Справа № 520/28813/25
Суддя: Григоров Д.В.
Дата ухвалення: 2026-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

29 січня 2026 року справа № 520/28813/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Григоров Д.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Управління державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 6 під., 7 пов.,м. Харків,Харківський р-н, Харківська обл.,61022, ) , Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Антоновича, буд. 51,м. Київ,03150, ) про визнання протиправною, такою, що не підлягає виконання та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною, такою, що не підлягає виконанню, та скасувати постанову від 14.10.2025 №085075 Управління державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про стягнення з автомобільного перевізника ФОП ОСОБА_1 адміністративно - господарського штрафу у сумі 17000 грн.

В обгрунтування заявленого позову зазначено, що позивач вважає оскаржувану постанову незаконною та необгрунтованою.

Зокрема, позивач вказував, що оскаржувану постанову прийнято на підставі акту від 05.09.2025 №ОАР 063590, за яким ніби-то встановлений під час рейдової перевірки факт надання 05.09.2025р. о 10:15 ФОП ОСОБА_1 послуг з перевезення пасажирів - замовників транспортних послуг. Позивач висновував, що відповідач не навів документального підтвердження факту надання позивачем послуг з перевезення пасажирів легковим автомобілем Renault Trafic д.н.з. НОМЕР_2 , що унеможливлює притягнення позивача до відповідальності за порушення абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» перевезення пасажирів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 39 і 48 цього Закону. При цьому, позивач звертав увагу, що договір на надання послуг з організації перевезень пасажирів та їх багажу від 05.09.2025 №11, який був оглянутий інспектором під час проведення перевірки, є лише завчасно заготовленим перевізником бланком договору на перевезення, який заповнюється лише після узгодження між перевізником та замовником послуг (пасажиром) істотних умови договору (вартості послуг, виду транспортного засобу, порядку розрахунків), тобто на момент перевірки договір на надання послуг з організації перевезень пасажирів та їх багажу з м. Харків у м. Лозова ще не був укладений, пасажири в автомобілі були відсутні та їх перевезення позивачем не здійснювалося.

Посилався позивач також і на незабезпечення його особистої участі при розгляді питання про притягнення до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, що вплинуло на ухвалене рішення.

Ухвалою суду від 06.11.2025р. відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 02.12.2025р. залучено до участі у справі в якості другого відповідача Державну службу України з безпеки на транспорті.

Відповідачі надали до суду відзиви на позовну заяву, за яким з позовними вимогами не погодилися та просили у їх задоволенні відмовити.

При цьому було зазначено, що на відеозаписі перевірки, який надано як доказ до суду, позивач зазначає, що пасажирка залишила речі у салоні автомобіля, пішла до вбиральні та випити каву. Тобто, позивачем підтверджено факт здійснення пасажирських перевезень, а тому зазначення зворотного представником позивачем у позові є намаганням уникнути відповідальності.

Стосовно процедури розгляду питання про притягнення позивача до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт зазначалося, що повідомленням № 84037/40/24-25 від 24.09.2025р. позивача було викликано для розгляду справи на 14.10.2025 з 9.00 до 10.00. Вказане повідомлення направлялось на адресу позивача, вказану у ЄДРЮОФОП та ГФ, яка вказана у позові. Згідно даних трекінгу АТ «Укрпошта» вищевказане повідомлення про розгляд справи було відправлено позивачу 25.09.2025р., тобто відповідач в повній мірі виконав свій обов`язок щодо належного та своєчасного інформування про час та місце розгляду справи, оскільки вже 27.09.2025р. відправлення прибуло до відділення поштового зв`язку. Неотримання позивачем вказаної кореспонденції знаходиться у сфері його відповідальності.

Представник позивача надав до суду «заперечення», а фактично відповідь на відзив, згідно якої зазначив, що посилання відповідача на свідчення особи, яка притягується до відповідальності за порушення законодавства виглядають сумнівними, і не є доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, за відсутності інших належних доказів, і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення. Представник стверджував, що сам факт визнання особою вини у вчиненні правопорушення не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення. Отже, отримавши пояснення від ФОП ОСОБА_1 , суб`єкт владних повноважень в силу принципу презумпції невинуватості мав перевірити наявність у салоні автомобіля замовників транспортних послуг у ФОП ОСОБА_1 , які узгодили з перевізником істотні умови договору (вартості послуг, виду транспортного засобу, порядку розрахунків), передали йому грошові кошти в якості оплати за послуги, оглянути вказані кошти та отримати від них відповідні пояснення, чого не зробив. Крім того, на наданому відеозапису не зафіксовані пасажири - замовники транспортних послуг у ФОП ОСОБА_1 , факт оплати ними транспортних послуг, тощо.

Так само, представник позивача надав до суду відповідь на відзив відповідача 2 аналогічного змісту.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступне.

Керуючись Законом України «Про автомобільний транспорт», Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 (далі Порядок № 1567), на підставі направлення на перевірку Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях № ОНР 002320 від 29.08.2025, 05.09.2025 співробітниками відповідача 1 проводилась рейдова перевірка в м. Харків, площа Привокзальна, 1, де був перевірений транспортний засіб марки RENAULT, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який належить на праві власності позивачу та використовується останнім господарській діяльності.

На момент проведення перевірки було встановлено відсутність договору із замовником транспортних послуг, а саме: в наданому до перевірки договорі № 11 від 05.09.2025 р. не було зазначено замовника транспортних послуг, не зазначена загальна сума вартості послуг з перевезення та відсутній підпис замовника транспортних послуг (перевезення на замовлення за маршрутом «Харків- Лозова»).

У зв`язку з вищезазначеними порушеннями складено акт № ОАР 063590 проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 05.09.2025 (далі акт), в якому зафіксовано відсутність на момент перевірки документів, визначених статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Як вбачається з копії зазначеного акту, наданої до суду, позивач ОСОБА_1 пояснень про причину порушення не надав, з актом ознайомився, про що свідчить його підпис в акті перевірки.

Зазначені обставини сторонами визнаються.

На підставі розгляду зазначеного вище Акту перевірки в.о. заступника начальника відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті В. Черсуновим було прийнято оскаржувану постанову від 14.10.2025р. № 085075, відповідно до якої до позивача застосовано штрафні санкції за порушення вимог ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» в сумі 17 000 грн.

Позивач згідно доводів позовної заяви зазначав, що мав бланк договору, який повинен бути заповнений за наявності замовника послуг, проте особи, які здійснювали перевірку, розтлумачили вказану обставину таким чином, що договір у позивача, як перевізника, відсутній.

Відповідачі наполягали, що при проведенні перевірки в договорі № 11 від 05.09.2025р., який було надано позивачем, не зазначено замовника транспортних послуг, не зазначена загальна сума вартості послуг з перевезення та відсутній підпис замовника транспортних послуг, а тому договір № 11 від 05.09.2025 не може слугувати доказом у справі, оскільки не містить інформації щодо замовника транспортних послуг, не зазначена загальна сума вартості послуг з перевезення та відсутній підпис замовника транспортних послуг.

Вирішуючи спір по суті з урахуванням доводів позовної заяви та заперечень проти них, суд зауважує, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека).

Відповідно до пункту першого Положення № 103 Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно із підпунктом 1 пункту 4 Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування міському електричному, залізничному транспорті.

Згідно з пунктом 8 Положення № 103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Пунктом 5 Положення № 103 визначено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює, зокрема, державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006.

Відповідно до п. п. 2-4 Порядку № 1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення рейдових перевірок.

Відповідно до п. 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Оформлення результатів перевірки та застосування адміністративно-господарських штрафів, передбачені пунктами 20-30 цього Порядку.

Так, виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

Відповідно до пункту 25 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 39 Закону України Про автомобільний транспорт автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для регулярних пасажирських перевезень:

для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України;

для фізичної особи, що здійснює перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення:

для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із замовником послуги, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія легкового автомобіля - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, копія договору із замовником послуги, інші документи, передбачені законодавством України.

Таким чином, документами, які повинні знаходитись та пред`являтись для перевірки уповноваженим посадовим особам, зокрема, є копія договору із замовником послуги.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вирішуючи справу з урахуванням доводів позовної заяви та заперечень проти них, суд зазначає, що ключовим доводом позивача є те, що відповідачі не навели документального підтвердження факту надання позивачем послуг з перевезення пасажирів легковим автомобілем Renault Trafic д.н.з. НОМЕР_2 , про що зазначається в акті № ОАР 063590 від 05.09.2025р. що унеможливлює притягнення позивача до відповідальності за порушення абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

На обгрунтування законності своїх висновків відповідачі надали до суду, зокрема, копію договору № 11 від 05.09.2025р. з надання послуг перевезення перевізником ФОП ОСОБА_1 , який від імені замовника не підписаний, а реквізити замовника не вказані.

Крім того, відповідачами надано до суду відеозапис, зроблений при здійсненні перевірки 05.09.2025р., в якому зафіксовано обставини перевірки та надані позивачем пояснення.

Суд не погоджується з доводами представника позивача адвоката Здєльника С.І. про неналежність цього доказу та зауважує, що відповідно до пункту 3 Порядку застосування засобів фото- і відеофіксації посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 09.08.2022 № 590, застосування засобів фото- і відеофіксації посадовими особами Укртрансбезпеки здійснюється під час: 1) планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі); 2) державного ринкового нагляду; 3) розгляду справ про порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом; 4) розгляду справ про адміністративні правопорушення, пов`язаних з порушенням правил надання послуг та вимог безпеки при наданні послуг з перевезення пасажирів чи вантажів автомобільним транспортом; 5) моніторингу діяльності посадових осіб Укртрансбезпеки.

Тобто, здійснення відеофіксації посадовими особами Укртрансбезпеки є джерелом доказування.

