Справа № 340/8121/24
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2026-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 січня 2026 року м. Дніпросправа № 340/8121/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року (суддя 1-ї інстанції Науменко В.В.) в адміністративній справі №340/8121/24 за позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

19.12.2024 ОСОБА_2 , через уповноваженого представника, звернувся до суду з позовом, з урахуванням ухвали від 19.12.2024 про роз`єднання позовних вимог, до Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 24.10.2024 №001/2024/РМ/001.

Позовні вимоги обґрунтовані незгодою з оскарженим рішенням, оскільки відповідачем не було встановлено відсутність необхідного маркування, а отже невідповідність характеристик продукції (автомобіля) відповідним вимогам, встановленим постановою КМУ №738. Крім того, не було встановлено, що продукція становить серйозний ризик і є небезпечною.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року позов задоволений.

Відповідачем на вказане рішення суду першої інстанції подано апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що перевірка проведена з підстав призупинення митного оформлення продукції. Перевіркою встановлено відсутність сертифікату відповідності виданого виробником чи його уповноваженим представником або уповноваженим органом, а оскаржене рішення прийнято у відповідності до ст. 40 Закону №2735. Підставою для прийняття рішення стало встановлення факту невідповідності продукції вимогам Порядку №521, а не ризик чи небезпечність, а отже висновки суду про не встановлення небезпечності продукції є безпідставним. Також скаржник зазначив про незгоду із визначенням судом до стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки не відноситься дот категорії складних, а підготовка не потребувала дослідженню значного обсягу законодавства, судової практики та документів.

Суду скаржник також направив додаткові пояснення в яких зазначив, що саме на виконання вимог частини шостої статті 38 Закону № 2735 та на підставі рішення Кропивницької митниці про призупинення митного оформлення продукції від 17.10.2024 №901020/2024/1 посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області проведено позапланову перевірку характеристик продукції. Предметом перевірки був легковий автомобіль марки WOLKSWAGEN, модель BEETLE VIN 3VW5DAAT0JM517299. Під час проведення Укртрансбезпекою позапланової перевірки встановлено, що продукція представлена на митне оформлення без сертифікату відповідності, виданого виробником чи його уповноваженим представником або уповноваженими органами чи органом із сертифікації, акредитованим відповідно до законодавства, які призначені Міністерством інфраструктури України. Виявлене вказує на порушення вимог пунктів 1.2 та 1.3 Порядку 24.10.2024 року Державною службою України з безпеки на транспорті до позивача було застосовано обмежувальні (корегувальні) заходи відповідно до рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 24.10.2024 № 001/2024/РМ/001. Відповідно до зазначеного рішення, до позивача застосовано обмежувальний (корегувальний) захід - заборона надання продукції на ринку: вжити заходів щодо заборони введення продукції в обіг на території України. Обмежувальний захід обирався не на підставі частини першої статті 28 та частини четвертої статті 29 Закону № 2735, а на підставі частини другої статті 40 Закону № 2735.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні. У відзиві зазначено, що відповідачем було застосовано такий обмежувальний (корегувальний) захід, як заборона надання продукції на ринку, у той час, коли не визначено конкретних способів усунення виявлених порушень, є протиправним та таким, що не відповідає забезпеченню загального принципу юридичної визначеності. Ці висновки містяться у судовому рішення та не спростовані доводами апеляційної скарги. Щодо визначенням судом до стягнення витрат на правничу допомогу, то скаржником також не спростовано висновки суду з цього питання.

Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги і відзиву, колегія суддів доходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач, через представника, з метою розмитнення автомобіля Volkswagen Beetle VIN: НОМЕР_1 під час його переміщення через митний кордон України 17.10.2024 подав до Кропивницької митниці електронну митну декларацію 24UA62U4 з певними документами.

Кропивницькою митницею 17.10.2024 прийнято рішення №901020/2024/1 про призупинення митного оформлення продукції за результатами державного контролю продукції (а.с. 14-15). Причинами призупинення, відповідно до п. 9 зазначеного рішення, вказано про відсутність документів, передбачених технічними регламентами для такої продукції. Митне оформлення призупинено на 3 дні, до 21.10.2024 (відповідно до п. 10 рішення).

Про вказаний факт митний орган 21.10.2024 повідомив до Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті (а.с. 71).

