Справа № 620/16669/23
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2026-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року

м. Київ

справа № 620/16669/23

адміністративне провадження № К/990/29314/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Бучик А.Ю.,

суддів: Єзерова А.А., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Чернігівської обласної ради на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2024 (у складі колегії суддів: Собківа Я.М., Сорочка Є.О., Чаку Є.В.) у справі № 620/16669/23 за позовом керівника Корюківської окружної прокуратури в інтересах держави до Чернігівської обласної ради, третя особа - Управління містобудування та архітектури Чернігівської обласної державної адміністрації, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. Керівник Корюківської окружної прокуратури в інтересах держави звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Чернігівської обласної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління містобудування та архітектури Чернігівської обласної державної адміністрації, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльності Чернігівської обласної ради щодо неоформлення правовстановлюючих документів та права власності на пам`ятку архітектури місцевого значення «Церква Покрова Богородиці» (охоронний № 45-ЧГ), балансовою вартістю 32 270 550 грн, що знаходиться в с. Жукля Корюківського району Чернігівської області;

- зобов`язати Чернігівську обласну раду вжити заходів щодо оформлення правовстановлюючих документів та права власності на пам`ятку архітектури місцевого значення «Церква Покрова Богородиці» (охоронний № 45-ЧГ), балансовою вартістю 32 270 550 грн, що знаходиться в с. Жукля Корюківського району Чернігівської області.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що Чернігівська обласна рада протиправно не вчиняє дій щодо реєстрації права власності на пам`ятку архітектури місцевого значення, що може призвести до негативних наслідків у вигляді втрати пам`ятки.

2. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.02.2024 у задоволенні позову відмовлено.

3. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2024 скасовано рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.02.2024 та ухвалено нову постанову, якою позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Чернігівської обласної ради щодо неоформлення правовстановлюючих документів та права власності на пам`ятку архітектури місцевого значення «Церква Покрова Богородиці» (охоронний № 45-ЧГ), балансовою вартістю 32270550 грн, що знаходиться в с. Жукля Корюківського району Чернігівської області.

Зобов`язано Чернігівську обласну раду вжити заходів щодо оформлення правовстановлюючих документів та права власності на пам`ятку архітектури місцевого значення «Церква Покрова Богородиці» (охоронний № 45-ЧГ), балансовою вартістю 32270550 грн, що знаходиться в с. Жукля Корюківського району Чернігівської області.

4. Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2024 та залишити в силі рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.02.2024.

5. Ухвалою Верховного Cуду від 12.08.2024 відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою на підставі пунктів 1, 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

6. Позивач у відзиві на касаційну скаргу відповідача просив закрити касаційне провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 339 КАС України.

7. Враховуючи відсутність клопотань про участь у судовому засіданні від усіх учасників справи, справа розглядається в порядку письмового провадження.

8. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

9. Судами встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Чернігівської обласної ради народних депутатів від 28.04.1987 № 119 «Про взяття на державний облік пам`яток історії, культури, археології та архітектури» пам`ятку архітектури місцевого значення «Церква Покрова Богородиці», що знаходиться в селі Жукля Корюківського району Чернігівської області, взято під державну охорону та облік облвиконкому.

10. Розпорядженням Чернігівської обласної державної адміністрації від 22.04.1997 № 231 «Про передачу пам`яток архітектури державного значення на баланс управління містобудування та архітектури облдержадміністрації» затверджено перелік нерухомих пам`яток архітектури, які передаються на баланс Управління містобудування та архітектури Чернігівської обласної державної адміністрації, до якого була включена пам`ятка архітектури місцевого значення «Церква Покрова Богородиці» (охоронний № 45-ЧГ).

11. Відповідно до паспорта пам`ятки архітектури місцевого значення, об`єкт культурної спадщини місцевого значення «Церква Покрова Богородиці» (охоронний № 45-ЧГ), що знаходиться в селі Жукля Корюківського району Чернігівської області перебуває у комунальній власності Чернігівської обласної ради.

