Справа № 300/6948/25
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2026-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2026 р. справа № 300/6948/25

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Микитин Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє представник адвокат Заставний Роман Андрійович, звернувся з позовом до Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (надалі - відповідач) про зобов`язання зняти арешти нерухомого майна реєстраційний номер обтяження: 8584132, реєстраційний номер обтяження 9107670, реєстраційний номер обтяження 10278726, накладені на нерухоме майно ОСОБА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі постанови від 27.03.2009 ВДВС Івано-Франківського МУЮ, постанови 14654598 від 01.09.2009 ВДВС Івано-Франківського МУЮ та постанови від 23.09.2010 ВДВС Івано-Франківського МУЮ було накладено арешти на все майно боржника - ОСОБА_1 . Однак станом на дату подання позовної заяви, всі виконавчі провадження, що перебували на виконанні Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції та Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції є завершеними. Проте, відповідачем при завершенні виконавчого провадження не застосовано наслідки, встановлені статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XlV, якою чітко встановлено, що у разі завершення виконавчого провадження припиняється чинність арешту майна боржника. Так, листом поштове відправлення 590, яке одержано Позивачем 15.09.2025, відповідач повідомив, що у нього не обліковується виконавче провадження, в рамках якого винесено постанову про арешт майна, та відмовлено позивачу у задоволенні заяви про зняття арештів з нерухомого майна. Відтак, з метою ефективного захисту прав позивача та забезпечення відновлення його порушеного права, виникає необхідність у судовому захисті шляхом зобов`язання відповідача зняти арешти нерухомого майна. З наведених підстав, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.10.2025 відкрито провадження в даній адміністративній справі, розгляд справи здійснювати за правилами, передбаченими статтею 287 КАС України, призначити судовий розгляд на "06" листопада 2025 р. о 14:00 год.

10.11.2025 від відповідача до суду надійшло клопотання про доручення доказів, згідно яких надано пояснення та зазначено, що у Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України відсутня можливість надати копії усіх документів, які стали підставою для накладення арештів на нерухоме майно ОСОБА_1 реєстраційний номер обтяження: 8584132, реєстраційний номер обтяження 9107670, реєстраційний номер обтяження 10278726. При цьому, станом на день розгляду відповідної заяви, у Відділу відсутніми були підстави для припинення обтяження з реєстраційним № 8584132, що зареєстроване 27.03.2009 року. Крім того, станом на день розгляду відповідної заяви, у Відділу відсутніми були підстави для припинення обтяження з реєстраційним № 10278726, що зареєстроване 23.09.2010 року.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.11.2025 забезпечено участь представника позивача - адвоката Заставного Романа Андрійовича в судових засіданнях у справі №300/6948/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням технічних засобів, через Електронний кабінет у підсистемі "Електронний суд" ЄСІТС, у тому числі - в судовому засіданні, призначеному на 20.11.2025 о 10:00 год.

Представник позивач у судове засідання не з`явився, про дату і час розгляду справи повідомлений належним чином. Надіслав заяву про розгляд справи №300/6948/25 без його участі.

Представник відповідача у судове засідання також не з`явився, про дату і час розгляду справи повідомлений належним чином, у відзиві на позовну заяву просив розгляд справи проводити за наявними матеріалами без участі представника відділу.

Враховуючи наявність в матеріалах справи достатньої кількості доказів, необхідних для вирішення справи по суті, неприбуття в судове засідання учасників справи, суд визнав можливим розглянути дану адміністративну справу на підставі наявних у ній доказів в порядку письмового провадження на підставі частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, враховуючи наступне.

Частина 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси і просити про їх захист.

Згідно частини 1 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, дослідивши надані суду письмові докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлено наступне.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 25.09.2025 за № 445062395 судом встановлено, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна містяться відомості про:

- арешт всього нерухомого майна ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження 8584132, зареєстрований 27.03.2009 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 27.03.2009;

- арешт всього нерухомого майна ОСОБА_1 в межах суми стягнення 33559,78 грн., реєстраційний номер обтяження 9107670, зареєстрований 01.09.2009 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 01.09.2009;

- арешт всього нерухомого майна ОСОБА_1 в межах суми стягнення 33559,78 грн., реєстраційний номер обтяження 10278726, зареєстрований 23.09.2009 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 23.09.2009.

Ініціатором вищенаведених обтяження є Відділ державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, (а.с.8-10).

23.07.2025 представник позивач звернулася до начальника Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою, в якій просила зняти арешти нерухомого майна ОСОБА_1 (а.с.60).

Відповідач листом від 08.09.2025 №164600 повідомив позивача, що при розгляді поданої заяви встановлено, що за Відділом у Автоматизованій системі виконавчого провадження (далі Система або АСВП), а також у окремому спецрозділі Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, який є архівною складовою частиною та містить відомості про виконавчі провадження, зареєстровані до запровадження Системи, не обліковується виконавче провадження, в рамках якого винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження б/н від 27.03.2009. Тому, у відділу відсутні підстави для зняття арешту з майна. Зазначено, що відповідно до частини 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено підстави для зняття арешту з майна, а за рішення суду арешт може бути знятий у всіх інших випадках (а.с.11).

Вважаючи дії відповідача щодо не зняття арешту з майна протиправними, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

У відповідності до статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішуючи питання про те, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, виходить з положень нормативних актів в редакціях, що діяли на момент виникнення цих правовідносин та зазначає зміст норм права відповідно до них.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд звертає увагу на те, що на час прийняття державними виконавцями постанов на підставі яких були здійснені арешти нерухомого майна реєстраційний номер обтяження: 8584132, реєстраційний номер обтяження 9107670, реєстраційний номер обтяження 10278726 був чинним Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV), який визначав умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Частиною першою статті 6 Закону № 606-XIV встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Виходячи зі змісту статті 25 Закону № 606-XIV за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Положеннями статті 57 Закону № 606-XIV передбачено, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Відповідно до статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме:

- закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону;

- повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону;

- повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Статтею 50 вказаного Закону також було передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягає примусовому виконанню.

Також, слід зазначити, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

02.06.2016 прийнято Закон України № 1404-VІІІ "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VІІІ), який набрав чинності з 05.10.2016.

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VІІІ виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Порядок зняття арешту з майна регламентовано статтею 59 Закону № 1404-VІІІ. Так, згідно з частиною другою статті 59 Закону № 1404-VІІІ у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

Відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 59 Закону № 1404-VІІІ).

Частиною першою статті 74 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Суд зазначає, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 25.09.2025 за № 445062395 судом встановлено, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна містяться відомості про:

- арешт всього нерухомого майна ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження 8584132, зареєстрований 27.03.2009 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 27.03.2009;

- арешт всього нерухомого майна ОСОБА_1 в межах суми стягнення 33559,78 грн., реєстраційний номер обтяження 9107670, зареєстрований 01.09.2009 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 01.09.2009;

- арешт всього нерухомого майна ОСОБА_1 в межах суми стягнення 33559,78 грн., реєстраційний номер обтяження 10278726, зареєстрований 23.09.2009 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 23.09.2009.

При цьому, в спірному випадку, відповідач листом від 08.09.2025 №164600 повідомив позивача, що при розгляді поданої заяви встановлено, що за Відділом у Автоматизованій системі виконавчого провадження (далі Система або АСВП), а також у окремому спецрозділі Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, який є архівною складовою частиною та містить відомості про виконавчі провадження, зареєстровані до запровадження Системи, не обліковується виконавче провадження, в рамках якого винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження б/н від 27.03.2009. Тому, у відділу відсутні підстави для зняття арешту з майна. Зазначено, що відповідно до частини 4 статті 59 Закону України Про виконавче провадження встановлено підстави для зняття арешту з майна, а за рішення суду арешт може бути знятий у всіх інших випадках (а.с.11).

Згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження відсутня інформація про існування незавершених виконавчих проваджень щодо позивача, які б обумовлювали необхідність залишення в силі накладених арештів на майно ОСОБА_1 .

Таким чином, відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б свідчили про наявність невиконаних зобов`язань позивача та які б підтверджували обґрунтованість існування арештів у межах встановлених законом строків звернення виконавчих документів до примусового виконання.

Відповідно до статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положенням статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що набрала чинності для України з 11.09.1997 та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Вказані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Конституційний Суд України в абзаці 2 пункту 4 мотивувальної частини рішення від 11.10.2005 №8-рп/2005 зазначив, що діяльність правотворчих і правозастосовчих органів держави має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 29.06.2010 №17-рп/2010 вказав, що одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної (абзац 3 пп. 3.1 п. 3 мотивувальної частини).

Відтак, виходячи з принципу юридичної визначеності, як складової частини поняття верховенства права, права позивача не повинні обмежуватись шляхом наявності арештів, які не тягнуть за собою забезпечення примусового виконання будь-яких виконавчих проваджень.

Суд звертає увагу на правові висновки Верховного Суду у постанові від 27.03.2020 у справі № 817/928/17 та від 26.05.2020 у справі № 815/7269/15, відповідно до яких, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться. При цьому порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 12 жовтня 2022 року у справі № 203/3435/21.

Частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В спірному випадку суд вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не зняття арештів (реєстраційний номер обтяження 8584132, реєстраційний номер обтяження 9107670, реєстраційний номер обтяження 10278726) з майна ОСОБА_1 за відсутності будь-яких інших підстав для існування таких арештів.

При цьому, звертає увагу, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Способи судового захисту визначені в статті 5 КАС України. Так, згідно з пунктом 4 частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відтак, ефективним способом відновлення порушених протиправною бездіяльністю відповідача прав позивача буде зобов`язання відповідача зняти арешти, накладені на все нерухоме майно ОСОБА_1 в межах арешту всього нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 8584132, зареєстрований 27.03.2009 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 27.03.2009; арешт всього нерухомого майна в межах суми стягнення 33559,78 грн., реєстраційний номер обтяження 9107670, зареєстрований 01.09.2009 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 01.09.2009; арешт всього нерухомого майна в межах суми стягнення 33559,78 грн., реєстраційний номер обтяження 10278726, зареєстрований 23.09.2009 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 23.09.2009.

Решта доводів та аргументів учасників справи не мають значення для вирішення спору по суті, не спростовують встановлених судом обставин у спірних правовідносинах та викладених висновків суду.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач під час розгляду справи не надав.

Враховуючи вищевикладене, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що у відповідності до приписів частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн, сплачений згідно квитанції №66 від 25.09.2025 (а.с.5).

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Зобов`язати Івано-Франківський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешти, накладені на майно ОСОБА_1 в межах арешту всього нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 8584132, зареєстрований 27.03.2009 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 27.03.2009; арешту всього нерухомого майна в межах суми стягнення 33559,78 грн., реєстраційний номер обтяження 9107670, зареєстрований 01.09.2009 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 01.09.2009; арешт всього нерухомого майна в межах суми стягнення 33559,78 грн., реєстраційний номер обтяження 10278726, зареєстрований 23.09.2009 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 23.09.2009.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з проголошення судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

Відповідач - Івано-Франківський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (, вул. Галицька, 45, м. Івано-Франківськ, 76000).

Суддя Микитин Н.М.