Відділом державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті на підставі зазначеного повідомлення митниці (а.с. 71) та Наказу №866 від 21.10.2024 (а.с. 70) проведено позапланову перевірку характеристик продукції, за наслідками якої складено Акт №001/2024/РМ від 24.10.2024, відповідно до якого визначено, що автомобіль Volkswagen Beetle VIN:3VW5DAAT0JM517299 надано позивачем на митне оформлення без сертифікату відповідності, виданого виробником чи його уповноваженим представником або уповноваженими органами чи органом сертифікації, акредитованими відповідно до законодавства, тим самим порушено пункти 1.2 та 1.3 Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання та Порядку ведення реєстру сертифікатів типу транспортних засобів та обладнання і виданих виробниками сертифікатів відповідності транспортних засобів або обладнання, затвердженого наказом Мінінфраструктури від 17.08.2012 №521 (а.с. 66-68).

За наслідками проведеної відповідачем перевірки прийнято рішення про вжиття обмежувальних (коригувальних) заходів №001/2024/РМ/001 від 24.10.2024, яким відносно автомобіля Volkswagen Beetle VIN: НОМЕР_1 застосовано такий обмежувальний (корегувальний) захід, як заборона надання продукції на ринку (а.с. 79).

Рішення обґрунтоване тим, що автомобіль Volkswagen Beetle VIN:3VW5DAAT0JM517299 надано позивачем на митне оформлення без сертифікату відповідності, виданого виробником чи його уповноваженим представником або уповноваженими органами чи органом сертифікації, акредитованими відповідно до законодавства, тим самим порушено пункти 1.2 та 1.3 Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання та Порядку ведення реєстру сертифікатів типу транспортних засобів та обладнання і виданих виробниками сертифікатів відповідності транспортних засобів або обладнання, затвердженого наказом Мінінфраструктури від 17.08.2012 №521.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач ініціював розгляд даної справи в адміністративному суді.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що всупереч вимогам до оформлення рішень відповідач не визначив конкретних дій чи заходів, які повинен вчинити позивач з метою приведення продукції у відповідність до вимог законодавства та способів усунення виявлених порушень, а під час перевірки взагалі не визначено та у спірному рішенні не відображено обставини стосовно того, чи становить продукція (автомобіль Volkswagen Beetle VIN: НОМЕР_1 ) серйозний ризик та/або є небезпечною.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

З метою виконання Угоди про прийняття єдиних технічних приписів для колісних транспортних засобів, предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах, і про умови взаємного визнання офіційних затверджень, виданих на основі цих приписів, 1958 року (далі - Угода), адаптації законодавства України у сфері забезпечення безпеки експлуатації транспортних засобів до законодавства Європейського Союзу та до законодавчого врегулювання Кабінет Міністрів України прийняв постанову Деякі питання сертифікації транспортних засобів, їх частин та обладнання №738 від 09.06.2011 року (далі - Постанова №738).

Пунктом 1 Постанови №738 встановлено, що пропуск колісного транспортного засобу, який підлягає державній реєстрації в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС (далі - транспортний засіб) на митну територію України з метою вільного обігу, а також перша державна реєстрація транспортного засобу здійснюється за наявності сертифіката відповідності, виданого згідно з порядком затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання.

Надання на ринку предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені на транспортному засобі та/або використані для його оснащення (далі - обладнання), вимоги щодо типу яких встановлені прийнятими до застосування в Україні єдиними технічними приписами (Правилами Європейської Економічної Комісії Організації Об`єднаних Націй, що є додатками до Угоди), дозволяється за наявності:

- маркування знаком офіційного затвердження типу обладнання, нанесеного відповідно до вимог Угоди; або

- маркування знаком офіційного затвердження типу Європейського Союзу, нанесеного відповідно до вимог директив та регламентів Європейського Союзу, що встановлюють технічні приписи для обладнання; або

- інформації про сертифікат типу обладнання (або сертифікат типу транспортного засобу, якщо обладнання є ідентичним тому, яке встановлено на такому транспортному засобі), виданий компетентним органом будь-якої Договірної Сторони Угоди (зокрема України); або

- інформації про сертифікат Європейського Союзу про затвердження типу обладнання (або сертифікат типу транспортного засобу, якщо обладнання є ідентичним тому, яке встановлено на такому транспортному засобі), виданий уповноваженим органом держави - члена Європейського Союзу (підпункт 1-1 Постанови №738)

Сертифікат типу транспортного засобу або обладнання, конструкція яких відповідає вимогам, встановленим у прийнятих до застосування в Україні єдиних технічних приписах (Правилах Європейської Економічної Комісії Організації Об`єднаних Націй, що є додатками до Угоди), видається визначеними Міністерством розвитку громад, територій та інфраструктури органами із сертифікації, акредитованими відповідно до законодавства і нотифікованими Організацією Об`єднаних Націй згідно з Угодою (далі - уповноважені органи).

Сертифікат відповідності видається:

- виробником або його уповноваженим представником - резидентом України (далі - виробник) на кожний транспортний засіб, тип якого відповідає вимогам єдиних технічних приписів (Правил Європейської Економічної Комісії Організації Об`єднаних Націй, що є додатками до Угоди), що підтверджується сертифікатом типу транспортного засобу;

- уповноваженими органами або визначеними Міністерством розвитку громад, територій та інфраструктури органами із сертифікації, акредитованими відповідно до законодавства, на кожний новий транспортний засіб, який відповідає вимогам єдиних технічних приписів (Правил Європейської Економічної Комісії Організації Об`єднаних Націй, що є додатками до Угоди), але відповідність типу якого не підтверджена сертифікатом типу транспортного засобу, а також на той, що був у користуванні.

На виконання Постанови №738, наказом Міністерства інфраструктури України від 17.08.2012 року №521 затверджено Порядок затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання та Порядок ведення реєстру сертифікатів типу транспортних засобів та обладнання і виданих виробниками сертифікатів відповідності транспортних засобів та обладнання.

Відповідно до пунктів 1.2 1.4 Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 17.08.2012 року №521, вбачається, що на кожен КТЗ або партію обладнання, тип яких відповідає вимогам єдиних технічних приписів, що підтверджується сертифікатом типу транспортного засобу або обладнання, виробник або його уповноважений представник - резидент України видає сертифікат відповідності.

На кожен новий КТЗ або партію обладнання, які відповідають вимогам єдиних технічних приписів, але відповідність типу яких не підтверджена сертифікатом типу транспортного засобу або обладнання, а також на КТЗ, що були у користуванні, сертифікат відповідності видають уповноважені органи або органи із сертифікації, акредитовані відповідно до законодавства, призначені Міністерством інфраструктури України.

Індивідуальному затвердженню підлягає кожен КТЗ:

а) новий, який відповідає вимогам єдиних технічних приписів, але відповідність типу якого не підтверджена сертифікатом типу КТЗ, підлягає першій державній реєстрації в Україні;

б) що був у користуванні і підлягає першій державній реєстрації в Україні;

в) конструкцію якого змінено під час переобладнання.

Відповідно до п. 12.1.розділу XII Введення продукції в обіг порядку №521, пропуск КТЗ на митну територію України з метою вільного обігу, перша державна реєстрація, введення в обіг обладнання здійснюються за наявності сертифіката відповідності КТЗ або сертифіката відповідності щодо індивідуального затвердження. Сертифікат відповідності на незавершений КТЗ дозволяє ввозити його на митну територію України та продавати з метою виконання подальших етапів виготовлення. Сертифікат відповідності, виданий на підставі сертифіката незавершеного типу КТЗ, чи сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження незавершеного КТЗ не дозволяє реєструвати, уводити в експлуатацію та використовувати такі КТЗ до закінчення процедури поетапного затвердження типу.

Закон України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» від 02 грудня 2010 року № 2735-VІ (далі - Закон № 2735) встановлює правові та організаційні засади здійснення державного ринкового нагляду і контролю нехарчової продукції.

Згідно із частиною першою статті 22 Закону № 2735 заходами ринкового нагляду є: 1) перевірки характеристик продукції, у тому числі відбір зразків продукції та їх експертиза (випробування); 2) обмежувальні (корегувальні) заходи, що включають: а) обмеження надання продукції на ринку; б) заборону надання продукції на ринку; в) вилучення продукції з обігу; г) відкликання продукції; 3) контроль стану виконання рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів; 4) попередження органами ринкового нагляду споживачів (користувачів) про виявлену цими органами небезпеку, що становить продукція.

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 23 Закону №2735, перевірки характеристик продукції проводяться у місцях зберігання під митним контролем продукції, митне оформлення якої призупинено за результатами контролю продукції, з дотриманням вимог Митного кодексу України.

Стаття 38 Закону №2735 регламентує призупинення митного оформлення продукції за результатами контролю продукції.

Відповідно до ч. 5 ст. 38 Закону №2735 митний орган повідомляє орган ринкового нагляду, до сфери відповідальності якого належить здійснення ринкового нагляду щодо відповідного виду продукції, про призупинення митного оформлення такої продукції. У повідомленні митного органу зазначаються: продукція, митне оформлення якої призупинено, причини та строк, на який призупинено митне оформлення, найменування і місцезнаходження виробника, уповноваженого представника (за наявності) та імпортера продукції, а також інша необхідна інформація, яка засвідчує факт порушення.

Відповідно ч. 6 ст. 38 Закону №2735, на підставі повідомлення митного органу відповідний орган ринкового нагляду проводить перевірку характеристик продукції, митне оформлення якої призупинено. За необхідності може бути проведено перевірку характеристик продукції в місці її зберігання під митним контролем. Зазначена перевірка проводиться з урахуванням інформації, що міститься у повідомленні митного органу про призупинення митного оформлення продукції.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону №2735 якщо орган ринкового нагляду, якому надано повідомлення про призупинення митного оформлення продукції, встановив, що ця продукція не відповідає встановленим вимогам, він вживає належних заходів, передбачених цим Законом, що можуть включати заборону введення такої продукції в обіг. У разі прийняття рішення про заборону введення продукції в обіг відповідний орган ринкового нагляду звертається до митного органу, що призупинив митне оформлення, з вимогою не випускати таку продукцію у вільний обіг та внести до рахунка-фактури (інвойсу) чи будь-якого іншого відповідного документа, що супроводжує цю продукцію при введенні її в обіг, або до електронної інформаційної системи митних органів позначення такого змісту: "Продукція не відповідає встановленим вимогам - випуск у вільний обіг заборонено відповідно до Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції".

Отже наведені норми законодавства встановлюють певний алгоритм та порядок проведення відповідачем перевірки саме за наявність прийняття рішенням митного органу про призупинення митного оформлення продукції.

Як свідчать встановлені обставини справи, відповідач отримавши рішення митного органу, прийнятого відповідно до ст. 38 Закону №2735 здійснив проведення позапланової перевірки характеристик продукції, за результатами якої складено акт та прийнято рішення відповідно до ст. 40 Закону №2735. (а.с. 66-70, 77-80)

В акті перевірки зазначено, що перевіркою встановлено, що продукція представлена до митного оформлення без сертифікату відповідності, виданого виробником чи його уповноваженим представником або уповноваженим органом із сертифікації, акредитованим відповідно до законодавства, які призначені Міністерством інфраструктури.

Отже, перевіркою встановлені порушення вимог п.1.2 та 1.3 Порядку №521, а вжиття обмежувальних заходів встановлювалось відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону №2735.

Рішення відповідачем прийнято за встановленої наказом Мінекономрозвитку №667 від 19.04.2019 формою 8.

Позивач у позові вказує на те, що відповідач не встановив відсутність необхідного маркування, а отже невідповідність характеристик продукції (автомобіля) відповідним вимогам, встановленим постановою КМУ №738 та не встановив, що продукція є небезпечною.

Позивач оскаржуючи рішення прийняте відповідачем за результатами перевірки, не зазначає жодного доводу незгоди щодо встановлення відсутності на товар сертифікату відповідності, виданого виробником чи його уповноваженим представником або уповноваженим органом із сертифікації, акредитованим відповідно до законодавства, які призначені Міністерством інфраструктури.

Таким чином висновки перевірки не спростовані.

Стосовно обраного відповідачем обмежувального заходу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону №2735, заборона надання продукції на ринку (введення в обіг або розповсюдження продукції) застосовується органами ринкового нагляду у випадках, передбачених цим Законом та Законом України "Про загальну безпечність нехарчової продукції".

Так відповідно до приписів ч. 2 ст. 40 Закону №2735 передбачено, що якщо орган ринкового нагляду, якому надано повідомлення про призупинення митного оформлення продукції, встановив, що ця продукція не відповідає встановленим вимогам, він вживає належних заходів, передбачених цим Законом, що можуть включати заборону введення такої продукції в обіг.

Отже приписи вказаної статті не передбачають обов`язкового обрання конкретного обмежувального заходу, а відповідно до форми 8 рішення, такими можуть бути: а) обмеження надання продукції на ринку: приведення продукції у відповідність до встановлених вимог; усунення формальної невідповідності; тимчасова заборона надання продукції на ринку; б) заборона надання продукції на ринку; в) вилучення продукції з обігу; г) відкликання продукції, з урахуванням встановлених порушень.

Матеріали справи не містять обґрунтованих доводів застосування відповідачем саме обраного обмежувального заходу, а доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків суду.

Також колегія суддів зазначає, що відповідач як орган перевірки несе імперативний обов`язок визначити конкретний спосіб усунення порушення. Зазначення конкретних дій у рішенні, які має вчинити суб`єкт господарювання слугує не лише досягненню основних завдань державної політики у сфері забезпечення безпечності нехарчової продукції, а й однакового розуміння норм законодавства з метою його дотримання як суб`єктом господарювання, так і органом ринкового нагляду.

Проте оскаржене рішення відповідача містить зміст обмежувального (корегувального) заходу та пов`язані з ним дії, що має виконати суб`єкт господарювання та не містить визначених відповідачем способів усунення порушення.

Стосовно застосування судом першої інстанції приписів ст. 12 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції».

Так відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції», дія цього Закону поширюється на всю продукцію, стосовно якої технічними регламентами не встановлено спеціальні вимоги щодо забезпечення її безпечності, за винятком видів продукції, зазначених у частині третій цієї статті.

На виконання цих положень Закону № 2735-VI постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2016 № 1069 затверджено Перелік видів продукції, щодо яких органи державного ринкового нагляду здійснюють державний ринковий нагляд (далі - Перелік №1069), відповідно до п. 5 якого Укртрансбезпека здійснює ринковий нагляд щодо продукції колісних транспортних засобів, нові частини та обладнання, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах на відповідність вимогам наказ Мінінфраструктури від 17 серпня 2012 р. № 521 Про затвердження Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання та Порядку ведення реєстру сертифікатів типу транспортних засобів та обладнання і виданих виробниками сертифікатів відповідності транспортних засобів або обладнання».

Отже дія ст. 12 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції» не поширюється на спірні правовідносини.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскаржене рішення слід скасувати проте з інших підстав.

Щодо здійснення розподілу судових витрат на правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанціях.

Так, ч. 1 ст.132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на правничу допомогу (ч.3 ст. 132 КАС України).

Частинами 1 та 2 ст.16 КАС України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до вимог ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що позивачем з метою підтвердження витрат на правничу допомогу подано суду першої інстанції докази, які свідчать про понесені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 10000грн.

Так, позивачем було надано: копію договору про надання про надання правничої допомоги; виписки по рахунку; розрахунок гонорару; платіжні інструкції. (матеріали електронної справи)

Вказані документи, у взаємозв`язку з наданими адвокатськими запитами, що стосувалися прав позивача, які становлять предмет спору у цій справі, свідчать про надання позивачу правничої допомоги у цій справі та понесення позивачем у зв`язку з цим витрат.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що суд не має обов`язку присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі понесенні нею витрати на професійну правничу допомогу.

В постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.

Вказана позиція висловлена і Верховним Судом в постановах від 01 червня 2022 року по cправі № 910/1929/19, від 18 травня 2022 року по cправі № 911/1825/20, від 23 лютого 2022 року по cправі № 914/653/21, від 15 червня 2021 року по справі № 912/1025/20.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 26.06.2019 у справі №200/14113/18-а, від 31.03.2020 у справі №726/549/19, від 21.05.2020 у справі №240/3888/19.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції погоджується з розміром присуджених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000грн, оскільки останній є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, підтверджений належними доказами.

Доводи апеляційної скарги про відсутність належних обґрунтувань суми понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції спростовані матеріалами справи, якими підтверджується надання адвокатом послуг відповідно до договору.

Оскільки суд першої інстанції фактично дійшов правильного висновку, щодо наявності підстав для задоволення адміністративного позову, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в мотивувальній частині, з урахуванням висновків наведених в постанові Третього апеляційного адміністративного суду. В іншій частині колегія суддів вважає за необхідне залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заявлений позивачем до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції становить 5000,0грн не підлягає задоволенню, враховуючи, що оскаржене рішення суду змінено.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року в адміністративній справі №340/8121/24 - змінити в мотивувальній частині, з урахуванням висновків наведених в постанові Третього апеляційного адміністративного суду.

В іншій частині рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року в адміністративній справі №340/8121/24 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак