Справа № 750/14740/25
Суддя: Слісар А. В.
Дата ухвалення: 2026-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/750/8/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2026 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі судді Слісаря А.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного спеціаліста-інспектора з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради Довганюк Артема Олександровича про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

у жовтні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного спеціаліста-інспектора з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради Довганюк Артема Олександровича про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення серії 2КІ № від 17.10.2025, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.10.2025 головним спеціалістом-інспектором з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради Довганюком А.О. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії 2КІ № та накладено на позивача адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 700 гривень за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вважає, що постанова 2КІ № від 17.10.2025 року є незаконною, такою, що не відповідає нормам КУпАП, необґрунтованою та такою, що винесена з порушенням прав, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, виходячи з наступного. Позивач є особою з інвалідністю ІІ групи та маю статус ветерана війни-особи з інвалідністю внаслідок війни. 17.10.2025 позивач, керуючи власним автомобілем «Шевроле Болт», д.н.з. НОМЕР_1 , під`їхав до платного паркувального майдачника, розташованого з лівого боку від проїзної частини по вул. Омеляновича-Павленка у м. Києві, навпроти будинку № 4 по вказаній вулиці. Під`їхавши побачив, що на згаданому майданчику для паркування відсутні вільні місця, спеціально позначені для паркування осіб з інвалідністю, а також відсутні будь-які посадові та/або службові особи, яким би я міг пред`явити своє посвідчення особи з інвалідністю з метою реалізації права на безоплатне паркування. Після цього припаркував свій автомобіль на зазначеному вище паркувальному майданчику. При цьому оплати паркування не здійснював, оскільки є особою з інвалідінстю ІІ групи внаслідок війни та має право на безоплатне паркування відповідно до п. 2 Порядку. Повернувшись до свого автомобіля через невеликий проміжок часу того ж дня, позивач виявив залишене на лобовому склі повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності до Постанови 2КІ № . Обстеживши пакувальний майданчик та прилеглу територію встановив, що будь-які посадові та/або службові особи, яким би міг пред`явити своє вищевказане посвідчення особи з інвалідністю з метою безоплатного паркування були відсутні. Автомобіль позивача не позначений знаком «Водій з інвалідністю», оскільки ч. 6 ст. 30 Закону передбачає право, а не обов`язок особи з інвалідністю позначати своє авто відповідним знаком. Я не маю бажання робити таке позначення та вважаю його (позначення) неприйнятним для себе, тому не користуюся правом, наданим мені ч. 6 ст. 30 Закону. Враховуючи викладене, притягнення до адміністративної відповідальності особи з інвалідністю за не оплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування паркування при відсутності на паркувальному майданчику відповідної службової та/або посадової особи, якій особа з інвалідністю могла б пред`явити своє посвідчення для реалізації свого права на безоплатне паркування транспортного засобу, та відсутності на такому майданчику вільних місць, спеціально позначених для паркування осіб з інвалідністю, є незаконним. Таке притягнення порушує встановлене вищевказаними нормативно- правовими актами право особи з інвалідністю на безоплатне паркування, а отже є звуженням обсягу соціальних гарантій, передбачених для таких осіб.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.10.2025 було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву.

У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд вважає за можливе розглянути дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що постановою головного спеціаліста-інспектора з паркування другого відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради Довганюка Артема Олександровича від 17.10.2025 серія 2КІ № на позивача накладено адміністративне стягнення відповідно ч. 1 ст. 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 700 грн., за залишення транспортного засобу на майданчику для платного паркування без оплати паркування.

Положеннями ч.1 ст. 152-1 КУпАП передбачено настання відповідальності в разі порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі неоплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху.

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР, згідно із п. 1.3 Правил.

Разом із тим, п. 1.9 Правил зазначає, що особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 26 Правил паркування користувач зобов`язаний:

- поставити транспортний засіб на місце для паркування відповідно до дорожньої розмітки та дорожніх знаків, а також з дотриманням вимог цих Правил і Правил дорожнього руху;

- сплатити вартість послуг з користування майданчиками для платного паркування;

- розмістити на час паркування на майданчиках для паркування, на яких не запроваджено автоматизовану систему, під лобовим склом транспортного засобу документ про оплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування у спосіб, що забезпечує його видимість для перевірки;

- після закінчення часу паркування, за який сплачено, звільнити місце паркування або сплатити вартість послуг з користування майданчиком для платного паркування за час фактичного паркування. Допускається безоплатна стоянка транспортного засобу протягом 10 хвилин після закінчення часу паркування, за який сплачено.

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 .

Згідно з ч. 4 ст. 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ місцеві ради за рахунок власних коштів і благодійних надходжень мають право встановлювати додаткові гарантії щодо соціального захисту ветеранів війни.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

За приписами п. 14.1.104. ст. 14 Податкового кодексу України майданчики для платного паркування - площа території (землі), що належить на правах власності територіальній громаді або державі, на якій відповідно до рішення органу місцевого самоврядування здійснюється платне паркування транспортних засобів.

Згідно з п. 286-1.1.2, 286-1.1.3 Податкового кодексу України перелік спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів, в якому зазначаються їх місцезнаходження, загальна площа, технічне облаштування, кількість місць для паркування транспортних засобів, затверджується рішенням сільської, селищної, міської ради про встановлення збору.

При цьому, відповідно до ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: прийняття рішень про розміщення, обладнання та функціонування майданчиків для паркування транспортних засобів та стоянок таксі на вулицях і дорогах населених пунктів, здійснення контролю за дотриманням визначених правилами паркування транспортних засобів вимог щодо розміщення, обладнання та функціонування майданчиків для паркування; впровадження в межах відповідного населеного пункту автоматизованої системи контролю оплати вартості послуг з паркування, затвердження технічних вимог та завдання до цієї системи; уповноваження інспекторів з паркування здійснювати у випадках, визначених законом, розгляд справ про адміністративні правопорушення та проводити тимчасове затримання транспортних засобів.

Пунктом 17.11.1 Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 № 1051/1051 передбачено, що правом безкоштовного паркування користуються, зокрема, особи, що мають статус учасника бойових дій і прирівняні до них. Відповідно до ч. 3 п.17.11.1 Правил благоустрою м. Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 № 1051/1051, правом безкоштовного паркування користуються ветерани Великої Вітчизняної війни та інших локальних воєн.

Згідно із п. 17.11.3 Правил благоустрою міста Києва оператор на майданчиках платного користування автотранспортних засобів та автостоянках повинен забезпечити резервування, спеціальних місць паркування в обсязі 10 відсотків від загальної кількості, але не менше одного місця для паркування автомобілів та інших автотранспортних засобів, які перевозять інвалідів, з їх позначенням відповідними розмітками або іншими інформаційними покажчиками. При облаштування спеціальних місць (у разі можливості) передбачати їх резервування на відстані не більше як 50 метрів перед входом до будівлі, а біля житлових будинків - не більше як за 100 метрів. На зарезервованих спеціальних місцях паркування пільгами користуються особи, визначені в ч.3 п.17.11.1 цих правил.

Ветерани Великої вітчизняної війни та інших локальних воєн користуються правом безоплатного паркування шляхом розміщення транспортного засобу на зарезервованих спеціальних місцях паркування. Отже, визначена рішенням Київської міської ради як повноважного органу в сфері нормотворчої діяльності пільга з оплати послуг з користування майданчиком для платного паркування кореспондується з наведеним у примітці до ст. 152-1 КУпАП уточненням щодо непоширення положень статті до осіб, які відповідно до закону звільняються від сплати таких вартості послуг.

Наведений за змістом норми термін «закон» не обмежується рівнем нормативного акту, тобто як виданого лише в формі закону законодавчим органом, а має прояв у взаємному обсязі тлумачень як вищевикладеної примітки до статі 152-1 КУпАП, так і нормативного акту, скерованого за своїм змістом на звільнення від сплати платежу на певній території як обов`язкового до виконання припису.

Підтверджені в ході судового розгляду відомості щодо статусу особи-позивача є достатніми для висновку про неможливість застосування ст. 152-1 КУпАП відносно особи на території, де органом місцевого самоврядування встановлено пільги зі сплати послуг паркування для такої категорії осіб.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 8 КАС України закріплює принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до п. 17.11.1 Правил благоустрою м. Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 року № 1051/1051, правом безкоштовного паркування користуються особи, що мають статус учасника бойових дій і прирівняних до них.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Як вбачається з матеріалів справи позивач визначив відповідачем по справі головного спеціаліста-інспектора з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради Довганюк Артема Олександровича.

Правовою позицією Верховного Суду, викладеною у справі №742/2298/17 від 17.09.2020, визначено, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення посадові особи відповідного органу діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органу, який уповноважений такі стягнення накладати. Отже, відповідні посадові особи не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Таким чином належним відповідачем у справі є Департамент територіального контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), адже саме його посадова особа головний спеціаліст-інспектор з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради Довганюк Артем Олександрович, діючи від імені Департаменту, виніс оскаржувану постанову.

З огляду на наведене, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного спеціаліста-інспектора з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради Максимова Дмитра Олександровича про скасування постанови про адміністративне правопорушення задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 2, 6-10, 72, 77, 90, 241-246, 255, 286, 292, 295 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного спеціаліста-інспектора з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради Максимова Дмитра Олександровича (вул. Дегтярівська, 31, корп. 2, м. Київ) про скасування постанови про адміністративне правопорушення - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А.В. СЛІСАР