12. Рішенням двадцять третьої сесії сьомого скликання Чернігівської обласної ради від 22.05.2020 № 87-23/VII об`єкт культурної спадщини місцевого значення «Церква Покрова Богородиці» (охоронний № 45-ЧН), що знаходиться в селі Жукля Корюківського району Чернігівської області включений до Переліку об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області.

13. Згідно з листом Управління містобудування та архітектури Чернігівської обласної державної адміністрації від 09.06.2023 № 02.1-09/775 об`єкт «Церква Покрова Богородиці» - пам`ятка архітектури місцевого значення, охоронний номер 45-ЧН, датується ХVІІІ століттям, розташована за адресою: с. Жукля Корюківського району Чернігівської області, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області та перебуває на балансі Управління містобудування та архітектури Чернігівської обласної державної адміністрації відповідно до розпорядження Чернігівської обласної державної адміністрації від 22.04.1997 № 231.

14. Згідно з листом Комунального підприємства «Рампа» Бюро технічної інвентаризації Корюківської міської ради від 14.07.2023 технічна документація на об`єкт «Церква Покрова Богородиці» не виготовлялася та реєстрації права власності не відбулося.

15. Керівник Корюківської окружної прокуратури, вважаючи, що Чернігівська обласна рада зобов`язана вчинити відповідні дії щодо оформлення права власності на пам`ятку архітектури місцевого значення «Церква Покрова Богородиці» (охоронний № 45-ЧН), що знаходиться в селі Жукля Корюківського району Чернігівської області, звернувся до суду з даним позовом.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

16. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що орган прокуратури не надав суду належних, допустимих та переконливих доказів того, що пам`ятка архітектури місцевого значення «Церква Покрова Богородиці» (охоронний №45-ЧН) належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області, а з огляду на системний аналіз норм чинного законодавства України станом на момент включення рішенням Чернігівської обласної ради від 26.06.2019 до Переліку об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області вказаної пам`ятки архітектури належить до державної власності.

У зв`язку з вказаним, суд першої інстанції зазначив, що норми чинного законодавства України не зобов`язують орган місцевого самоврядування здійснювати оформлення правовстановлюючих документів та права власності на об`єкт державної власності.

17. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідач є органом, уповноваженим здійснювати управління комунальним майном, а тому саме на нього покладено обов`язок по вжиттю заходів, спрямованих на оформлення та державну реєстрацію права власності на пам`ятку архітектури місцевого значення «Церква Покрова Богородиці» (охоронний № 45-ЧГ), що знаходиться в с. Жукля Корюківського району Чернігівської області.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що Чернігівська обласна рада зобов`язана вжити заходів для оформлення правовстановлюючих документів на вказану пам`ятку архітектури, оскільки невчинення необхідних дій для оформлення таких документів порушує інтереси держави.

ІV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

18. Касаційна скарга обґрунтована, зокрема, тим що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що спірна будівля не перебуває поза увагою спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини та її збереження і охорона не залежить від реєстрації речового права. Зазначає, що у власності Чернігівської обласної ради «Церква Покрова Богородиці» не перебуває, а Перелік об`єктів комунальної власності області, до складу якого увійшов і зазначений об`єкт, є лише документом системного обліку і ведення єдиної бази даних і не є правовстановлюючим документом та не встановлює факт передачі цього об`єкта у комунальну власність, а тому у відповідача відсутня можливість подати уповноваженому органу необхідні для державної реєстрації права власності документи.

19. Скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17, від 15.10.2019 у справі № 911/3749/17, від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18, від 01.02.2020 у справі № 922/614/19 щодо того, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване. Також покликається на те, що під час розгляду справи слід виходити з принципу jura novit curia («суд знає закони») (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, від 04.12.2019 у справі №917/1739/17, від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц).

Також скаржник вказує, що судом апеляційної інстанції не застосовано правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 910/3044/18 та у постанові Вищого господарського суду України від 06.10.2010 у справі № 21/32.

