Справа № 200/9995/25
Суддя: Крилова М.М.
Дата ухвалення: 2026-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2026 року Справа№200/9995/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Крилової М.М., розглянувши розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

18 грудня 2025 року до Донецького окружного адміністративного суду, через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», надійшов позов адвоката Матвійчук Н.Є., яка діє в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з 29.07.2020 по 19.01.2023 у розмірі 514 067,15 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у період проходження військової служби позивачу не у повному обсязі виплачувалась індексація грошового забезпечення, в зв`язку з чим позивач за захистом своїх прав звертався до суду. На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19.07.2021 по справі № 200/11116/20-а позивач отримав належні виплати грошового забезпечення 25.11.2025. Оскільки відповідачем затримано розрахунок з 29.07.2020 по 25.11.2025, посилаючись на норми статті 117 КЗпП України, позивач просить визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язати його нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зауважив, що відповідно до статті 117 КЗпП України відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо) при звільненні. В разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Також вказує, що виплата 29.09.2021 нарахованих на виконання рішення суду від 19.07.2021 у справі № 200/11116/20-а на депонентський рахунок Держказначейської служби України є по своїй суті виконанням з боку роботодавця обов`язку щодо забезпечення своєчасної виплати заробітної плати. Вказане узгоджується з висновками Державної служби з питань праці, викладених у листі від 04.01.2017 № 54/4.1/4.1-ДП-17. Звертає увагу на бездіяльності саме з боку Позивача, а саме не надання більше трьох років після набрання законної сили рішення суду належних банківських реквізитів рахунку відкритого в межах банківської системи України для перерахунку нарахованих на виконання рішення суду на депонентський рахунок Держказначейської служби України коштів.

14 січня 2026 року до суду надійшла відповідь на відзив зі змісту якої представник позивача не погодилась із доводами наведеними у відзиві на позовну заяву та вказала, що про депоновані на його ім`я кошти позивач дізнався з відповіді військової частини НОМЕР_1 на адвокатський запит від 29.08.2025. В серпні та вересні 2025 року представником позивача направлено декілька запитів до відповідача з вимогою перерахувати кошти, на вибір надано банківські реквізити іноземного банку позивача, банківські реквізити дружини позивача, банківські реквізити представника позивача. Однак за всіма цими зверненнями отримано відмову у перерахуванні коштів. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив зі змісту яких просив відмовити у задоволенні позовних вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази по справі.

Згідно з нормами статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 12.03.2018.

Позивач у період з 28.08.2017 по 28.08.2020 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.08.2020 № 481-ОС ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 28 серпня 2020 року.

Відповідно до рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року у справі № 200/11116/20-а вирішено:

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягали у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення без застосування базового місяця січня 2008 року в період з 28 серпня 2017 року по 28 лютого 2018 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 28 серпня 2017 року по 28 лютого 2018 року, виходячи з базового місяця - січня 2008 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з березня 2018 року по листопад 2018 року, виходячи з базового місяця березня 2018 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з березня 2018 року по листопад 2018 року, виходячи з базового місяця березня 2018 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

26.08.2025 на електронну адресу відповідача направлено адвокатський запит про надання копій архівних відомостей про нараховане і виплачене позивачу грошове забезпечення та інформації щодо виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду № 200/11116/20-а від 19.07.2021.

У відповіді на адвокатський запит від 29.08.2025 № 09/14622-25-Вих. відповідачем надано копії архівних відомостей про грошове забезпечення позивача та повідомлено про те, що рішення у справі № 200/11116/20-а виконане у повному обсязі, нарахована сума індексації склала 24778,75 грн, яка з урахуванням військового збору нарахована на депонований рахунок ОСОБА_1 в вересні 2021 у розмірі 24 407,07 грн. Вказані кошти будуть перераховані на рахунок ОСОБА_1 після отримання його банківських реквізитів

30.08.2025 представником позивача на електронну пошту військової частини НОМЕР_1 направлено адвокатський запит із заявою ОСОБА_1 від 30.08.2025 про те, щоб депоновані на його ім`я кошти перерахувати на банківський рахунок дружини ОСОБА_2 в АТ «Універсалбанк».

Відповіддю військової частини НОМЕР_1 від 03.09.2025 № 09/14964-25-Вих. надано відмову у перерахуванні депонованих на ім`я ОСОБА_1 коштів на банківський рахунок його дружини, так як правові підстави проводити виплату особі, яка не зазначена в рішенні суду, відсутні

04.09.2025 представником заявника на електронну пошту військової частини НОМЕР_1 направлено адвокатський запит із заявою ОСОБА_1 від 04.09.2025 про те, щоб депоновані на його ім`я кошти перерахувати на банківський рахунок його представника адвоката Матвійчук Н. Є.

Відповіддю військової частини НОМЕР_1 від 05.09.2025 № 09/12953-25-Вих/2279 надано відмову у перерахуванні депонованих на ім`я ОСОБА_1 коштів на банківський рахунок його представника, так як правові підстави проводити виплату особі, яка не зазначена в рішенні суду, відсутні.

13.09.2025 представником заявника на електронну пошту військової частини НОМЕР_1 направлено адвокатський запит із заявою ОСОБА_1 від 12.09.2025 про те, щоб депоновані на його ім`я кошти перерахувати на його банківський рахунок, відкритий в іноземному банку.

Відповіддю військової частини НОМЕР_1 від 15.09.2025 № 09/15829-25-Вих. надано відмову у перерахуванні депонованих на ім`я ОСОБА_1 коштів на банківський рахунок, відкритий в іноземному банку у зв`язку з тим, що перерахування коштів на відкриті рахунки в закордонних банках військовою частиною НОМЕР_1 є неможливим, оскільки військова частина є неприбутковою організацією і не здійснює зовнішньо-економічну діяльність. Всі банківські операції проводяться виключно через Державну казначейську службу України.

26.10.2025 Приморським відділом державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження № 79434159 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 17.09.2025 Донецьким окружним адміністративним судом у справі №200/11116/20-а, про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з березня 2018 року по листопад 2018 року, виходячи з базового місяця - березень 2018 року

27.10.2025 Приморським відділом державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження № 79434321 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 17.09.2025 Донецьким окружним адміністративним судом у справі №200/11116/20-а, про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 28 серпня 2017 року по 28 лютого 2018 року, виходячи з базового місяця - січня 2008 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

18.11.2025 представнику позивача надійшла вимога з Приморського ВДВС у м. Маріуполі про надання належним чином посвідчені документи (довіреність, договір між адвокатом та клієнтом тощо) на здійснення повноважень адвоката щодо отримання стягнутих з боржника грошових сум за виконавчим листом №200/11116/20-а Донецького окружного адміністративного суду на користь ОСОБА_1

18.11.2025 представником позивача виконано вимогу Приморського ВДВС у м. Маріуполі, надано витребувані документи на електронну пошту відділу.

25.11.2025 на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року у справі № 200/11116/20-а відповідачем виплачена індексація грошового забезпечення у розмірі 24 407,07 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 13696 від 24.11.2025.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносин, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми статтей 116 та 117 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012 за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За правилами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.

Частиною першою цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Водночас Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-ІХ положення статті 117 КЗпП України викладено в такій редакції:

«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».

Закон України № 2352-ІХ та відповідно і нова редакція статті 117 КЗпП України набрали чинності з 19.07.2022.

За обставин цієї справи остаточний розрахунок з позивачем всіх належних сум при звільненні здійснений відповідачем лише 25.11.2025 на виконання рішення суду у справі № 200/11116/20-а, а періодом, протягом якого відповідач не виконував свій обов`язок щодо виплати належних позивачеві сум при звільненні, є проміжок часу з 29.08.2020 (з дня, наступного за датою звільнення) по 24.11.2025.

Верховний Суд сформував усталену практику щодо застосування положень статті 117 КЗпП України в редакції, яка діяла до 19.07.2022, при вирішенні спорів щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Так, Верховний Суд зауважував, що якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягнення балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Такий підхід в частині необхідності застосування принципів розумності, справедливості та пропорційності при визначенні суми розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, запроваджено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 26.06.2019 та від 26.02.2020 у справах № 761/9584/15-ц та № 821/1083/17, та застосовано Верховним Судом у постанові від 20.05.2020 у справі № 816/1640/17.

Між тим, Законом № 2352-IX статтю 117 КЗпП України викладено в новій редакції. Ключовою новелою стало доповнення частини першої словами «...але не більш як за шість місяців».

Отже, частина перша статті 117 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX передбачає: «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців».

Зміст наведеної норми свідчить, що законодавець установив максимальну межу періоду, за який нараховується компенсація за затримку розрахунку. Очевидною метою такого законодавчого втручання є забезпечення правової визначеності та запобігання ситуаціям, за яких розмір відповідальності роботодавця міг досягати надмірних значень, що не відповідало б принципу пропорційності. Таким чином, законодавець врегулював критерій «період затримки (прострочення)», установивши для нього граничну межу.

Водночас установлення максимального і преклюзивного строку для нарахування середнього заробітку не слід тлумачити як відмову від застосування принципу пропорційності при визначенні остаточного розміру стягнення.

Законодавче рішення усуває ризик «нескінченної» відповідальності в часі, проте не вирішує проблему можливої неспівмірності суми компенсації та розміру основного боргу, яка може виникати і в межах установленого шестимісячного строку. Законодавець установив максимальний поріг відповідальності, однак не визначив, що сума компенсації має бути безумовно стягнута незалежно від обставин.

Шестимісячне обмеження не нівелює необхідності застосування судом критеріїв, визначених Великою Палатою. Суд при вирішенні подібного спору має оцінювати обставини справи (зокрема, розмір боргу) для визначення справедливого розміру компенсації, який може дорівнювати середньому заробітку за шість місяців, однак може бути і значно меншим, але в будь-якому разі не може перевищувати цю встановлену законом межу.

Закон № 2352-IX не змінив правову природу відшкодування за статтею 117 КЗпП України, яка залишається компенсаційною. Оскільки мета норми права - компенсація, а не покарання, тому і принципи, як-от розумності, справедливості та пропорційності слід застосовувати до визначення розміру компенсації незмінно і послідовно.

Таким чином, статтю 117 КЗпП України потрібно тлумачити у взаємозв`язку із загальними принципами цивільно-правової відповідальності.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 жовтня 2025 року у справі № 489/6074/23 сформулювала такий правовий висновок:

«105. Обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 КЗпП України Законом № 2352-IX, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати.

106. Розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців.»

Висновки Верховного Суду обов`язкові для врахування відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України.

За висновком Верховного Суду у вказаних справах у разі коли спірний період стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні одночасно охоплюється дією редакцій статті 117 КЗпП України, як до змін, внесених Законом № 2352-ІХ та і після їх внесення, то за такого правового врегулювання спірний період варто умовно поділяти на 2 частини: до набрання змінами чинності 19.07.2022 і після цього.

Застосовуючи наведений підхід Верховного Суду, суд зазначає, що у цій справі період з 29.08.2020 до 18.07.2022 (до набрання чинності Законом № 2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом № 2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у шість місяців.

До цього періоду, у разі наявності переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати, суд може застосувати принцип співмірності і зменшити таку виплату.

Проте, період з 19.07.2022 по 24.11.2025 регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями також із застосуванням принципів співмірності, розумності та справедливості.

Абзацами першим, другим пункту 3 Порядку № 100 передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

За змістом пункту 4 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються, зокрема, одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати, грошова винагорода за сумлінну працю та зразкове виконання службових обов`язків.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

На підставі пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, при розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 серпня 2020 року по 18 липня 2022 року суд виходить з наступного.

Чітка формула застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні міститься у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 дійшов висновку, що залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, за алгоритмом, запропонованим у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19, сума відшкодування (середнього заробітку) має бути пропорційною (у відсотковому відношенні) частці заборгованості (компенсації за невикористані відпустки) у загальній сумі виплат, які належало виплатити позивачеві при звільненні.

Розраховуючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, звертаю увагу суду на наступні правові норми та фактичні обставини.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України «Про оплату праці» № 108/95-ВР від 24.03.1995р., порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, далі - Порядок № 100, який застосовується у випадку виплати середньої заробітної плати, у тому числі за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до вимог абзацу 3 пункту 2 Порядку № 100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Абзацом 3 пункту 3 Порядку № 100 встановлено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно з пунктом 5 Порядку № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 5 Порядку № 100 встановлено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацем 1 пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодина) заробітна плата працівника.

Відповідно до вимог абзацу 1 пункту 8 Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Це означає, що середньоденний заробіток позивача повинен обчислюватися з розрахунку його грошового забезпечення та календарних днів за два останні місяці служби перед місяцем звільнення (а саме, за травень-червень 2023 року), і визначається шляхом ділення сумарного грошового забезпечення позивача за ці два місяця служби на кількість календарних днів.

Представник позивача наполягає на включенні до складу грошового забезпечення позивача, яке повинно включатися при обрахунку розміру середньоденного грошового забезпечення позивача за останні два календарні місяці служби, що передували місяцю, в якому відбулося виключення позивача із списків особового складу військової частини, такої складової як винагороди за участь в АТО/ООС.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Щодо винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.06.2021 у справі №240/11441/19, відступив від правового висновку, зробленого Верховним Судом у постанові від 26.06.2018 у справі № 420/1232/16, постанові від 30.11.2018 у справі №415/6132/16 та дійшов висновку, що винагорода за участь в антитерористичній операції є додатковою виплатою військовослужбовцям, яких залучено до участі у ній. Водночас, виплата винагороди залежить від певних умов та лише в означений період, а також під час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні після отриманих у такий період поранень (контузії, травми, каліцтва).

Отже, така виплата не є постійною і не має систематичного характеру, а її розмір залежить як від днів участі в антитерористичній операції, так і від виконаних завдань, що визначається наказом командира. За таких обставин, винагорода за участь в антитерористичній операції не є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, який є складовим елементом грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, відповідно до статті 43 Закону № 2262-ХІІ.

В постанові від 22 листопада 2023 року в справі №240/7091/20 колегія суддів Верховного Суду зі складу Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду не знайшла підстав для відступу від вищезазначених правових висновків у справі, що розглядається.

Крім того, в пункті 83 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2024 року в справі № 640/13029/22 міститься висновок, що додаткова винагорода в розмірі 30 000,00 гривень (передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», яка за своєю правовою природою ідентична винагороді в АТО/ООС) є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 11 жовтня 2023 року в справі № 607/1662/21 та постанові від 17 січня 2024 року в справі № 932/9029/23 звернула увагу на те, що висновки, які містяться в рішеннях судової палати, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати - над висновками палати чи колегії суддів, а висновки Великої Палати - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів.

Отже, спірна Винагорода не входить до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, а є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, а відтак, згідно підпункту «б» п. 4 Порядку № 100, при обчисленні середньої заробітної плати не враховується.

Отже, розрахунок середньоденного заробітку, складений представником позивача, не в повній мірі відповідає нормам діючого законодавства.

Щодо включення індексації до складу грошового забезпечення позивача, з якого обчислюється розмір його середньоденного грошового забезпечення, суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдину систему соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни регулює Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII).

Відповідно до ст. 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частина 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ визначає, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять:

- посадовий оклад, оклад за військовим званням;

- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, а також надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

- одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з частиною 3 статті 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Статтею 1 Закону України від 03.07.1991 №1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон №1282-XII) встановлено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 №1078 (далі Порядок №1078) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Пунктом 5 Порядку №1078 передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. Відповідно до законодавчого визначення індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, яка спрямована на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. При вирішенні питання щодо індексації слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема, Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення. Субсидіарне застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини, дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг.

Правова позиція стосовно систематичного та постійного характеру виплати індексації наведена у постановах Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі №638/9697/17, від 30.12.2020 року у справі №359/8843/16-а.

Виходячи з наведеного, індексація грошового забезпечення є його систематичною складовою, а тому повинна враховуватися при обчисленні розміру середньоденного грошового забезпечення позивача.

Як вбачається з наданої відповідачем довідки середньоденний розмір грошового забезпечення позивача за два останніх місяця перед звільненням ( червень-липень 2020 року) складає 390,59 грн.

При цьому, відповідачем не було включено індексацію грошового забезпечення у червні 2020 року 216,51 грн та у липні 2020 року 226,29 грн.

Середньоденне грошове забезпечення позивача за ці місяці становить 397,85 грн ((11913,00 грн (грошове забезпечення за червень 2020 року) + 216,51 грн (індексація) + 11913,00 грн (грошове забезпечення за липень 2020 року) + 226,29 грн (індексація) / 61 день).

Суд звертає увагу, що всі належні працівнику суми, роботодавець повинен виплатити у день його звільнення, в даному випадку це 28.08.2020.

Період затримки розрахунку з позивачем починається з 29.08.2020 року (наступний день після звільнення) та закінчується 18 липня 2022 року (до набрання чинності Законом № 2352-ІХ), та складає 689 календарних днів.

Розмір середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку становить: 397,85 грн х 689 днів = 274 118,65 грн.

Відповідачем при звільненні позивачу сплачено 69 668,07 грн.

При цьому, відповідачем при звільненні позивача не виплачена індексація грошового забезпечення в розмірі 24 407,07 грн.

Таким чином, відповідач при звільненні повинен був виплатити позивачу 94 075,14 грн (69 668,07 грн + 24 407,07 грн).

Таким чином, недоплачена сума належного позивачу грошового забезпечення при звільненні 24 407,07 грн у відсотковому виразі дорівнює 25, 94% від 94 075,14 грн.

Розмір середнього заробітку позивача за весь час затримки розрахунку становить:

274 118,65 грн, отже 25,94% від цієї суми складає 71 106,38 грн.

Проте, окрім критерію, викладеного в постанові Верховного Суду від 30 листопада 2020 року в справі № 480/3105/19, існують і інші, які згідно з усталеною судовою практикою обумовлюють зменшення суми середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 підсумувала, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи:

розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, визначаючи остаточний розмір суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у період з 29.08.2020 по 18.07.2022 у цій справі, суд виходить з принципу співмірності, що розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні не може в рази перевищувати розмір виплат, які не сплатив відповідач позивачу при звільненні.

З урахуванням наведених вище правових позицій Верховного Суду, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд дійшов висновку, що виплата середнього заробітку позивачу за час затримки розрахунку за період з 29.08.2020 по 18.07.2022 в розмірі 71 106,38 грн, виходячи з принципу пропорційності, є явно неспівмірною та непропорційною зі встановленим розміром заборгованості відповідача з виплати належних позивачу при звільнення сум, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача.

За таких обставин, виходячи із принципів розумності, справедливості та пропорційності, наявні підстави для зменшення розміру середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні позивача із застосуванням принципу співмірності та належить стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.08.2020 по 18.07.2022 в розмірі 10 000 грн.

Також період затримки розрахунку з позивачем при звільненні складає з 19 липня 2022 року по 25 листопада 2025 року (день виплати недоплаченого грошового забезпечення за рішенням суду у справі № 200/11116/20-а, проте з врахуванням ст. 117 КЗпП України по 19 січня 2023 року (шість місяців) всього 184 календарні дні.

Сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні складає 73 204,40 грн (397,85 грн х 184 дні).

Відповідачем при звільненні позивачу сплачено 17 315,74 грн.

Відповідачем при звільненні позивачу сплачено 69 668,07 грн.

При цьому, відповідачем при звільненні позивача не виплачена індексація грошового забезпечення в розмірі 24 407,07 грн.

Таким чином, відповідач при звільненні повинен був виплатити позивачу 94 075,14 грн (69 668,07 грн + 24 407,07 грн).

Таким чином, недоплачена сума належного позивачу грошового забезпечення при звільненні 24 407,07 грн у відсотковому виразі дорівнює 25, 94% від 94 075,14 грн.

Розмір середнього заробітку позивача за весь час затримки розрахунку становить: 72 324,88 грн, отже 25, 94% від цієї суми складає 18 761,07 грн.

Враховуючи принцип справедливості та співмірності, суд вважає, що сума, яка підлягає відшкодуванню позивачу, а саме, середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 19.07.2025 по 25.11.2025 становить 10 000 грн.

Таким чином, підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (коштів в сумі 24407,07 грн, виплачених 25.11.2025 року на виконання рішення суду у справі № 200/11116/20-а), в розмірі 10,000 грн за період з 29 серпня 2020 року по 18 липня 2022 року, в розмірі 10 000 грн за період з 19 липня 2022 по 19 січня 2023 року, а всього 20 000 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина перша статті 77 КАС України).

Ураховуючи викладене, беручи до уваги адміністративний позов, відзив на позовну заяву, встановлені судом обставини спірних правовідносин, а також необхідності застосування найбільш ефективного способу відновлення порушеного права позивача суд дійшов висновку про ефективність обраного позивачем способу захисту.Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4112,54 грн за позовну вимогу про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з 29.07.2020 по 19.01.2023 у розмірі 514 067,15 грн

Суд враховує, що позовні вимоги в цій частині задоволено частково, а отже стягненню на користь позивача підлягає 159,98 грн (3,89%) понесених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача

Керуючись статтями 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, - задовольнити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в загальному розмірі 20 000,00 (двадцять тисяч) гривень 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 159,98 (сто п`ятдесят дев`ять) гривень 98 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя М.М. Крилова