Справа № 500/7336/24
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2026-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 рокуЛьвівСправа № 500/7336/24 пров. № А/857/9986/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в електронній формі в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції Подлісна І.М.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

11 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просив: визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 04.11.2024 № 15 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати з 12.08.2024 йому до страхового стажу відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи в колгоспі ім. «Фрунзе» з 01.05.1986 по 01.09.1988 згідно записів про трудову участь у колгоспному виробництві розділу «Трудова участь у громадському господарстві» трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 01.05.1986; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити йому пенсію за віком, починаючи з 12.08.2024.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що, досягнувши віку 60-річного віку, 29.10.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком. Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 04.11.2024 № 15 вказано, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі з 01.05.1986 по 01.09.1988 згідно трудової книжки колгоспника від 01.05.1986 НОМЕР_1 , оскільки в графі «На підставі якого документа внесено запис (документ, його дата і номер)» відсутня повна інформація. Зазначено, що для зарахування вказаного періоду роботи необхідно надати уточнюючі довідки про встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві та час роботи за фактичною тривалістю (відпрацьовані трудодні).

Не погоджується із такими діями Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо не зарахування йому до страхового стажу для призначення пенсії періоду роботи з 01.05.1986 по 01.09.1988 згідно трудової книжки колгоспника від 01.05.1986 серії НОМЕР_1 та, як наслідок, - відмови у призначенні пенсії по віку, вважає такі дії неправомірними.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано неправомірним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 04.11.2024 № 15 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати з 12.08.2024 ОСОБА_1 до страхового стажу відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи в колгоспі ім. «Фрунзе» з 01.05.1986 по 01.09.1988 згідно записів про трудову участь у колгоспному виробництві розділу «Трудова участь у громадському господарстві» трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 01.05.1986. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком починаючи з 12 серпня 2024 року, прийнявши відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до фактично відпрацьованого мінімуму трудової участі позивача, відповідач неправомірно не врахував позивачу до страхового стажу періоди роботи з 01.05.1986 по 31.12.1986 (07 місяців 15 днів), з 01.01.1987 по 31.12.1987 (01 рік) та з 01.01.1988 по 01.09.1988 (08 місяців 01 день), що в загальному становить 02 роки 03 місяці 16 днів. Записи його трудової книжки у розділі «Трудова участь у громадському господарстві» за 1986-1988 роки засвідчені печаткою і з зазначенням підстави внесення відповідно до пункту 6 Основних положень про порядок і видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310. Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що період роботи позивача з 01.05.1986 по 01.09.1988 (02 роки 03 місяці 16 днів) підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача. Також суд першої інстанції вказав, що питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу. Виходячи зі змісту позовних вимог та доказів, наданих на підтвердження правової позиції відповідачами, суд першої інстанції прийшов до висновку, що належним способом відновлення порушеного права позивача на отримання пенсії за віком буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату йому пенсії з 12 серпня 2024 року.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до стажу позивача не може бути зараховано період роботи в колгоспі з 01.05.1986 по 01.09. 1988 згідно трудової книжки колгоспника від 01.05.1986 НОМЕР_1 , оскільки в графі «На підставі якого документу внесено запис (документ, його дата та номер)» відсутня повна інформація. Вказує, що для зарахування даного періоду роботи необхідно надати уточнюючі довідки про встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві та час роботи за фактичною тривалістю (відпрацьовані трудодні) Враховуючи зазначене, вважає, що у пенсійного органу відсутні підстави для призначення пенсії за віком у зв`язку з відсутністю у позивача необхідного страхового стажу - 31 рік.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнувши віку 60 років 02 місяці, 29.10.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - Відповідач 2) із заявою про призначення пенсії за віком.

06 листопада 2024 року позивач отримав лист Відповідача 2, до якого долучено рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 04.11.2024 № 15 про відмову у призначенні пенсії за віком.

У рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 04.11.2024 № 15 (далі - Відповідач 1) зазначено, що пенсійний вік Позивача становить 60 років 02 місяці 18 днів; страховий стаж Позивача - 27 років 06 місяців 24 дні, а з врахуванням пункту 3-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - 28 років 08 місяців 20 днів. Вказано, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи, в колгоспі з 01.05.1986 по 01.09.1988 згідно трудової книжки колгоспника від 01.05.1986 НОМЕР_1 , оскільки в графі «На підставі якого документа внесено запис (документ, його дата і номер)» відсутня повна інформація. Зазначено, що для зарахування вказаного періоду роботи необхідно надати уточнюючі довідки про встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві та час роботи за фактичною тривалістю (відпрацьовані трудодні). Враховуючи зазначене, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині: визнання неправомірним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 04.11.2024 № 15 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати з 12.08.2024 позивачу до страхового стажу відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи в колгоспі ім. «Фрунзе» з 01.05.1986 по 01.09.1988 згідно записів про трудову участь у колгоспному виробництві розділу «Трудова участь у громадському господарстві» трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 01.05.1986; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком починаючи з 12 серпня 2024 року, прийнявши відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із частинами 1, 2, 4 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Згідно з частиною 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом (01.01.2004), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Зазначеній нормі відповідають пункти 1, 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», якими визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

