Справа № 320/25382/24
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції Щавінський В.Р.
Суддя-доповідач Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року Справа № 320/25382/24

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,

за участі секретаря Бродацької І.А.,

представника Відповідача Павленка С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Соіл Енерджи" та Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 березня 2025 року у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

«Соіл Енерджи»

до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Соіл Енерджи» (далі - Позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (далі - Відповідач) в якому просить скасувати податкові повідомлення-рішення від 14.02.2024 №2, №2, №2, №2, №2 та від 13.02.2024 №3.

В обґрунтування своїх вимог Позивач заначив, що реальність господарських операцій з ПП «Агрофірма Лугове» підтверджується первинними документами.

Крім того, представник ТОВ «СОІЛ ЕНЕРДЖИ» зазначив, що контролюючий орган не мав підстав та можливості для встановлення статусу відповідного зобов`язання та проведення дисконтування.

Також Позивач стверджував, що підприємством було виявлено помилку у декларації та виправлено її шляхом подачі уточнюючого податкового розрахунку, отже Відповідач протиправно встановив порушення, яке було самостійно виправлене.

Окрім того, зазначав, що ТОВ «СОІЛ ЕНЕРДЖИ» правомірно відобразив витрати на рахунку 93 «Витрати на збут» (рядок 2180 Звіту про фінансовий результат «Інші операційні витрати»).

В частині щодо порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, Позивач відзначив, що з незалежних від ТОВ «СОІЛ ЕНЕРДЖИ» причин, в зв`язку зі зміною законодавчої бази було введено обмеження на ввезення нафтопродуктів, що є предметом купівлі за зовнішньоекономічним контрактом.

2. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12 березня 2025 року адміністративний позов було задоволено частково, а саме: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 14.02.2024 №2, №2, №2, №2, №2.

У задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 13.02.2024 №3 було відмовлено.

Ухвалюючи рішення в частині задоволених позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наступного.

Щодо господарських правовідносин Позивача з ПП «АГРОФІРМА ЛУГОВЕ» суд зазначив, що придбання товару документально підтверджується доказами наявними у матеріалах справи, а незначні дефекти первинного документа жодним чином не впливають на зміст господарської операції

Щодо необхідності здійснення дисконтування, суд зазначив, що посилання контролюючого органу на міжнародні стандарти у разі, коли підприємство здійснює облік за національними стандартами є неправомірним та не відповідає положенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому прийшов до висновку, що застосований Відповідачем розрахунок за формулою дисконтування заборгованості Позивача є неправомірним, оскільки ґрунтується на нормах МСФО, в той час як Позивач застосовує П(С)БО.

Щодо заниження Позивачем «доходу від будь-якої діяльності» суд зазначив, що такі помилки самостійно виявлені останнім шляхом подачі уточнених Декларацій з податку на прибуток підприємств. При цьому, суд відзначив, що з 01.08.2023 до припинення або скасування воєнного стану на території України у разі самостійного виправлення помилок, що спричинили заниження податкового зобов`язання, платник звільняється від нарахування та сплати штрафних санкцій.

Щодо твердження Відповідача про те, що ТОВ «СОІЛ ЕНЕРДЖИ» не було включено до собівартості придбаних нафтопродуктів суми витрат на перевезення, суд першої інстанції зазначив, що витрати були пов`язані не з набуттям активів, а з їх вибуттям, оскільки стосувалися готової продукції, а тому Позивач правомірно відобразив вказані витрати на рахунку 93 "Витрати на збут". Висновок податкового органу про необхідність віднесення таких витрат до собівартості придбаного товару є невірним.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині щодо порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, суд прийшов до висновку про наявність такого порушення та зазначив, що Позивачем не надано жодних доказів, які підтверджували б неможливість вчасно виконати вимоги валютного законодавства.

3. Не погоджуючись з таким рішенням суду в частині, Позивач та Відповідач подали апеляційні скарги.

Позивач просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог своєї скарги Позивач посилається на укладення ним угоди про відступлення права вимоги та угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог у розмірі 106 246, 92 Євро, а тому заборгованість була своєчасно погашена.

Також Позивач посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені зокрема у постановах від 31.10.2020 у справ № 1340/3649/18 та від 29.07.2021 у справі № 817/1200/15.

Відповідач, не погоджуючись з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, просить таке суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Щодо взаємовідносин з ПП «Агрофірма Лугове» контролюючий орган зазначає, що перевіркою не підтверджено реальність проведення господарських операцій. При цьому посилається, що у вказаного контрагента відсутній склад для зберігання цукру, а експертний висновок та висновок державної санітарно - епідеміологічної експертизи видані раніше, ніж виготовлено придбаний цукор. Щодо дисконтування заборгованості за дизельне пальне, Відповідач зазначає, що на рахунку 632 бухгалтерського обліку, обліковується заборгованість, яка виникла у зв`язку з обмеженнями НБУ, однак дисконтування такої заборгованості не здійснено, сума дисконту (різниця між майбутньою та теперішньою вартістю зобов`язання) до доходу не включена.

Щодо заниження «доходу від будь - якої діяльності» Відповідач зазначає, що сума в розмірі 7 212 963 грн не списана на рахунок 79 та, як наслідок, не відображено в рядку 1 «Дохід від будь-якої діяльності».

Щодо заниження показників рядку 1.1 Декларації з ПДВ на суму 2 955 315 гривень, контролюючий орган зазначає, що до собівартості придбаного товару не включено суми витрат на перевезення, в результаті чого витрати на придбання та реалізацію товарів, перевищують ціну реалізації.

З цих та інших підстав Позивач та Відповідач вважають, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2025 та 2909.2025 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційні скарги, а також призначено справу до судового розгляду.

5. Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу Відповідача у якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду в частині оскарження Відповідачем - без змін, зазначаючи доводи, як вже були викладені письмово у позовній заяві.

Наполягає на тому, що ТОВ «Соіл Енерджі» дотримано спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум доходів, витрат та податкового кредиту по операціями з ПП «Агрофірма Лугове».

Також Позивач зазначає, що заборгованість не є довгостроковою, а тому її дисконтування не здійснюється. Окрім того, предмет перевірки не охоплює дату складання фінансової звітності товариства (балансу).

6. Відповідачем подано додаткові пояснення у справі у яких він просить залишити апеляційну скаргу Позивача без задоволення, а оскаржуване рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог - без змін, посилаючись на порушення ТОВ «Соіл Енерджі» строку розрахунку за зовнішньоекономічними договорами.

7. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.12.2025 у Головного управління Державної податкової служби у м. Києві було витребувано детальний розрахунок сум, нарахованих Товариству з обмеженою відповідальністю "Соіл Енерджи" у спірних податкових повідомленнях-рішеннях, а у Товариства з обмеженою відповідальністю "Соіл Енерджи" - додаткові письмові пояснення щодо зберігання ПП «АГРОФІРМА ЛУГОВЕ» цукру, поставленого у межах спірної господарської операції.

8. На виконання зазначеної ухвали суду від Позивача надійшли додаткові пояснення у справі, а від контролюючого органу - відповідні розрахунки.

9. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2025 у Головного управління Державної податкової служби у м. Києві було витребувано докази :

- надходження Товариству з обмеженою відповідальністю "Соіл Енерджи" від Wester Global KFT товару згідно договору від 06.11.2020 № 06-11/20, дати здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю "Соіл Енерджи" оплати товару згідно договору від 06.11.2020 № 06-11/20 та дати повернення на рахунок Товариством з обмеженою відповідальністю "Соіл Енерджи" коштів у розмірі 39297,60 дол.США;

- надходження Товариству з обмеженою відповідальністю "Соіл Енерджи" 08.05.2023 товару на суму 106246, 92 євро за договором від 28.10.2022 № 22WG-SE-28-10/22.

Витребувано у Товариством з обмеженою відповідальністю "Соіл Енерджи" додаткові письмові пояснення:

- щодо самостійного виправлення ним помилки, яка призвела до заниження «доходу від будь-якої діяльності» шляхом подачі уточнених декларацій з податку на прибуток підприємств та відповідні докази, які підтверджують дату подання уточнюючої декларації;

- щодо товарно-транспортних накладних від 23.11.2021 - 30.11.2021 з пунктом розвантаження с. Наталівка, Житомирська, тоді як з матеріалів справи вбачається, що товар залишився в с. Лугове Львівської обл. згідно актів приймання-передачі майна за договором відповідального зберігання майна.

10. На виконання зазначеної ухвали суду від Позивача та Відповідача надійшли додаткові пояснення у справі.

11. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.01.2026 у Головного управління Державної податкової служби у м. Києві було повторно витребувано докази :

- які підтверджують дату здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю "Соіл Енерджи" оплати товару згідно договору від 06.11.2020 № 06-11/20 та дату повернення на рахунок Товариством з обмеженою відповідальністю "Соіл Енерджи" коштів у розмірі 39297,60 дол.США;

- надходження Товариству з обмеженою відповідальністю "Соіл Енерджи" товару на суму 106246, 92 Євро за договором від 28.10.2022 № 22WG-SE-28-10/22 саме 08.05.2023.

Також витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю "Соіл Енерджи" додаткові письмові пояснення:

- щодо одночасного укладання 10.01.2023 угоди про відступлення права вимоги та про зарахування зустрічних однорідних вимог щодо зобов`язання Wester Global KFT у сумі 106 246,92 Євро;

- щодо надходження/ненадходження товару на суму 106246, 92 Євро за договором від 28.10.2022 № 22WG-SE-28-10/22, а також докази, які підтверджують дату його надходження.

12. На виконання зазначеної ухвали суду від Позивача та Відповідача надійшли додаткові пояснення у справі.

13. У судовому засіданні представник Відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги Позивача, додатково пояснив щодо пропуску останнім строку розрахунку за двома зовнішньоекономічними договорами з посиланням на підстави позову та апеляційної скарги платника податків. Стверджував, що Позивачем не було усунуто виявлені у декларації помилки. Просив апеляційну скаргу Позивача залишити без задоволення, а апеляційну скаргу контролюючого органу - задовольнити.

Представник Позивача у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлено належним чином. Про причини неявки не відомо.

Вислухавши думку учасників справи, колегія суддів вирішила здійснити розгляд справи за відсутності учасників справи, які не з`явилися у судове засідання без поважних причин.

14. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

15. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню в частині з наступних підстав.

16. Обставини справи, установлені судом.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДПС у м. Києві на підставі ст.ст. 20, 77, 82 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 275 5-VI, із змінами та доповненнями (далі ПК України), п. 2 част.1 ст. 13 розд. IV, ст. 25 розд. VI Закону України від 08 липня 2010 року № 2464 - VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», зі змінами та доповненнями, та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2021 року № 89 «Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок», плану - графіка проведення планових виїзних перевірок платників податків за грудень 2023 року, на підставі наказу ГУ ДПС у м. Києві від 30.10.2024 № 5354-п, проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «СОІЛ ЕНЕРДЖИ» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 15.01.2020 по 30.09.2023, валютного - за період з 15.01.2020 по 30.09.2023, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період 15.01.2020 по 30.09.2023 та іншого законодавства за відповідний період, за результатами якої складено акт від 02.01.2024 № 30/26-15-07-02-03-03/43452363 (далі - акт перевірки).

На підставі Акту перевірки ГУ ДПС у м. Києві прийнято податкові повідомлення рішення від 14.02.2024:

- № 2 яким збільшено суму грошового зобов?язання з податку на додану вартість на суму 3 391 538,00 грн;

- № 2 яким збільшено суму грошового зобов?язання з податку на прибуток підприємств на 2 993 253,00 грн;

- № 2 яким застосовано штраф в суми 3400 грн;

- № 2 яким зменшено суму від?ємного значення об?єкта оподаткування податком на прибуток за 1 півріччя 2023 року на суму 7 586 490 грн;

- № 2 яким зменшено розмір від?ємного значення суми податку на додану вартість за вересень 2023 року в сумі 742 686,00 грн;

- №3 яким застосовано штрафні санкції за платежем - пеня за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 125 054, 38 грн.

Щодо господарських операцій з ПП «Агрофірма Лугове»

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ТОВ "СОІЛ ЕНЕРДЖИ" згідно договору №22/11-2021Ц від 22.11.2021, укладеного з І «Агрофірма Лугове» () придбано цукор в кількості 150,18 тон на загальну суму 2 503 000,52 грн. в т.ч. ПДВ 500 600,1 грн. Поставка товару за цим договором здійснюється на умовах EXW, самовивіз зі складу розташованого за адресою: Львівська область, Бродівський район, с. Лугове.

Видаткова накладна № 787 від 23.11.2021 в кількості 26,4 т., на суму 528 000,11 грн. в т. ч. ПДВ 88 000,02 грн., видаткова накладна № 788 від 24.11.2021 в кількості 28,8 т., на суму 576 000,12 грн. в т. ч. ПДВ 96 000,02 грн., видаткова накладна № 789 від 25.11.2021 в кількості 29,4 т., на суму 588 000,12 грн. в т. ч. ПДВ 98 000,02 грн., видаткова накладна № 790 від 26.11.2021 в кількості 22,8 т., на суму 456 000,1 грн. в т. ч. ПДВ 76 000,02 грн., видаткова накладна № 791 від 29.11.2021 в кількості 20,28 т., на суму 405 600,08 грн. в т. ч. ПДВ 67 600,01 грн., видаткова накладна № 792 від 30.11.2021 в кількості 22,5 т., на суму 450 000,1 грн. в т. ч. ПДВ 75 000,02 гривень.

Транспортування товару підтверджується товарно транспортними накладними від 23.11.2021, 24.11.2021, 25.11.2021, 26.11.2021, 29.11.2021, 30.11.2021.

Відповідно до договору відповідального зберігання №ЗБ-22112021 від 22.11.2021 укладеного з ПІ «Агрофірма Лугове» (), ТОВ "СОІЛ ЕНЕРДЖИ" передано на відповідальне зберігання цукор, згідно актів прийому-передачі: від 23.11.2021 в кількості 26,4 тон, від 24.11.2021 в кількості 28,8 тон, від 25.11.2021 в кількості 29,4 тон, від 26.11.2021 в кількості 22,8 тон, від 29.11.2021 в кількості 20,28 тон, від 30.11.2021 в кількості 22,5 тон, місцезнаходження складу: Львівська область, Бродівський район, с. Лугове. Зберігання за цим договором на безоплатній основі.

Відповідно до відомості про об?єкти оподаткування поданих ПП «Агрофірма Лугове», за адресою Львівська область, Бродівський район, с. Лугове знаходиться: склад міндобрив, склад рідких міндобрив, зерносклад, піднавіс на зерно, критий тік.

ПІ «Агрофірма Лугове» відповідно ЄРПН придбано послуги по переробці цукрових буряків ТОВ «Радехівський цукор» (), 30.09.2021 на суму 1 004 963 грн. в т. ч. ПДВ 167 493,8 грн. та 27.10.2021 на суму 17 849 938 грн. в т. ч. ПДВ 2 974 990 грн.

Відповідно до сертифікату якості, термін дії якого з 10.09.2021 до 09.09.2023, виробник продукції ТОВ «Радехівський цукор» () (80250, Львівська обл., Радехівський р-н (Червоноградський р-н), с. Павлівка, пр.-т Юності, 39). Також, до перевірки надано експертний висновок № 027966 д.т./к/20 від 14.09.2020 та висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 09.10.2009 № 05.03.02-04/63582.

Щодо здійснення дисконтування

Перевіркою встановлено, що на рахунку 632 бухгалтерського обліку, обліковується заборгованість за паливо дизельне в розмірі 958 108,05 євро та 327 990,43 дол., з нерезидентами:

- ADI TRADING OU ESTONIA, TALLIN (Естонія), станом на 30.09.2023 заборгованість за вказаний товар складає 958 108,05 евро. Дане паливо ввезено на територію України з РБ; - WESTER GLOBAL KFT, Hungary, станом на 30.09.2023 заборгованість за вказаний товар складає 49 450,43 дол. Дане паливо ввезено на територію України з РБ;

- WESTER GLOBAL KFT, Hungary, TOB «СОІЛ ЕНЕРДЖИ», станом на 30.09.2023 заборгованість за вказаний товар складає 278 540 дол. Дане паливо ввезено на територію України з РБ.

Заборгованість, з вищевказаними постачальниками, виникла у зв`язку з обмеженнями, які зазначені в постанові НБУ від 24.02.2022 № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» встановлено заборону уповноваженим установам здійснювати будь-які валютні операції, учасником яких є юридична або фізична особа, яка має місцезнаходження (зареєстрована/постійно проживає) в РФ або в РБ.

Зі змісту акта перевірки вбачається, що контролюючим органом здійснено дисконтування за формулою, зазначеною у листі ДФС України від 18.06.2018 №18311/7/99-99-14-03-03-17:

PV = FV : (1 + i)n, де

FV - майбутня вартість;

PV - теперішня вартість;

і - ставка дисконтування (облікова ставка рефінансування НБУ);

n - кількість періодів дисконтування.

Згідно висновків Акту перевірки, в порушення пп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 ПК України, ТОВ «СОІЛ ЕНЕРДЖИ» занижено показники у рядку 01 Декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням нецрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» на загальну суму 11 273 996 грн., в тому числі за 3 квартали 2023 року 11 273 996 гривень.

Щодо заниження «доходу від будь-якої діяльності» на суму 7 212 963, 00 грн.

Перевіркою відображених у рядку 2120 «Інші операційні доходи» показників за період з 15.01.2020 по 30.09.2023 у загальній сумі 12 568 тис. грн, у т.ч. за 2020 рік - 499 грн, за 2021 рік - 2 639 грн, за 2022 рік - 4 421 грн, за 3 кв. 2023 року - 5 009 грн, встановлено, що на формування цих показників мав вплив відображений дохід від позитивних значень курсових різниць, отриманих відсотків, продажу валюти, компенсації інфляційних витрат, реалізації необоротних активів (резервуари).

Контролюючим органом встановлено заниження задекларованих Товариством показників у рядку 2120 «Інші операційні доходи» на загальну суму в розмірі 7 212 963 гривень. Сума в розмірі 7 212 963 грн не списано на рахунок 79 та як наслідок не відображено в рядку 1 «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» декларації з податку на прибуток за 3 кв. 2023 року.

З матеріалів справи вбачається, що Позивачем дане порушення не заперечувалося, а помилку було самостійно виправлено шляхом подачі уточнених Декларацій з податку на прибуток підприємств за 3 квартал 2023 року (квитанція № ), Фінансова звітність за 3 квартал 2023 року (квитанція № ). Уточнюючі показники прийняті податковим органом та відображені в облікових даних платника податків.

Щодо заниження показників рядку 1.1 Декларації з ПДВ на суму 2 955 315 гривень.

Згідно Акту перевірки, перевіркою відображених у рядку 1.1 Декларацій «Операції, що оподатковуються за основною ставкою» показників за період з 15.01.2020 по 30.09.2023 встановлено, формування цих показників мало вплив здійснення операції із реалізації дизельного палива та інше.

Товариством, згідно з договором № 21/25/05-1ТП від 05.05.2021, укладеного з постачальником TOB «АСКО-ТРАНС» (код 44026185) та згідно з договором № 01/06- 22, укладеного з постачальником ТОВ «Автоком» (код 32887140), придбано послуги перевезення вантажу.

Вказані послуги віднесено на рахунок 93 бухгалтерського обліку в розмірі 25 579 925,13 грн. за 3 кв. 2023 року.

Згідно з наданими до перевірки оборотно-сальдових відомостями за 3 кв. 2023 року, собівартість реалізованого товару 260 240 568,44 грн (рах. 90 бухгалтерського обліку), а дохід від реалізації цієї продукції складає 271 043 915,91 грн., тобто до собівартості придбаного товару не включено суми витрат на перевезення.

Контролюючим органом встановлено заниження задекларованих суб`єктом господарювання показників у рядку 1.1 Декларацій «Операції, що оподатковуються за основною ставкою» на суму в розмірі 2 955 315 гривень.

Щодо порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД

На підставі Акту перевірки ГУ ДПС у м. Києві прийнято податкові повідомлення рішення, серед яких і №3 від 14.02.2024р яким застосовано штрафні санкції за платежем - пеня за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 125 054,38 грн.

За результатами проведеної перевірки встановлено порушення платником податків вимог ч. 1 та ч. З ст. 13 Закону України від 21.06.2018 № 2473-VIII «Про валюту і валютні операції» (далі - Закон № 2473-VIII), а саме:

несвоєчасне повернення валютних коштів за контрактом від 06.11.2020 № 06-11/20 з компанією "WESTER GLOBAL KFT" (Угорщина) і сумі 39 297,60 дол. СІЛА (еквів.1 041 964,07 грн);

несвоєчасне надходження товару на суму 106 246,92 євро (еквів. 4 372 124,50 грн) за контрактом від 28.10.2022 № WG-SE-28-10/22 з компанією "WESTER GLOBAL KFT" (Угорщина).

Перевіркою проведення розрахунків у грошовій формі при здійсненні імпортних операцій за контрактом від 06.11.2020 № 06-11/20 з компанією "WESTER GLOBAL KFT" (Угорщина) встановлено, що у перевіряємому періоді на виконання умов даного контракту ТОВ "СОІЛ ЕНЕРДЖИ" перераховано кошти компанії "WESTER GLOBAL KFT" (Угорщина) у загальному розмірі 1 299 688,80 дол. США (еквів. 35 794 091,15 грн). Граничний термін надходження товару наведено в додатку 13 до акта перевірки. Товар від компанії "WESTER GLOBAL KFT" (Угорщина) надійшов на територію України на загальну суму 1 309 841,63 дол. США (еквів. 35 295 750,68 грн) та нерезидентом повернуто кошти на 39 297,60 дол. США (еквів. 1 041 964,07 грн) з порушенням граничного отроку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів. Кількість днів прострочення - 3.

Перевіркою проведення розрахунків у грошовій формі при здійсненні імпортних операцій за контрактом від 28.10.2022 № WG-SE-28-10/22 з компанією "WESTER GLOBAL KFT" (Угорщина) встановлено, що у перевіряємому періоді на виконання умов даного контракту ТОВ «СОІЛ ЕНЕРДЖИ» перераховано кошти компанії "WESTER GLOBAL KFT" (Угорщина) у загальному розмірі 1 130 290,00 євро (еквів. 42 567 051,92 грн). Граничний термін надходження товару наведено в додатку 13 до акта перевірки. Товар від компанії "WESTER GLOBAL KFT" (Угорщина) надійшов на територію У країни на загальну суму 1 142 673,06 євро (еквів. 45 584 506,10 грн.), у т.ч. з порушенням граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів на суму 106 246,92 євро (еквів. 4 372 124,50 грн). Кількість днів прострочення - 9.

Позивачем було долучено копії Угоди про відступлення права вимоги від 10.01.2023 та копію Угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 10.01.2023.

Відповідно до Угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 10.01.2023р. ТОВ «СОІЛ ЕНЕРДЖИ» та компанія WESTER GLOBAL KFT домовились про зарахування зустрічних однорідних вимог розмірі 106 246,92 Євро за контрактами від 28.10.2022р. № WG-SE-28-10/22 та від 14.02.2020 № 14-02/20.

17. Нормативно-правове регулювання.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України)

В силу вимог частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Цим Кодексом передбачені функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (п.1.1 статті 1 Податкового кодексу України).

Зокрема, підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

За змістом пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України встановлено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Як передбачено пунктом 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України встановлено, що об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначає Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290 (далі - П(С)БО 15).

Відповідно до п.5 П(с)БО №11 «Зобов`язання» зобов`язання визнається, якщо його може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

За змістом П(С)БО № 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України N 318 від 31.12.99, із змінами та доповненнями, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за N 27/4248 - збільшення економічних вигод у вигляді надходження активів або зменшення зобов`язань, які призводять до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).

Дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірна визначена (п. 5 П(С)БО 15).

Відповідно до п.7 П(С)БО № 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України N 318 від 31.12.99, із змінами та доповненнями, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за N 27/4248, визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка)від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначається шляхом вирахування з доходу від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг наданих знижок, вартості повернутих раніше проданих товарів, доходів, що за договорами належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів.

До складу інших операційних доходів включаються суми інших доходів від операційної діяльності підприємства, крім чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема: дохід від операційної оренди активів; дохід від операційних курсових різниць; відшкодування раніше списаних активів; дохід від роялті, відсотків, отриманих на залишки коштів на поточних рахунках в банках, дохід від реалізації оборотних активів (крім фінансових інвестицій), необоротних активів, утримуваних для продажу, та групи вибуття тощо. До складу фінансових доходів включаються дивіденди, відсотки та інші доходи, отримані від фінансових інвестицій (крім доходів, які обліковуються за методом участі в капіталі).

Порядок визначення фінансового результату за правилами бухгалтерського обліку визначено П(С)БО №3 «Звіт про фінансові результати».

Відповідно до п.7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №3 «Звіт про фінансові результати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України 31.03.1999 № 87, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.06.1999 за №397/3690, за умови, що Оцінка доходу може бути достовірно визначена, дохід у Звіті про фінансові результати відображається в момент надходження активу або погашення зобов`язання, які призводять до збільшення власного капіталу підприємства.

За положеннями пункту 11 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 28 «Зменшення корисності активів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.12.2004 № 817 (далі - П(С)БО 28), теперішня вартість майбутніх чистих грошових надходжень від активу визначається застосуванням відповідної ставки дисконту до майбутніх грошових потоків від безперервного використання активу та його продажу (списання) наприкінці строку корисного використання (експлуатації). Майбутні грошові потоки від активу визначаються виходячи з фінансових планів підприємства на період не більше п`яти років. Якщо в підприємства є досвід визначення суми очікуваного відшкодування активу і наявні розрахунки, що свідчать про достовірність оцінки майбутніх грошових потоків, то така оцінка може визначатися на підставі фінансових планів підприємства, які охоплюють період більше п`яти років.

Відповідно до пункту 14 П(С)БО 28 ставка дисконту базується на ринковій ставці відсотка (до вирахування податку), що використовується в операціях з аналогічними активами. За відсутності ринкової ставки відсотка ставка дисконту базується на ставці відсотка на можливі позики підприємства або розраховується за методом середньозваженої вартості капіталу підприємства.

При визначенні ставки дисконту враховуються ризики, крім ризиків, що були враховані при визначенні майбутніх грошових потоків.

Відповідно до абзаців 5, 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань (п. 5 ПСБО 16).

Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені (п. 6 ПСБО 16).

Собівартість реалізованих товарів визначається за Національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 «Запаси» (п. 10 ПСБО 16).

Первісною вартістю запасів, що придбані за плату, є собівартість запасів, яка складається з таких фактичних витрат транспортно-заготівельні витрати (затрати на заготівлю запасів, оплата тарифів (фрахту) за вантажно-розвантажувальні роботи і транспортування запасів усіма видами транспорту до місця їх використання, включаючи витрати зі страхування ризиків транспортування запасів) (п. 9 ПСБО 9).

Запаси - активи, які утримуються для подальшого продажу (розподілу, передачі) за умов звичайної господарської діяльності; перебувають у процесі виробництва з метою подальшого продажу продукту виробництва; утримуються для споживання під час виробництва продукції, виконання робіт та надання послуг, а також управління підприємством (п. 4 ПСБО 9).

Витрати, пов`язані з операційною діяльністю, які не включаються до собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг), поділяються на адміністративні витрати, витрати на збут та інші операційні витрати (п. 17 ПСБО 16).

Витрати на збут включають такі витрати, пов`язані з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг): витрати на транспортування, перевалку і страхування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки (п.19 ПСБО 16).

Інструкція про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, що затверджена наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 № 291 встановлює призначення і порядок ведення рахунків бухгалтерського обліку для узагальнення методом подвійного запису інформації про наявність і рух активів, капіталу, зобов`язань та факти фінансово-господарської діяльності підприємств, організацій та інших юридичних осіб (крім бюджетних установ та підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності) незалежно від форм власності, організаційно-правових форм і видів діяльності, а також виділених на окремий баланс філій, відділень та інших відособлених підрозділів юридичних осіб (далі - підприємства).

Інструкція із застосування Плану рахунків спрямована на забезпечення єдності відображення однорідних за змістом господарських операцій на відповідних синтетичних рахунках і субрахунках.

Так, Інстуркцією № 291 визначено, що Рахунок 90 «Собівартість реалізації» призначено для узагальнення інформації про собівартість реалізованої готової продукції, товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

За дебетом рахунку 90 "Собівартість реалізації" відображається виробнича собівартість реалізованої готової продукції, робіт, послуг; фактична собівартість реалізованих товарів (без торгових націнок), страхові виплати відповідно до договорів страхування, за кредитом - списання в порядку закриття дебетових оборотів на рахунок 79 "Фінансові результати". За дебетом цього рахунку підприємства, які здійснюють діяльність з випуску та проведення лотерей на території України, відображають створення (формування) забезпечення призового фонду (резерву виплат) і резерву, що покриває суму джек-поту, не забезпечену сплатою участі у лотереї.

Адміністративні витрати, витрати на збут та інші операційні витрати не включаються до складу виробничої собівартості готової та реалізованої продукції, а тому інформація про такі витрати узагальнюється на рахунках обліку витрат звітного періоду - 92 "Адміністративні витрати", 93 "Витрати на збут", 94 "Інші витрати операційної діяльності".

На рахунку 93 "Витрати на збут" ведеться облік витрат, пов`язаних із збутом (реалізацією, продажем) продукції, товарів, робіт і послуг.

За дебетом рахунку відображається сума визнаних витрат на збут, за кредитом - списання на рахунок 79 "Фінансові результати".

До витрат на збут, зокрема, належать витрати пакувальних матеріалів, транспортування продукції, товарів за умовами договору, витрати на маркетинг та рекламу, витрати на оплату праці й комісійні продавцям, торговим агентам, працівникам відділу збуту, амортизація, ремонт та утримання основних засобів, інших матеріальних необоротних активів, що використовуються для забезпечення збуту продукції, товарів, робіт і послуг.

У силу вимог пп.14.1.181 п. 14.1 статті 14 ПК України - податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду.

Підпунктом «а» п. 198.1, п.198.2, п.198.3 статті 198 ПК України закріплено право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

У свою чергу, Порядок визначення суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків встановлені статтею 200 ПК України.

Відповідно до п. 200.1. ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно із п. 200.2 ст. 200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

Пунктом 200.4 ст. 200 ПК України визначено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

При цьому, Законом України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Відповідно до статті 1 вказаного Закону - первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно зі статтею 9 вказаного Закону - підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пункту 50.1 статті 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Починаючи з 27 травня 2022 року, при поданні уточнюючих декларацій з податку на прибуток за звітні (податкові) періоди, які охоплюють періоди дії воєнного стану, платник податків звільняється від нарахування та сплати штрафних санкцій, передбачених п. 50.1 ПКУ та пені (пп. 69.1 підрозд. 10 розд. ХХ ПКУ).

З 01.08.2023 до припинення або скасування воєнного стану на території України у разі самостійного виправлення помилок, що спричинили заниження податкового зобов`язання, платник звільняється від нарахування та сплати штрафних санкцій, передбачених п. 50.1 ПКУ та пені. Умова: помилки повинні бути виправлені з дотриманням порядку, вимог та обмежень, визначених ст. 50 ПКУ (пп. 69.38 підрозд. 10 розд. XX ПКУ).

Щодо термінів розрахунків у сфері ЗЕД.

Правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права й обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ та відповідальність за порушення ними валютного законодавства визначено Законом № 2473-VIII.

Згідно з частиною другою статті 3 Закону № 2473-VIII питання здійснення валютних операцій, основи валютного регулювання та нагляду регулюються виключно цим Законом.

У частинах четвертій, шостій статті 11 Закону № 2473-VIII передбачено, що органами валютного нагляду відповідно до цього Закону є Національний банк України та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику. Органи валютного нагляду в межах своєї компетенції здійснюють нагляд за дотриманням резидентами та нерезидентами валютного законодавства.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, здійснює валютний нагляд за дотриманням резидентами (крім уповноважених установ) та нерезидентами вимог валютного законодавства.

Відповідно до частини дев`ятої статті 11 Закону № 2473-VIII органи валютного нагляду мають право проводити перевірки з питань дотримання вимог валютного законодавства визначеними частинами п`ятою і шостою цієї статті суб`єктами здійснення таких операцій.

Під час проведення перевірок з питань дотримання вимог валютного законодавства органи валютного нагляду мають право вимагати від агентів валютного нагляду та інших осіб, які є об`єктом таких перевірок, надання доступу до систем автоматизації валютних операцій, підтвердних документів та іншої інформації про валютні операції, а також пояснень щодо проведених валютних операцій, а агенти валютного нагляду та інші особи, які є об`єктом таких перевірок, зобов`язані безоплатно надавати відповідний доступ, пояснення, документи та іншу інформацію.

У пункті 2 частини першої статті 12 Закону № 2473-VIII передбачено, що Національний банк України за наявності ознак нестійкого фінансового стану банківської системи, погіршення стану платіжного балансу України, виникнення обставин, що загрожують стабільності банківської та (або) фінансової системи держави, має право запровадити такі заходи захисту, зокрема, встановлення граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

Частиною першою статті 13 Закону № 2473-VIII визначено, що Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

Національний банк України має право встановлювати винятки та (або) особливості запровадження цього заходу захисту для окремих товарів та (або) галузей економіки за поданням Кабінету Міністрів України.

Граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів не застосовуються щодо розрахунків, пов`язаних з договорами про участь у розподілі пропускної спроможності, а також щодо грошового забезпечення (кредитних лімітів) з метою участі в аукціонах з розподілу пропускної спроможності міждержавних перетинів.

Національний банк України має право встановлювати мінімальні граничні суми операцій з експорту та імпорту товарів, на які поширюються встановлені відповідно до цього Закону граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону № 2473-VIII у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати).

Підпунктом другим пункту 7 Інструкції № 7 встановлено, що банк згідно з цією Інструкцією здійснює валютний нагляд за дотриманням резидентом граничних строків розрахунків за операцією резидента з імпорту товарів, якщо на дату оплати резидентом товару [а в разі застосування розрахунків у формі документарного акредитива - на дату здійснення банком платежу на користь нерезидента (дату списання коштів з рахунку банку)] нерезидентом не була здійснена поставка за операцією з імпорту товару з оформленням типів МД, зазначених у підпункті 3 пункту 9 розділу III цієї Інструкції, та відображенням інформації про таке оформлення у реєстрі МД, або документів, зазначених у підпунктах 3, 4 пункту 9 розділу III цієї Інструкції, або в банку немає інформації про здійснення поставки за такою операцією.

Підпунктом другим пункту 7 Інструкції № 7 встановлено, що банк розпочинає відлік установлених Національним банком граничних строків розрахунків з дати здійснення платежу (списання коштів з рахунку клієнта), а в разі застосування розрахунків у формі документарного акредитива - здійснення банком платежу на користь нерезидента (списання коштів з рахунку банку) - за операціями з імпорту товарів.

Відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону № 2473-VIII порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, установленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).

Частиною четвертою статті 13 Закону № 2473-VIII встановлено, що за окремими операціями з експорту та імпорту товарів граничні строки розрахунків, встановлені Національним банком України, можуть бути подовжені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, шляхом видачі висновку.

Згідно п. 6, 7 розділу ІІ Інструкції про порядок валютного нагляду банків за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, затвердженої постановою НБУ від 02.01.2019 року № 7, банк згідно з цією Інструкцією здійснює валютний нагляд за дотриманням резидентом граничних строків розрахунків за: 1) операцією резидента з експорту товарів, якщо на дату митного оформлення продукції або виконання резидентом робіт, надання послуг, експорту прав інтелектуальної власності, інших немайнових прав, призначених для продажу (оплатної передачі), розрахунки за такою операцією не завершені (кошти від продажу нерезиденту товару на поточний рахунок резидента не надійшли або надійшли не в повному обсязі) або в банку немає інформації про завершення розрахунків за такою операцією; 2) операцією резидента з імпорту товарів, якщо на дату оплати резидентом товару [а в разі застосування розрахунків у формі документарного акредитива - на дату здійснення банком платежу на користь нерезидента (дату списання коштів з рахунку банку)] нерезидентом не була здійснена поставка за операцією з імпорту товару з оформленням типів МД, зазначених у підпункті 3 пункту 9 розділу III цієї Інструкції, та відображенням інформації про таке оформлення у реєстрі МД, або документів, зазначених у підпунктах 3, 4 пункту 9 розділу III цієї Інструкції, або в банку немає інформації про здійснення поставки за такою операцією; 3) імпортною операцією резидента, якщо на дату оплати резидентом продукції [а в разі застосування розрахунків у формі документарного акредитива - на дату здійснення банком платежу на користь нерезидента (дату списання коштів з рахунку банку)] імпортна операція без увезення продукції на територію України не була завершена або в банку немає інформації про завершення імпортної операції без увезення продукції на територію України. Банк перевіряє операції, не зазначені в підпунктах 1-3 пункту 6 розділу II цієї Інструкції, під час настання події (переказу резидентом коштів на користь нерезидента, надходження від нерезидента коштів на користь резидента, отримання реєстру МД за відповідною операцією) і надалі банк не здійснює за ними валютний нагляд щодо дотримання резидентом граничного строку розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів згідно з вимогами цієї Інструкції.

Банк розпочинає відлік установлених Національним банком граничних строків розрахунків з дати: 1) оформлення МД типу ЕК-10 Експорт, ЕК-11 Реекспорт на продукцію, що експортується (якщо продукція згідно із законодавством України підлягає митному оформленню), або підписання акта або іншого документа, що засвідчує поставку нерезиденту товару відповідно до умов експортного договору (якщо товар згідно із законодавством України не підлягає митному оформленню), - за операціями з експорту товарів; 2) здійснення платежу (списання коштів з рахунку клієнта), а в разі застосування розрахунків у формі документарного акредитива - здійснення банком платежу на користь нерезидента (списання коштів з рахунку банку) - за операціями з імпорту товарів. Датою здійснення платежу на користь нерезидента - постачальника товару вважається дата здійснення банком платежу на користь нерезидента - постачальника товару, якщо оплата зобов`язань резидента за операцією з імпорту товару здійснюється за рахунок коштів, отриманих від банку на підставі кредитного договору без зарахування цих коштів на поточний рахунок такого резидента в банку.

Відповідно до п. 9 розділу ІІІ Інструкції № 7 банк завершує здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків: 1) якщо сума незавершених розрахунків за операцією з експорту, імпорту товарів не перевищує незначної суми. У разі здійснення розрахунків за експорт, імпорт товарів в іноземній валюті сума незавершених розрахунків за операцією з експорту, імпорту товарів визначається за офіційним курсом гривні до іноземних валют, установленим Національним банком на дату останньої події за відповідною операцією (остання дата платежу/надходження грошових коштів, дата поставки товару, дата зарахування зустрічних однорідних вимог); 2) у разі експорту товару - після зарахування на поточний рахунок резидента в банку грошових коштів, що надійшли від нерезидента за товар (уключаючи кошти, переказані резидентом із власного рахунку, відкритого за кордоном, якщо розрахунки за експорт товару здійснювалися через рахунок резидента, відкритий за кордоном, та резидентом подано документи іноземного банку, які підтверджують зарахування коштів від нерезидента за товар), або від банку (резидента або нерезидента) за документарним акредитивом, відкритим на користь резидента за операцією з експорту товару, або в порядку, визначеному підпунктом 16-2 розділу IV цієї Інструкції; 3) у разі імпорту продукції, яка ввозиться в Україну, - після отримання інформації з реєстру МД про здійснення поставки за імпортною операцією з оформленням МД типу IM-40 Імпорт, IM-41 Реімпорт, ІМ-51 Переробка на митній території, IM-72 Безмитна торгівля, IM-75 Відмова на користь держави, IM-76 Знищення або руйнування (якщо продукція згідно із законодавством України підлягає митному оформленню) або після пред`явлення резидентом документа (крім МД), який використовується для митного оформлення продукції (якщо на продукцію, що імпортується, згідно із законодавством України не оформляється МД); 4) у разі імпорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та інших немайнових прав, призначених для продажу (оплатної передачі), - після пред`явлення резидентом акта, рахунку (інвойсу) або іншого документа, який згідно з умовами договору засвідчує виконання нерезидентом робіт, надання послуг, передавання прав інтелектуальної власності та інших немайнових прав, призначених для продажу (оплатної передачі); 5) у разі імпорту продукції без її увезення на територію України - після зарахування грошових коштів від нерезидента на поточний рахунок резидента в банку в разі продажу нерезиденту продукції в повному обсязі за межами України (уключаючи кошти, переказані резидентом із власного рахунку, відкритого за кордоном, якщо розрахунки за продаж нерезиденту продукції за межами України здійснювалися через рахунок резидента, відкритий за кордоном, та резидентом подано документи іноземного банку, які підтверджують зарахування коштів від нерезидента за продукцію) або подання документів, що підтверджують використання резидентом продукції за межами України на підставі договорів (контрактів, угод), інших форм документів, що застосовуються в міжнародній практиці та можуть уважатися договором; 6) у разі заміни кредитора в зобов`язанні за операцією з експорту товарів - після зарахування на поточний рахунок резидента - нового кредитора в банку грошових коштів, що надійшли від нерезидента-боржника за поставлений резидентом - первісним кредитором товар, та за наявності документів про заміну кредитора в зобов`язанні за операцією з експорту товарів.

Вимоги підпункту 1 пункту 9 розділу III цієї Інструкції не застосовуються до операцій з експорту, імпорту товарів у разі дроблення операцій з експорту товару або дроблення валютних операцій.

Висновки суду апеляційної інстанції.

18. Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що для встановлення правомірності визначення платником податків його податкових зобов`язань з ПДВ належить з`ясувати реальність руху активів і коштів у процесі здійснення господарських операцій, господарську мету укладання відповідних договорів та економічний результат їх вчинення.

19. Предметом спору у цій справі є зокрема фінансово-господарські взаємовідносини Позивача з контрагентом ПП «Агрофірма Лугове» з приводу чого колегія суддів зазначає наступне.

Так, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість, формування витрат є факт реального здійснення операцій з придбання товарів з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Так, між Позивачем та ПП «Агрофірма Лугове» укладено договір №22/11-2021Ц від 22.11.2021 щодо придбання цукру в кількості 150,18 тон на загальну суму 2 503 000,52 грн. в т.ч. ПДВ 500 600,1 грн.

На виконання умов зазначеного договору ПП «Агрофірма Лугове» у листопаді 2021 року поставило Позивачу відповідну продукцію, що підтверджується:

- видатковою накладною № 787 від 23.11.2021 на поставку цукру в кількості 26,4 т., на суму 528 000,11 грн в т. ч. ПДВ 88 000,02 грн,

- видатковою накладною № 788 від 24.11.2021 на поставку цукру в кількості 28,8 т., на суму 576 000,12 грн в т. ч. ПДВ 96 000,02 грн,

- видатковою накладною № 789 від 25.11.2021 на поставку цукру в кількості 29,4 т., на суму 588 000,12 грн в т. ч. ПДВ 98 000,02 грн,

- видатковою накладною № 790 від 26.11.2021 на поставку цукру в кількості 22,8 т., на суму 456 000,1 грн в т. ч. ПДВ 76 000,02 грн,

- видатковою накладною № 791 від 29.11.2021 на поставку цукру в кількості 20,28 т., на суму 405 600,08 грн в т. ч. ПДВ 67 600,01 грн,

- видатковою накладною № 792 від 30.11.2021 на поставку цукру в кількості 22,5 т., на суму 450 000,1 грн в т. ч. ПДВ 75 000,02 гривень.

Поставка товару за цим договором здійснюється на умовах EXW, самовивіз зі складу розташованого за адресою: Львівська область, Бродівський район, с. Лугове.

На підтвердження руху товару Позивачем були надані товарно-транспортні накладні № 2021-11-23/4 від 23.11.2021, № 2021-11-24/1 від 24.11.2021, № 2021-11-25/2 від 25.11.2021, № 2021-11-26/1 від 26.11.2021, № 2021-11-29/1 від 29.11.2021, № 2021-11-30/1 від 30.11.2021 з яких вбачається, що придбаний цукор транспортувався з с. Лугове, Золочівського р-ну, Львівської області до с. Наталівка, вул. Промислова 9, Звягельський р-н, Житомирська обл.

Водночас, апеляційний суд акцентує увагу на тому, що відповідно до договору відповідального зберігання №ЗБ-22112021 від 22.11.2021 укладеного з ПП «Агрофірма Лугове» (зберігач), ТОВ "СОІЛ ЕНЕРДЖИ" (поклажодавець), у день оформлення видаткових накладних, передано на відповідальне зберігання цукор, згідно актів прийому-передачі: від 23.11.2021 в кількості 26,4 т., від 24.11.2021 в кількості 28,8 т., від 25.11.2021 в кількості 29,4 т., від 26.11.2021 в кількості 22,8 т., від 29.11.2021 в кількості 20,28 т., від 30.11.2021 в кількості 22,5 т., місцезнаходження складу: Львівська область, Бродівський район, с. Лугове. Зберігання за цим договором на безоплатній основі /т. 2 а.с. 77-94/. Отже, цукор залишився на зберіганні у м. Лугове на складі у продавця - ПП «Агрофірма Лугове».

Вказане дозволяє колегії суддів прийти до висновку, що придбаний цукор згідно товарно транспортних накладних у с. с. Наталівка, вул. Промислова 9, Звягельського р-н, Житомирської обл. не транспортувався, а оформлення товарно-транспортні накладних спрямовано на документування перевезення товару, яке фактично не здійснювалося.

Твердження Позивача про те, що зазначені товарно-транспортні накладні не стосуються спірних господарських операцій колегія суддів вважає неаргументованим та до уваги не приймає, оскільки дата, номенклатура та вага товару, зазначені у таких накладних відповідають відомостям, зазначеним у згаданих раніше видаткових накладних. Окрім того, Позивачем не надано жодних належних і допустимих у розумінні ст. 73-74 КАС України доказів, що ПП «Агрофірма Лугове» у той же період здійснювало постачання цукру на користь Позивача на виконання інших господарських зобов`язань.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, увесь переданий Позивачу у листопаді 2021 року цукор згідно зазначених вище видаткових накладних, останнім у січні 2022 року був назад проданий підприємству, у якого він був придбаний, а саме: ПП «Агрофірма Лугове», шляхом самовивозу зі складу того ж таки ПП «Агрофірма Лугове» у с. Лугове, де він зберігався з моменту придбання, що підтверджується договором поставки №280122-СЕЦ від 28.01.2022, видатковою накладною № 1 від 31.01.2022 та актом приймання-передачі майна за договором відповідального зберігання майна від 31.01.2022 /т. 2 а.с. 96-103/. Вказане дозволяє колегії суддів прийти до висновку про відсутність фактичного руху активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.

Разом з тим, колегія суддів відзначає, що Верховний Суд у постанові від 13.03.2024 у справі №420/13976/21 зазначив, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість податкових повідомлень рішень форми Р від 14.02.2024 №2 у розмірі 625750 грн з яких 500600 за податковим зобов`язанням та 125150 грн за штрафними фінансовими санкціями та форми Р від 14.02.2024 № 2 у розмірі 540648 за податковим зобов`язанням та 0 грн за штрафними (фінансовими) санкціями згідно наданого контролюючим органом детального розрахунку.

20. Щодо здійснення дисконтування.

Так, обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги в цій частині контролюючий орган зазначив, що Позивачем не здійснено дисконтування заборгованості та зазначив, що загальна сума дисконту станом на 30.09.2023 становить 11 273 996 грн.

При цьому, як правильно встановив суд першої інстанції та Відповідачем не оспорюється, контролюючим органом розраховано дисконт за формулою відповідно до Міжнародного стандарту фінансової звітності (МСФО), в той час як Позивач застосовує П(С)БО, про що він також зазначив у додаткових письмових поясненнях від 10.12.2025.

Водночас, національні та міжнародні стандарти є окремими документами, що визначають правила поведінки суб`єктів, які складають фінансову звітність. Термінологічне визначення національних стандартів, наведене в Законі № 996-XIV, не дає можливості та правових підстав для застосування міжнародних стандартів обліку у разі відсутності певних правил в національних стандартах.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 12-1 Закону № 996-XIV підприємства, крім тих, що зазначені в частині другій цієї статті (а саме - підприємства, що становлять суспільний інтерес, публічні акціонерні товариства, суб`єкти господарювання, які здійснюють діяльність у видобувних галузях, а також підприємства, які провадять господарську діяльність за видами, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України), самостійно визначають доцільність застосування міжнародних стандартів для складання фінансової звітності та консолідованої фінансової звітності.

Підприємства інформують у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, про складання ними фінансової звітності та консолідованої фінансової звітності за міжнародними стандартами.

Належність ТОВ «Соіл Енерджі» до підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності контролюючим органом не доведено.

Отже, застосування контролюючим органом міжнародних стандартів за умови, що позивач здійснює облік за національними стандартами, є неправомірним та не відповідає положенням Закону № 996-XIV, про що цілком обґрунтовано зазначив суд першої інстанції.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04 січня 2023 року у справі № 640/10524/20 та від 26 липня 2023 року № 640/15028/19, від 06 березня 2024 року у справі №160/10420/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 560/13047/21.

Також колегія суддів приймає до уваги правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 10 вересня 2025 року у справі № 160/6256/20, у якій суд констатував, що позивач, як особа, бухгалтерський облік якої базується на національних стандартах (положеннях) бухгалтерського обліку, а не на міжнародних стандартах фінансової звітності, з урахуванням того, що національними стандартами (положеннями) бухгалтерського обліку не визначено методологію щодо визначення справедливої та амортизованої вартості фінансових зобов`язань, не зобов`язаний визначати таку методологію оцінки фінансових зобов`язань самостійно. В свою чергу, контролюючий орган не має права визначати цю методику та давати вказівки такому платнику податків (який керується виключно національними стандартами (положеннями) бухгалтерського обліку) щодо методики.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо помилковості тверджень контролюючого органу про заниження показників у рядку 01 Декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» на загальну суму 11 273 996 грн та нарахування у зв`язку з цим податкових зобов`язань.

21. Щодо заниження «доходу від будь-якої діяльності» на суму 7 212 963, 00 грн.

Так, обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги в цій частині, Відповідач зазначає, що перевіркою встановлено заниження задекларованих Товариством показників у рядку 2120 «Інші операційні доходи» (дохід від позитивних значень курсових різниць, отриманих відсотків, продажу валюти, компенсації інфляційних витрат, реалізації необоротних активів) на загальну суму в розмірі 7 212 963 гривень, оскільки суму в розмірі 7 212 963 грн не списано на рахунок 79 та як наслідок не відображено в рядку 1 «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» декларації з податку на прибуток за 3 кв. 2023 року.

Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції та не оспорюється жодним із учасників справи, Позивач таке порушення не заперечував і в ході перевірки бухгалтером підприємства надавалися відповідні пояснення щодо програмного збою. Крім того, у подальшому підприємством було виявлено таку помилку та виправлено шляхом подачі уточнених Декларації з податку на прибуток за 3 кв. 2023 року (доставлена контролюючому органу 28.12.2023) та фінансовій звітності за 3-кв.2023 року (прийнята контролюючим органом 21.12.2023).

Водночас, апеляційний суд відзначає, що Відповідач у апеляційній скарзі не зазначає жодних доводів щодо протиправності таких висновків суду першої інстанції. А відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції з урахуванням викладеного вище, колегія суддів погоджується з висновками суду щодо наявності у Позивача права уточнити показники податкової декларації у разі самостійного виявлення помилки.

Разом з тим, колегія суддів відзначає, що відповідно до п. 50.2 ст. 50 ПК України платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок (з урахуванням термінів продовження, зупинення або перенесення термінів її проведення) не має права подавати уточнюючі податкові декларації (розрахунки) до поданих ним раніше податкових декларацій з відповідного податку і збору за звітний (податковий) період, який перевіряється контролюючим органом.

Як вбачається з матеріалів справи, уточнену Декларацію з податку на прибуток за 3 кв. 2023 року була подана платником податків 28.12.2023, тобто вже після завершення перевірки, а відтак, в силу приписів п. 50.3 ст. 50 ПК України, контролюючий орган мав право на проведення позапланової перевірки платника податків за відповідний період.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції та не спростовано Відповідачем, уточнені показники прийняті контролюючим органом та відображені в облікових даних платника податків.

Вказане дозволяє колегії суддів прийти до висновку про передчасність податкового повідомлення-рішення від 14.02.2024 № 2 в цій частині.

22. Щодо заниження показників рядку 1.1 Декларації з ПДВ.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги в цій частині Відповідач зазначає, що придбані Позивачем послуги щодо перевезення вантажу віднесено на рахунок 93 бухгалтерського обліку в розмірі 25 579 925,13 грн. за 3 кв. 2023 року, а не рах. 90 бухгалтерського обліку у зв`язку з чим витрати на придбання та реалізацію товарів, перевищують ціну реалізації на загальну суму 14 776 577,53 гривень.

Надаючи оцінку таким доводам Відповідача, колегія суддів відзначає, що згідно Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 № 291, на рахунку 93 "Витрати на збут" ведеться облік витрат, пов`язаних із збутом (реалізацією, продажем) продукції, товарів, робіт і послуг.

До витрат на збут, зокрема, належать витрати пакувальних матеріалів, транспортування продукції, товарів за умовами договору, витрати на маркетинг та рекламу, витрати на оплату праці й комісійні продавцям, торговим агентам, працівникам відділу збуту, амортизація, ремонт та утримання основних засобів, інших матеріальних необоротних активів, що використовуються для забезпечення збуту продукції, товарів, робіт і послуг.

Як встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорюється, що у спірних правовідносинах Позивачем придбання послуг здійснювалося задля перевезення нафтопродуктів на адресу кінцевого споживача та сформував витрати у зв`язку з їх збутом споживачу та правомірно облікував їх по рах. 93 "Витрати на збут". Зворотнього контролюючим органом не доведено.

Принагідно, колегія суддів відзначає, що у відповідності до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Водночас, колегія суддів відзначає, що контролюючий орган не зазначає жодних доводів щодо помилковості таких висновків суду першої інстанції в цій частині та не надає доказів, які доводять правомірність його рішення в цій частині, а натомість вдався до дослівного копіювання рішення про результати розгляду скарги № 11904/6/99-00-06-01-01-06 від 24.04.2024 /арк.4 рішення (т. 1 а.с. 85-89)/.

Отже, вимоги апеляційної скарги Відповідача в цій частині є необґрунтованими.

23. Щодо порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД.

Надаючи оцінку доводам учасників справи, колегія суддів відзначає, що дотримання граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, установлених НБУ, є обов`язковим для суб`єктів господарювання, а порушення таких строків зумовлює відповідальність у вигляді нарахування пені за кожний день прострочення.

Щодо розрахунків за контрактом від 06.11.2020 № 06-11/20 з компанією «WESTER GLOBAL KFT» апеляційний суд зазначає наступне.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідно до зазначеного вище контракту, Позивач перерахував кошти компанії «WESTER GLOBAL KFT» (Угорщина) у загальному розмірі 1 299 688, 80 дол. СШП (еквів. 35794091, 15 грн), проте товар прибув на територію України на загальну суму 1 309 841, 63 дол. США та нерезидентом повернуто кошти на загальну суму 39 297, 60 дол. США з порушенням граничного строку розрахунків за операціями з імпорту товару, кількість днів прострочення - 3 (16.11.2021 по 18.11.2021) у зв`язку з чим податковим органом нараховано Позивачу пеню у розмірі 9314,86 грн.

Зазначені обставини не є спірними, оскільки ТОВ «СОІЛ ЕНЕРДЖИ» ані в позовній заяві, ані в апеляційній скарзі не зазначає жодних доводів щодо протиправності висновків Відповідача у цій частині. Отже, позовні вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення від 13.02.2024 №3 необґрунтовані, а відтак задоволенню не підлягають.

Позаяк, обов`язок доказування, покладений на суб`єкта владних повноважень згідно ч. 2 ст. 77 КАС України не є абсолютним. Кожна сторона, зокрема й позивача, повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України). Втім, Позивач не навів жодних доводів та не надав належних і допустимих, у розумінні ст. 73-74 КАС України, доказів дотримання строків розрахунків за контрактом від 06.11.2020 № 06-11/20 з компанією «WESTERN GLOBAK KFT».

Щодо розрахунків за контрактом від 28.10.2022 № 22 WG-SE-28-10/22 з компанією «WESTER GLOBAL KFT» апеляційний суд зазначає наступне.

Так, стверджуючи про протиправність податкового повідомлення-рішення від 13.02.2024 № 3 в цій частині, Позивач зазначає, що як до перевірки так і до матеріалів справи, ним було долучено копії Угоди про відступлення права вимоги від 10.01.2023 та копію Угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 10.01.2023 у розмірі 106 246,92 Євро за контрактами від 28.10.2022р. № WG-SE-28-10/22 та від 14.02.2020 № 14-02/20. З урахуванням зазначеного, наполягає на тому, що товар на суму 106 246,92 Євро взагалі не надходив.

Водночас, колегія суддів акцентує увагу на тому, що на зазначені обставини як на підстави позову ТОВ «СОІЛ ЕНЕРДЖИ» у позовній заяві не посилалося, доказів надання зазначених вище угод до контролюючого органу під час перевірки до суду також не надано. Більш того, з наявних у матеріалах справи заперечень (скарги на податкові повідомлення-рішення) чітко вбачається, що у ході адміністративного оскарження спірного податкового повідомлення-рішення, платник податків на укладення ним зазначених вище угод не посилався, а отже відсутні правові підстави стверджувати про їх протиправне неврахування Відповідачем під час перевірки.

Відповідно до ч. 5 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Натомість, як на підстави позову, Позивач посилався на прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 09.05.2023, якою внесено зміни до переліку товарів, заборонених до ввезення на митну територію України, що походять з РФ. Також до перевірки надано сертифікат Київської Торгово-промислової палати № 3000-23-4701 (реєстраційний номер 17/13-4/1194 від 13.12.2023) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) за контрактом № WG-SE-28-10/22 від 28.10.2022, які настали 09.05.2023 та тривали станом на 20.07.2023 (імпортування товару згідно МД від 20.07.2023 № 2890) та який не поширює свою дію на правовідносини з 30.04.2023 по 08.05.2023.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про прострочення ТОВ «СОІЛ ЕНЕРДЖИ» розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом від 28.10.2022 № 22 WG-SE-28-10/22 з компанією «WESTER GLOBAL KFT» на 9 днів, а відтак і про наявність правових підстав для нарахування пені згідно податкового повідомлення-рішення від 13.02.2024 № 3.

24. Перевіряючи всі доводи обох сторін, апеляційний суд також приймає до уваги правову позицію ЄСПЛ, викладену в рішенні від 21.01.1999 р. по справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", відповідно до якої "…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…".

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі.

25. Отже, доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції в оскаржуваній ним частині. Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість вимог апеляційної скарги Відповідача в частині господарських правовідносин Позивача з ПП «Агрофірма Лугове».

26. Згідно зі ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

27. Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Соіл Енерджи" підлягає залишенню без задоволення, апеляційна скарга Головного управління ДПС у м. Києві - задоволенню частково, рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 березня 2025 року - скасуванню в частині.

28. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають з огляду обсяг задоволених позовних вимог відносно ціни позову.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Соіл Енерджи" залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 березня 2025 року в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Соіл Енерджи" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14.02.2024 №2 у розмірі 625750,00 (шістсот двадцять п`ять тисяч сімсот п`ятдесят гривень нуль копійок) грн з яких 500600,00 (п`ятсот тисяч шістсот гривень нуль копійок) грн за податковим зобов`язанням та 125150 (сто двадцять п`ять тисяч сто п`ятдесят гривень нуль копійок) грн за штрафними (фінансовими) санкціями та від 14.02.2024 № 2 у розмірі 540648,00 (п`ятсот сорок тисяч шістсот сорок вісім гривень та нуль копійок) грн за податковим зобов`язанням - скасувати та ухвалити постанову, якою у задоволенні адміністративного позову в цій частині - відмовити.

В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 28 січня 2026 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев