Справа № 160/27275/25
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2026-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого суддіГорбалінського В.В.
за участі секретаря судового засіданняФіліпенко А.С.
представника позивача представника відповідача Андрусенко Є.С. Волошина В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та рішення про застосування штрафних санкцій,-
В провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить (з урахуванням уточнених позовних вимог):
13.10.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.
23.10.2025 року Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відзивом на позовну заяву.
10.11.2025 року Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із клопотанням, в якому просить:
- витребувати у ОСОБА_1 письмові докази надходження грошових коштів у сумі 9 128 262,53 грн. за реалізований товар без ідентифікації товару, які проводились за допомогою послуги розрахунки по еквайрінгу (покупці кінцевий споживач), без застосування РРО, а також за реалізований товар/послуги (покупці фізичні особи-підприємці) протягом 20192024 років на розрахунковий рахунок у АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 .
25.11.2025 року суд в судовому засіданні задовольнив клопотання Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 10.11.2025 року про витребування доказів та витребував у ОСОБА_1 письмові докази надходження грошових коштів у сумі 9 128 262,53 грн. за реалізований товар без ідентифікації товару, які проводились за допомогою послуги розрахунки по еквайрінгу (покупці кінцевий споживач), без застосування РРО, а також за реалізований товар/послуги (покупці фізичні особи-підприємці) протягом 20192024 років на розрахунковий рахунок у АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 .
Позивачем не було подано витребувані судом докази.
Відповідно до ч.9 ст.80 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.
Отже суд розглядає справу за наявними в матеріалах справи доказами.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява та відзив на позовну заяву, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 зареєстрована фізичною особою-підприємцем по 14.07.2014 року та перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області.
На підставі п.п.19-1.1 п. п.19-1 ст.19-1, п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.77.1., п.77.4 ст.77, п.82.1 ст.82, п.69.35 п.69 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-УІ (із змінами і доповненнями), та п.2 ч.1 ст.13, п.п.9-23 п.9 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зі змінами та доповненнями, наказів ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 20.05.2025 №3405-п, та плану-графіку проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на 2025 рік, головним державним інспектором відділу планових перевірок оподаткування фізичних осіб управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Дніпропетровській області Дрофою Діаною Віталіївною, головним державним інспектором відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту ГУ ДПС у Дніпропетровській області Корнієнко Станіславом Валентиновичем проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) відповідно до затвердженого плану перевірки, наведеного у додатку №1 до акта перевірки.
16.07.2025 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області складено акт №3165/04-36-24-07/ НОМЕР_2 про результати документальної планової виїзної перевірки платника податків-фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2019 року по 31.12.2024 року.
Перевірка проводилась з 19.06.2025 року по 09.07.2025 року.
Перевіркою встановлене, зокрема, такі порушення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 :
1) п. 177.1, п. 177.2 ст. 177 ПКУ в частині заниження податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2019-2024 на загальну суму 1643087,25 грн, у т.ч. за 2019 - 169047,08 грн., за 2024 - 165781,17 грн., за 2024 - 172642,27 грн, за 2024 - 315858,28 грн, за 2024 - 450623,90грн, за 2024 - 369134,56 грн.;
2) п. 4 ч. 1, ч. 6 ст. 4, п.1 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 5 ст. 8 ЗУ №2464, в частині заниження ЄСВ на загану суму 1266916,44 грн, в т.ч.: за 2019 - 154085,40грн, за 2024 -133854,47 грн, за 2024 - 211007,21 грн, за 2024 - 239867,45 грн, за 2024 - 243 338,30 грн.. за 2024 - 284763,60 грн.;
8) п.1, п.2, п.11 ст.3 ст.17 ЗУ №265, в частині проведення розрахункових операцій «розрахунки по еквайрінгу» без застосування РРО та не створення у паперовій та/або електронній формі, не видача розрахункових документів встановленої форми та змісту.
Непогоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями та рішенням про застосування штрафних санкцій, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.