При цьому, чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника... підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для Позивача, а отже, не може впливати на його особисті права, зокрема на права у сфері соціального забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Відповідно до частин 1-2 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. У разі відсутності рішення правління колгоспу або загальних зборів колгоспників або правонаступника про зарахування певного року до стажу роботи, через невиконання встановленого мінімуму трудової участі в колективному господарстві з поважної причини, обчислення страхового стажу проводиться за фактичною тривалістю в такому порядку: загальна кількість відпрацьованих людиноднів ділиться на 25,4 (роз`яснення Мінпраці від 17.05.1992 № 17).

Відповідно до записів трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 , 01.05.1986 позивача прийнято в члени колгоспу імені Фрунзе (підстава - рішення зборів уповноважених, протокол від 01.05.1986 № 5 (запис № 1 трудової книжки колгоспника)). 01.09.1988 позивача звільнено з членів колгоспу у зв`язку із виїздом (підстава - протокол від 01.09.1988 № 9 (запис № 2 трудової книжки колгоспника)).

Згідно з записами трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 у розділі «Трудова участь у громадському господарстві»:

- у 1986 році позивач відпрацював 193 трудодні при нормі 250 трудоднів, що дорівнює 07 місяців 15 днів (відповідно до роз`яснення Мінпраці від 17.05.1992 № 17);

- у 1987 році позивач відпрацював 303 трудодні при нормі 250 трудоднів, що дорівнює 01 рік;

- у 1988 році позивач відпрацював 240 трудоднів при нормі 168 трудоднів, що дорівнює 01 рік.

Відповідно до розрахунку стажу (форма РС- право) Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області врахувало стаж позивача у 1986 році по 29.04.1986, а у 1988 році з 25.10.1988 по 31.12.1988.

Однак, враховуючи фактично відпрацьований мінімум трудової участі позивача, Відповідач 1 неправомірно не врахував до страхового стажу позивача періоди роботи з 01.05.1986 по 31.12.1986 (07 місяців 15 днів), з 01.01.1987 по 31.12.1987 (01 рік) та з 01.01.1988 по 01.09.1988 (08 місяців 01 день), що в загальному становить 02 роки 03 місяці 16 днів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що записи трудової книжки позивача у розділі «Трудова участь у громадському господарстві» за 1986-1988 роки засвідчені печаткою і з зазначенням підстави внесення відповідно до пункту 6 Основних положень про порядок і видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310.

При цьому, у позивача відсутня можливість надати Головному управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області уточнюючу довідку про встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві та час роботи за фактичною тривалістю (відпрацьовані трудодні), оскільки відомості про колгосп «Фрунзе» с. Литвинів у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України відсутні (довідка Головного управління статистики у Тернопільській області від 02.09.2024 № 02.1-05/1269-24); як і відсутні архівні документи колишнього колгоспу ім. Фрунзе (пізніше - селянська спілка «Литвинівська»), а саме книги з особовими рахунками по оплаті праці, документи особового складу (довідки Литвинівської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області від 03.02.2020 № 160; Архівного відділу Підгаєцької районної державної адміністрації від 04.02.2020 № 77/03-03; Державного архіву Тернопільської області від 06.09.2024 № Ю-4/04-15).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області неправомірно не зарахувало позивачу до трудового (страхового стажу) період роботи з 01.05.1986 по 01.09.1988 (02 роки 03 місяці 16 днів) в колгоспі імені Фрунзе, з врахуванням прийнятого колгоспом річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві та виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві, зазначених в у розділі «Трудова участь у громадському господарстві» трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 .

Таким чином, період роботи позивача з 01.05.1986 по 01.09.1988 (02 роки 03 місяці 16 днів) підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Підсумовуючи сказане, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області протиправно не врахувало позивачудо страхового стажу період його роботи з 01.05.1986 по 01.09.1988 (02 роки 03 місяці 16 днів) відповідно до записів трудової книжки колгоспника, і відмовило позивачу у призначенні пенсії по віку відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки страховий стаж позивача на момент звернення за призначенням пенсії складав 31 рік 0 місяців 05 днів (28 років 08 місяців 20 днів (зараховано)+02 роки 03 місяці 16 днів).

Відтак, слід визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 04.11.2024 № 15 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зарахувати відповідний стаж.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що належним способом відновлення порушеного права позивача на отримання пенсії за віком буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком починаючи з 12 серпня 2024 року, прийнявши відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року у справі № 500/7336/24 без змін.

Постанову разом із паперовими матеріалами справи надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін