізити та оформлений відповідно до Положення, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41 (у редакції зі змінами до рішення № 118).

Згідно з пунктом 12.4 цього Положення, у графі «Назва органу, в якому надається правнича допомога» може зазначатися як конкретний орган, так і група органів, визначених пунктом 2 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (зокрема, судові органи).

Оскільки в ордері зазначено «у будь-яких судах України», на думку позивача, це є належним підтвердженням повноважень адвоката представляти його інтереси в судах без необхідності уточнення територіальної, інстанційної чи предметної юрисдикції.

З огляду на викладене, позивач вважає, що висновок апеляційного суду про підписання апеляційної скарги особою з непідтвердженими повноваженнями є необґрунтованим і таким, що зроблений із порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Верховного Суду від 07 листопада 2024 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

Відповідач та треті особи не подали відзив на касаційну скаргу, що відповідно до частини четвертої статті 338 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає перегляду рішення суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 19 січня 2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до статті 345 КАС України.

Позиція Верховного Суду

Релевантні джерела права та акти їхнього застосування. Оцінка висновків суду, судове рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених у статті 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, виходить із такого.

Відповідно до ухвали Верховного Суду від 07 листопада 2024 року касаційне провадження у справі відкрито з метою перевірки доводів касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 298 КАС України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо апеляційна скарга подана особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписана або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.

Відповідно до частини першої статті 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 57 КАС України).

Згідно з частиною четвертою статті 59 КАС України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданими відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Частиною першою статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги.

Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затверджене рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 № 41 (в редакції відповідно до рішення Ради адвокатів України №118 від 17.11.2020), встановлює єдині для всіх адвокатів України, адвокатських об`єднань/адвокатських бюро правила виготовлення, оформлення, зберігання, обліку ордерів.

Відповідно до підпункту 12.4 пункту 12 зазначеного Положення ордер містить назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу так і назва групи органів визначених пунктом 2 частини першої статті 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (наприклад, судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо).

Як установлено судом апеляційної інстанції та слідує із матеріалів справи, в ордері серії ВЕ № 1118480, доданого представником позивача до апеляційної скарги, у графі «назва органу, у якому надається правова допомога» зазначено: «будь-яких судах України, ТЦКтаСП, Мін оборони України, органах державної влади, військових частинах».

Верховний Суд неодноразово вирішував питання прийнятності ордеру як документа, що підтверджує повноваження адвоката, у разі, коли в ньому замість найменування конкретного органу (суду), у якому надається правова допомога, зазначено загальне найменування системи органів, зокрема «суди України» чи інші подібні конструкції.

Так, у постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі № 826/17175/18 зазначено, що:

- під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу, так і назва групи органів, визначених пунктом 2 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (наприклад, судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо);

- зазначення в ордері, що правова допомога надається «в судових органах» є достатнім для висновку про наявність у адвоката повноважень діяти від імені сторони у справі;

- вимога судів зазначати в ордері найменування конкретного суду є надмірно формалізованою і створює невиправдані перешкоди для звернення до суду.

Тотожна за змістом правова позиція послідовно викладалася Верховним Судом у постановах від 09.10.2020 у справі № 460/1726/19, від 22.04.2021 у справі № 280/2788/20, від 30.11.2021 у справі № 826/17175/18, від 08.02.2023 у справі № 640/30856/21, від 17.08.2023 у справі № 600/4282/22-а, від 15.05.2024 у справі № 520/14924/23 та інших.

У перелічених судових справах зазначено, що правова допомога надається «в усіх судах України», тоді як у цій справі в ордері вказано - «у будь-яких судах України».

За змістом і правовою природою ці формулювання є тотожними та мають узагальнений характер, а відтак не містять жодних обмежень щодо юрисдикції, інстанції чи територіальності надання правової допомоги.

Отже, зазначення представником позивача в ордері, що правова допомога надається «у будь-яких судах України», є достатнім для висновку про наявність у адвоката Єрмоленко А.В. повноважень на підписання апеляційної скарги від імені ОСОБА_1 .

За таких обставин та з урахуванням відповідного правового регулювання висновок суду апеляційної інстанції про відсутність у адвоката Єрмоленко А.В. повноважень на підписання апеляційної скарги є надмірно формалізованим.

Водночас посилання суду апеляційної інстанції на постанови Великої Палати Верховного Суду (постанови від 13.03.2018 у справі № 914/2772/16; від 21.03.2018 у справі № 914/2771/16) є помилковим, з огляду на те, що після їх прийняття до Положення про ордер на надання правничої допомоги було внесено зміни, згідно із якими в ордері можливо зазначати як безпосередньо назву конкретного органу, так і назви групи органів.

Суд апеляційної інстанції не звернув увагу на нерелевантність цих постанов Великої Палати до спірних правовідносин, не врахував зміни, внесені до значеного Положення відповідно до рішення Ради адвокатів України №118 від 17 листопада 2020 року, та дійшов помилкових висновків щодо наявності підстав для застосування положень пункту 1 частини четвертої статті 298 КАС України.

Посилання суду апеляційної інстанції на постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 914/2772/16 та від 21.03.2018 у справі № 914/2771/16 є помилковим.

Зазначені правові висновки стосуються питань представництва юридичних осіб за довіреністю та застосування положень Конституції України щодо адвокатської монополії, а не здійснення адвокатом захисту інтересів фізичної особи на підставі ордера.

Крім того, після ухвалення вказаних постанов до Положення про ордер на надання правничої допомоги були внесені зміни, відповідно до яких в ордері може зазначатися як конкретний орган, так і група органів, що затверджено рішенням Ради адвокатів України № 118 від 17 листопада 2020 року.

Суд апеляційної інстанції зазначених змін не врахував та безпідставно застосував правові висновки Великої Палати Верховного Суду до правовідносин, які не є подібними за своїм змістом, унаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для застосування пункту 1 частини четвертої статті 298 КАС України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Так, Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», № 47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).

У цій справі суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання про наявність у представника позивача повноважень на представництво, формально підійшов до оцінки ордера, не надавши належної оцінки зазначеному в ньому узагальненню «судові органи».

Унаслідок такого підходу позивача було безпідставно позбавлено права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

За таких обставин ухвала суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги підлягає скасуванню, а справа направленню до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

З огляду на результат касаційного розгляду у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Єрмоленко Анна Володимирівна, задовольнити.

Ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року у справі № 400/4360/24 скасувати, а справу направити для продовження розгляду до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддіВ.М. Соколов А.Г. Загороднюк Л.О. Єресько