Відповідно до п.44.1, 44.3 ст.44 Податкового кодексу України (далі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів та інформації, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством строків, але не менше:
- 2555 днів - для документів та інформації, необхідних для здійснення податкового контролю, відповідно до статей 39 і 39-2, пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу;
- 1825 днів - для первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, що складаються особами, визначеними пунктом 133.1 статті 133, підпунктом 133.2.2 пункту 133.2 та пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, а також юридичними особами, які обрали спрощену систему оподаткування, за винятком документів, до яких застосовується більш тривалий строк зберігання згідно з підпунктом 44.3.1 цього пункту;
- 1095 днів - для інших документів, на які не поширюються вимоги підпунктів 44.3.1 та 44.3.2 цього пункту;
- 1095 днів - для документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, включаючи дозвільні документи.
Строки зберігання документів та інформації, визначені цим пунктом, розраховуються з дня подання податкової звітності чи іншої звітності, передбаченої цим Кодексом, для складення якої використовуються зазначені документи та/або інформація, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного строку подання такої звітності, а для документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - з дня завершення строку їх дії).
У разі ліквідації платника податків документи, визначені пунктом 44.1 цієї статті, за період діяльності платника податків не менш як 1825 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідних для здійснення податкового контролю відповідно до статей 39 і 39-2, пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу), що передували даті ліквідації платника податків, у встановленому законодавством порядку передаються до архіву.
Передбачені цим пунктом строки зберігання документів та інформації продовжуються на період зупинення відліку строку давності у випадках, передбачених пунктом 102.3 статті 102 цього Кодексу.
Отже, з аналізу вказаних норм висновується, що строки зберігання документів та інформації продовжуються на період зупинення відліку строку давності у випадках, передбачених пунктом 102.3 статті 102 Податкового кодексу України.
Згідно до п.102.3 ст.102 Податкового кодексу України відлік строку давності зупиняється на будь-який період, протягом якого:
- платник податків перебуває поза межами України, якщо таке перебування є безперервним та дорівнює чи є більшим за 183 дні;
- контролюючому органу згідно із законом та/або рішенням суду заборонено проводити перевірку (перевірки) платника податків;
- контролюючим органом зупинено, продовжено, перенесено строки проведення перевірки у порядку, передбаченому статтями 44, 82 та 85 цього Кодексу або Митним кодексом України;
- контролюючий орган не може провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у зв`язку із:
складанням акта про неможливість проведення перевірки (крім випадку визнання незаконними дій із складання такого акта);
недопущенням платником податків посадових осіб контролюючого органу до перевірки при дотриманні умов контролюючим органом:
а) визначеним підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, передбачених статтею 81 цього Кодексу;
б) визначеним підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, передбачених статтею 349 Митного кодексу України;
оскарженням платником податків у судовому порядку рішення контролюючого органу про проведення перевірки (крім випадків визнання протиправним та/або скасування такого рішення);
- здійснюється адміністративне або судове оскарження платником податків рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання.
Відповідно до п.52-2 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України установлено мораторій на проведення документальних перевірок на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), крім:
- документальних позапланових перевірок, що проводяться на звернення платника податків;
- документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктами 78.1.7 та 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу.
Згідно до пп.69.36 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України для контролюючого органу та платників податків зупиняється відлік строку давності щодо документальних планових та позапланових перевірок, які не проводяться згідно з підпунктами 69.2-2, 69.35-1 та 69.35-2 цього пункту.
Для платників податків продовжуються строки зберігання документів та інформації, визначених пунктом 44.1 статті 44 цього Кодексу, на період зупинення відліку строку давності, передбаченого абзацом першим цього підпункту.
Отже в даному випадку строк зберігання документів та інформації, визначеної пунктом 44.1 статті 44 цього Податкового кодексу України, зупинено на період зупинення відліку строку давності, передбаченого абзацом 1 пп.69.36 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України.
Таким чином доводи позивача, що зберігання документів понад встановлений строк у 1095 днів є безпідставними та не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та рішення про застосування штрафних санкцій.