Таким чином, дослідивши зазначений відеозапис в сукупності з іншими доказами, суд зауважує, що за твердженням відповідачів, позивач, здійснюючи перевезення пасажирів автомобільним транспортом, не мав при собі належним чином оформленого договору із замовником транспортних послуг, а отже відповідач мав довести здійснення позивачем цієї діяльності, що включає наявність замовника послуги, саме з яким і має укладатися зазначений вище договір, до якого заносяться дані такого замовника. З оглянутого судом відеозапису вбачається, що в автомобілі Renault Trafic д.н.з. НОМЕР_2 будь-які замовники перевезення відсутні, оскільки його салон пустий. Сторонами у справі ця обставина визнається. При цьому, позивач надає пояснення, що поки пасажирів у нього немає, тобто послуга ще не надається, а коли пасажири будуть, з ними буде укладено відповідний договір. Подальші пояснення позивача про те, що хтось лишив у нього в автомобілі речі, є сумнівними та суперечливими, надані у відповідь на навідні запитання осіб, які здійснюють перевірку, а з оглянутого відеозапису не вбачається, що в салоні автомобіля є якісь речі, а тим більше, що вони можуть належати особі, якій позивачем надається послуга з перевезення. Суд не вважає ці пояснення визнанням позивачем своєї вини.

Таким чином суд оцінює критично доводи відповідачів про те, що позивачем при проведенні перевірки 05.09.2025р. надавались послуги з перевезення, ними не встановлено осіб, яким ця послуга надавалася та реквізити яких мали бути відображені в бланку договору на перевезення із замовником послуги. Суд вважає, що вважаючи цю обставину встановленою, перевіряючі особи керувалися припущеннями. При цьому, позивач не був позбавлений можливості мати при собі відповідний бланк договору, заповнення якого здійснюється лише при наданні послуги конкретному замовнику.

Що стосується повідомлення позивача про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, на недотримання порядку якого наголошував представник позивача у позовній заяві, суд зазначає наступне.

Пунктом 20 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою КМУ №1567 від 08.11.2006р., встановлено, що виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

Згідно з пунктом 21 Порядку №1567 у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Пунктом 25 Порядку №1567 передбачено, що справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Відповідно до пунктів 26 та 27 Порядку №1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності). У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем було сформовано повідомлення про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт; позивача поінформовано про необхідність прибути до відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях.

Як слідує з Списку згрупованих відправлень за Формою 103 від 25.09.2025р., а також квитанції поштового відділення Харків-22 від 25.09.2025р., зазначене вище повідомлення було направлено на адресу позивача: АДРЕСА_2 . Така ж адреса визначена позивачем у позовній заяві в даній справі.

Як слідує з наявного в матеріалах справи роздрукування листа АТ "Укрпошта" від 20.11.2025р., відправлення з повідомленням про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт не було вручено під час доставки.

З урахуванням наведеного слід зазначити, що відповідачем виконано обов`язок щодо завчасного повідомлення позивача про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт. Інших обов`язків з цього приводу наведений вище Порядок № 1567 на нього не покладає, адже в межах даних правовідносин законодавець передбачив лише повідомлення відповідної особи про час і місце розгляду справи про порушення, під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності). Тобто, таке повідомлення має бути надіслано і вручене до дати розгляду справи.

З урахуванням наведених вище доказів відповідач діяв добросовісно та здійснив відправлення повідомлення про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, розраховуючи, що лист буде завчасно вручено позивачу, з урахуванням строків пересилання поштових відправлень.

Оцінюючи доводи позивача стосовно не отримання повідомлення про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, суд зазначає, що з аналізу положень пунктів 73, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270) вбачається, що інформація про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу надсилається адресату у вигляді текстового повідомлення за номером телефону мобільного зв`язку, зазначеним на поштовому відправленні, поштовому переказі, а в разі відсутності номера телефону мобільного зв`язку - шляхом вкладення до абонентської поштової скриньки бланка повідомлення про надходження поштового відправлення або в інший спосіб, встановлений оператором поштового зв`язку; у разі відсутності адресата поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику за закінченням встановленого строку зберігання.

Таким чином, не прибувши до відділення зв`язку без зайвих невиправданих зволікань для того щоб отримати відправлення відповідача та ознайомитися з його змістом вчасно, що надало б позивачу можливість взяти участь у розгляді питання накладення штрафу у сфері автомобільного транспорту, позивач діяв без належної обачності.

Втім, наведене не спростовує висновків суду, за якими вбачається необгрунтоване притягнення позивача до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Підсумовуючи наведене, суд, вирішуючи справу в межах позовних вимог, вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з врахуванням висновків, що наведено вище.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В цій справі відповідачами не доведено законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи сторін отримали достатню оцінку. Інші доводи висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 6-11, 139, 242 246, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною, такою, що не підлягає виконанню, та скасувати постанову від 14.10.2025 №085075 Управління державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про стягнення з автомобільного перевізника - ФОП ОСОБА_1 адміністративно - господарського штрафу у сумі 17000 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті () на користь ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень, 96 коп.)

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.В. Григоров