20. Крім того, у касаційній скарзі скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах щодо розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю, питання можливості застосування норм постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 № 311 у спірних правовідносинах.

21. Позивач у відзиві на касаційну скаргу відповідача покликається на правомірність рішення суду апеляційної інстанції, адже будь-яких відомостей про віднесення об`єкта «Церква Покрова Богородиці» до державної власності матеріали не містять. Також позивач просив закрити касаційне провадження, оскільки, на його думку, покликання відповідача на практику Верховного Суду є безпідставними.

V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

22. Відповідно до частин першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

23. Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулює Закон України від 08.06.2000 № 1805-III «Про охорону культурної спадщини» (далі - Закон № 1805-III).

24. Частина перша статті 1 Закону № 1805-III містить такі визначення термінів, зокрема:

об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність;

нерухомий об`єкт культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який не може бути перенесений на інше місце без втрати його цінності з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду та збереження своєї автентичності;

пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

25. Частиною першою статті 17 Закону № 1805-III, яка визначає суб`єктів права власності на пам`ятки, встановлено, що пам`ятка, крім пам`ятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній власності. Суб`єкти права власності на пам`ятку визначаються згідно із законом.

26. Здійснення права власності на об`єкти культурної спадщини, що є пам`ятками, регламентує стаття 18 вищезгаданого Закону, за приписами частини першої якої об`єкти культурної спадщини, що є пам`ятками (за винятком пам`яток, відчуження або передача яких обмежується законодавчими актами України) можуть бути відчужені, а також передані власником або уповноваженим ним органом у володіння, користування чи управління іншій юридичній або фізичній особі за наявності погодження відповідного органу охорони культурної спадщини.

27. Згідно з частиною першою статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

28. Юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом (частина перша статті 329 Цивільного кодексу України).

29. Статтею 327 Цивільного кодексу України (право комунальної власності) визначено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

30. Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради (частина четверта статті 140 Конституції України).

31. За приписами частини першої статті 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

32. Аналогічні норми містяться й у частині третій статті 16 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні».

33. За змістом частини другої статті 2 цього ж Закону, місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і … через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

34. Обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами (частина друга статті 10 вищенаведеного Закону).

35. Органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (частини перша, п`ята статті 16 вищенаведеного Закону).

36. За правилами частини першої статті 181 та частини першої статті 182 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

37. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV), який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав (преамбула до цього Закону).

38. Частина друга статті 3 Закону № 1952-IV встановлює, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

39. Підстави для державної реєстрації прав передбачені статтею 27 Закону № 1952-IV, відповідно до пунктів 13, 14 частини першої якої державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

40. Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону № 1952-IV державної реєстрації речових прав на нерухоме майно …та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення… визначає Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 № 553).

41. За нормами пункту 44 вказаного Порядку для державної реєстрації права власності на закінчений будівництвом об`єкт державної або комунальної власності, будівництво якого завершено та право власності на який не зареєстровано до 01.01.2013, за відсутності документа, що посвідчує набуття права державної або комунальної власності на такий об`єкт, подаються:

витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо такого об`єкта (у разі державної реєстрації права державної власності);

документ, що підтверджує факт перебування закінченого будівництвом об`єкта у комунальній власності, виданий відповідним органом місцевого самоврядування (у разі державної реєстрації права комунальної власності);

документ, що підтверджує факт відсутності перебування закінченого будівництвом об`єкта у державній власності, виданий Фондом державного майна чи його регіональним відділенням (у разі державної реєстрації права комунальної власності).

42. Для державної реєстрації права власності на підставі рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність відповідно до Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» також подаються:

1) рішення правонабувача майна, уповноваженого ним органу про надання згоди на передачу майна;

2) акт приймання-передачі такого майна, підписаний власником (співвласниками) та особою, що діє від імені правонабувача майна (речення перше).

43. Особливістю спірних у цій справі правовідносин є те, що Церква Покрова Богородиці, стосовно оформлення права комунальної власності, на яку подано цей позов, одночасно є нерухомим майном (частина перша статті 181 Цивільного кодексу України), культовою спорудою (частина шоста статті 17 Закону України від 23.04.1991 № 987-XII «Про свободу совісті та релігійні організації») та нерухомим об`єктом культурної спадщини (частина перша статті 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини»).

44. Суди попередніх інстанцій установили, що Церква Покрова Богородиці датується ХVІІІ століттям, розташована за адресою: с. Жукля Корюківського району Чернігівської області, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області та перебуває на балансі Управління містобудування та архітектури Чернігівської обласної державної адміністрації відповідно до розпорядження Чернігівської обласної державної адміністрації від 22.04.1997 № 231.

45. Відповідно до положень статті 366 Адміністративного кодексу Української РСР 1927 року (втратив чинність згідно з Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 21.08.1985 № 807-XI) молитовні спеціального типу й культове майно, що є на обліку органів радянської влади, становлять державне майно.

46. Постановою Верховної Ради Української РСР від 23.04.1991 № 988-XI введений в дію Закон України «Про свободу совісті та релігійні організації» з дня його опублікування (офіційно опублікований 06.06.1991 у газеті «Голос України»).

47. За приписами частини другої статті 17 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» культові будівлі і майно, які становлять державну власність, передаються організаціями, на балансі яких вони знаходяться, у безоплатне користування або повертаються у власність релігійних організацій безоплатно за рішеннями обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а в Республіці Крим - Уряду Республіки Крим.

48. При цьому, до 1991 року державна власність не розподілялась на загальнодержавну та комунальну власність.

49. Такий різновид державної власності як власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальна власність) був визначений частиною першою статті 19 Закону СРСР від 06.03.1990 «Про власність» та статтею 31 Закону Української РСР від 07.02.1991 «Про власність».

50. 07.12.1990 був прийнятий Закон України № 533-XII «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», за приписами частини четвертої статті 7 якого до комунальної власності належить майно, яке передається безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, майно, яке створюється і купується органами місцевого самоврядування за рахунок належних їм коштів, а також майно, перелік якого встановлено Законом про власність.

51. Порядок введення в дію вищезгаданого Закону був визначений постановою Верховної Ради УРСР від 08.12.1990 «Про порядок введення в дію Закону Української РСР «Про місцеві Ради народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування», абзацом першим пункту 4 якого доручено Раді Міністрів Української РСР: до 01.04.1991 визначити порядок передачі і перелік майна, яке за плату або безоплатно передається до складу комунальної власності різних територіальних рівнів.

52. На виконання постанов Верховної Ради УРСР від 08.12.1990 «Про порядок введення в дію Закону Української РСР «Про місцеві Ради народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування» та від 26.03.1991 «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність», Кабінетом Міністрів України 05.11.1991 прийнято постанову № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю», якою також затверджено перелік державного майна України, що передається у власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності).

53. Тож підставою для набуття державного майна України у комунальну власність, є, зокрема, Закон Української РСР «Про власність» та вищезгадана постанова Кабінету Міністрів України № 311 від 05.11.1991.

54. Згідно з положеннями статті 35 Закону Української РСР «Про власність» об`єктами права комунальної власності є майно, що забезпечує діяльність відповідних Рад і утворюваних ними органів; кошти місцевих бюджетів, державний житловий фонд, об`єкти житлово-комунального господарства; майно закладів народної освіти, культури, охорони здоров`я, торгівлі, побутового обслуговування; майно підприємств; місцеві енергетичні системи, транспорт, системи зв`язку та інформації, включаючи націоналізоване майно, передане відповідним підприємствам, установам, організаціям; а також інше майно, необхідне для забезпечення економічного і соціального розвитку відповідної території. У комунальній власності перебуває також майно, передане у власність області, району чи іншої адміністративно-територіальної одиниці іншими суб`єктами права власності.

55. Абзацами першим, другим пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що з набранням чинності цим Законом (12.06.1997) майно, яке до прийняття Конституції України у встановленому законодавством порядку передане державою до комунальної власності адміністративно-територіальних одиниць та набуте ними на інших законних підставах, крім майна, що відчужене у встановленому законом порядку, є комунальною власністю відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст.

Майно, передане до комунальної власності областей і районів, а також набуте на інших законних підставах, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні і обласні ради або уповноважені ними органи. Відчуження зазначеного майна здійснюється лише за рішенням власника або уповноваженого ним органу.

56. Тобто до введення в дію Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» все майно церковних і релігійних громад в Україні було визнано державною власністю згідно зі статтею 366 Адміністративного кодексу Української РСР 1927 року. Зазначене законодавство не було визначено нечинним з дня його прийняття, тобто, таким, що не породило правових наслідків.

57. Тому держава в особі органів, передбачених в статті 17 вищенаведеного Закону, є належним власником культових будівель і майна. Державні органи мають право володіти, користуватися і розпоряджатися цими будівлями і майном, а також вчиняти щодо цих майнових об`єктів будь-які дії, що не суперечать закону.

58. Такі висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 918/553/16, від 05.06.2019 у справі № 922/1669/18, від 19.02.2020 у справі № 910/3044/18, від 20.05.2020 у справі № 911/1603/19, від 05.12.2023 у справі № 907/315/19, від 16.01.2025 у справі № 620/2325/24 та від 28.01.2025 у справі № 620/16668/23. Відступу від такого правозастосування не здійснювалось. Перешкод для їх застосування до спірних у цій справі правовідносин колегія суддів не вбачає.

59. Окрім цього, відповідно до частини другої статті 1, статті 4 Закону Української РСР від 13.07.1978 № 3600-IX «Про охорону і використання пам`яток історії та культури» (втратив чинність 12.07.2000 одночасно з набранням чинності Законом України «Про охорону культурної спадщини») усі пам`ятки історії та культури, які знаходяться на території Української РСР, охороняються державою.

60. Пам`ятки історії та культури перебувають у власності держави, а також колгоспів, інших кооперативних організацій, їх об`єднань, інших громадських організацій і в особистій власності громадян.

Всі виявлені на території Української РСР об`єкти, що становлять історичну, наукову, художню чи іншу культурну цінність і не мають власника або власник яких невідомий чи в силу закону втратив на них право, переходять у власність держави, якщо інше не передбачено законом.

61. Суди попередніх інстанцій установили, що стосовно Церкви Покрова Богородиці як до 1991 року, так і в подальшому й станом на час виникнення спірних у цій справі правовідносин, відсутні відомості щодо власника такої культової споруди та нерухомого об`єкта культурної спадщини. Наявності правовстановлюючих документів на вказаний об`єкт нерухомого майна обставинами справи не встановлено. Державна реєстрації речових прав на такий об`єкт у встановленому законом порядку не проведена.

62. Сторони не надали судам попередніх інстанцій доказів, а суди не встановили обставин, які б підтверджували перехід (передачу) в комунальну власність будівлі Церкви Покрова Богородиці після прийняття закону «Про місцеві Ради народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування», Закону України «Про власність», а також постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю».

63. Беручи до уваги вищенаведене, Верховний Суд констатує, що пам`ятка архітектури місцевого значення «Церква Покрова Богородиці», що знаходиться в с. Жукля Корюківського району Чернігівської області, в силу закону, належить до об`єктів державної власності. Приналежності вказаної пам`ятки до об`єктів права комунальної власності під час розгляду цієї справи не доведено і встановленими у справі обставинами не підтверджується.

64. Належними документами, на підставі яких у спірних правовідносинах можуть бути оформлені речові права на вищевказану культову споруду - нерухомий об`єкт культурної спадщини як на майно комунальної форми власності, є документи, передбачені пунктом 13 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пунктом 44 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність; документ, що підтверджує факт відсутності перебування закінченого будівництвом об`єкта у державній власності, виданий Фондом державного майна чи його регіональним відділенням, акт приймання-передачі такого майна та інші, визначені законом, документи), а також передбачене статтею 18 закону України «Про охорону культурної спадщини» погодження відповідного органу охорони культурної спадщини.

65. На підставі викладеного Верховний Суд критично оцінює покликання прокурора на рішення Чернігівської обласної ради від 22.05.2020 № 87-23/VII, яким Церква Покрова Богородиці включена до Переліку об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області, як на належну правову підставу для оформлення права комунальної власності на такий об`єкт.

66. Верховний Суд, не надаючи правової оцінки вказаному рішенню обласної ради, законність якого не охоплюється предметом спору в цій справі, висновує, що такий акт органу місцевого самоврядування у ситуації, яка склалась у спірних правовідносинах, та за фактичних обставин справи, не може утворювати достатніх правових підстав, передбачених законом, для оформлення речових прав на Церкву Покрова Богородиці за обласною радою як на об`єкт комунальної власності.

67. За таких умов у відповідача в цій справі не виникло юридично обґрунтованого обов`язку здійснювати дії щодо звернення із заявою про реєстрацію таких речових прав на вищезгаданий об`єкт нерухомого майна. Тож відсутні підстави стверджувати й про допущення обласною радою протиправної бездіяльності у спірних правовідносинах.

68. Отже, Верховний Суд висновує, що заявлені у позові прокурора вимоги про зобов`язання відповідача вжити заходів щодо оформлення права власності на пам`ятку архітектури місцевого значення «Церква Покрова Богородиці» є безпідставними та необґрунтованими.

69. На цій підставі Суд погоджується з висновком суду першої інстанції про недотримання передбаченої законодавством України процедури передачі спірної пам`ятки архітектури місцевого значення з державного майна у комунальну власність, а тому об`єкт «Церква Покрова Богородиці» не переданий у встановленому порядку у комунальну власність.

70. З огляду на зазначене, Суд дійшов висновку, що пам`ятка архітектури місцевого значення «Церква Покрова Богородиці», розташована у с. Жукля Корюківського району Чернігівської області, не передавалася у встановленому законом порядку з державної у комунальну власність. Попри те, що цей об`єкт відсутній у Єдиному реєстрі об`єктів державної власності, суди попередніх інстанцій встановили, що з 28.04.1987 ця пам`ятка архітектури була власністю Української РСР, а тому вона перейшла у державну власність України.

71. Крім того, Верховний Суд відхиляє доводи прокурора стосовно наявності у цьому випадку підстав для закриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 5 частини першої статті 339 КАС України.

72. Так, зазначені норми процесуального закону встановлюють, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо: після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

73. Аналіз змісту таких приписів процесуального закону вказує на те, що пункт 5 частини першої статті 339 КАС України може бути застосований як підстава для закриття касаційного провадження у справі лише у тих випадках, коли касаційне провадження у справі відкрито судом касаційної інстанції відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

74. Водночас, касаційне провадження у цій справі відкрито не лише з підстав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, а і з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України у зв`язку з відсутністю висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно розмежування державного майна України між загальнодержавною власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною), а також питання можливості застосування норм Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 № 311 у спірних правовідносинах.

75. Такі обставини унеможливлюють застосування Верховним Судом норм пункту 5 частини першої статті 339 КАС України під час розгляду цієї справи в касаційному порядку як підстави для закриття касаційного провадження.

76. Інших, передбачених процесуальним законом, підстав для закриття касаційного провадження у справі, яка розглядається, Верховний Суд не встановив.

77. Відповідно до статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що суд апеляційної інстанції скасував судове рішення, яке відповідає закону.

78. З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції законно та обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог, висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та всебічного дослідження матеріалів справи, правильного застосування норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, тоді як суд апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду справи неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до прийняття необґрунтованого судового рішення.

79. Врахувавши вказані обставини, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 345, 352, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Чернігівської обласної ради задовольнити.

Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2024 скасувати.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.02.2024 залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.Ю. Бучик

Судді: А.А. Єзеров

А.І. Рибачук