Відповідно до п.44.6 ст.44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Тобто, у разі якщо до закінчення перевірки або протягом десяти робочих днів з дня отримання акту перевірки платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Поряд з цим у постанові від 08.09.2019 року у справі №802/1069/13-а Верховний Суд також зауважував, що обставина щодо порушення платником податків обов`язку, встановленого пунктом 85.2 статті 85 ПК України, надати після початку перевірки всі документи, які пов`язані з предметом перевірки, не означає, що платник не має права додатково їх надати до прийняття контролюючим органом відповідного рішення за результатами перевірки та не звільняє контролюючий орган від обов`язку врахувати при прийнятті рішення додатково надані платником документи у строк, встановлений абзацом другим пункту 44.7 статті 44 ПК України, що прямо передбачено нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України.
Також у постановах від 08.09.2019 року у справі №802/1069/13-а, від 01.04.2020 року у справі №640/637/19, від 04.03.2020 року у справі №0440/5658/18 Верховний Суд висловив позицію про те, що законодавцем передбачено право платника податків надати контролюючому органу документи, які були відсутні під час перевірки. При цьому, якщо платник податків у запереченнях на акт перевірки посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки, контролюючий орган до прийняття рішення за результатами такої перевірки зобов`язаний призначити та провести позапланову перевірку.
Отже, після початку перевірки, яка в даному випадку була позаплановою невиїзною, саме на позивача було покладено обов`язок надати у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки, а у податкового органу їх прийняти та оцінити. Право контролюючого органу під час проведення перевірок додатково запитувати документи не означає, що за відсутності відповідного запиту вважається, що документи були надані у повному обсязі.
Ненадання у повному обсязі документів, що стосується предмету перевірки під час проведення та до її завершення, не позбавляло можливості платнику податків подати такі документи, які на думку податкового органу не було надано до перевірки, до прийняття ППР, після його прийняття при оскаржені в адміністративному порядку, чи до суду.
Суд зазначає, що нехтування таким своїм обов`язком з боку платника податків та не скориставшись такою можливістю під оскарження, тоді, коли на думку платника мова йде про безпідставне не прийняття, неврахування контролюючим органом усіх необхідних документів у випадку їх надання під час перевірки, прийняття рішення за її наслідками, не дає можливості вважати за таких обставин, що суб`єкт господарювання у повному обсязі належним чином виконав свій обов`язок та спростував сам факт порушення.
З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що доводи позивача, що відповідач не використав та не залучив всі наявні джерела інформації при складанні висновків акту документальної перевірки, за умови ненадання позивачем первинних документів за перевіряємий період є безпідставними та не можуть слугувати підставою для визнання протиправними та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
При цьому суд зазначає, що саме по собі порушення порядку оформлення акта перевірки не може бути підставою для скасування податкового повідомлення-рішення, прийнятого на підставі акту перевірки, який містить певні недоліки, але в сукупності з іншими порушеннями може слугувати обставиною для висновку щодо протиправності рішень контролюючого органу. Це стосується випадків, коли обставини, викладені в акті, не знайдуть підтвердження в суді.
Означеної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 25.04.2023 року по справі №520/3328/2020.
Отже сам факт наявності розбіжності у висновку акту у сумі не зареєстрованих позивачем податкових накладних, за умови не доведення позивачем в ході судового розгляду факту відсутності таких податкових накладних, та за умови ненадання до суду податкових накладних, які б спростовували висновки акту перевірки та донараховані суми на підставі спірного податкового повідомлення-рішення, не може бути безумовною підставою для визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
З огляду на вищевикладене, суд не вбачає підстав для визнання протиправними та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та рішення про застосування штрафних санкцій.
Поряд з цим, при вирішенні справи суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)
Очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення. Але дану вимогу не слід розуміти як таку, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.
Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, враховуючи висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та рішення про застосування штрафних санкцій.
Керуючись ст.2, 12, 77, 78, 90, 242-243, 245-246, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та рішення про застосування штрафних санкцій відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 29.01.2026 року, відповідно до ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський