Справа № 640/12877/19
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2026-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

"29" січня 2026 р. справа № 640/12877/19

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Микитюка Р.В., розглянувши у письмовому провадженні в спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи в приміщенні суду питання щодо закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адмінстрації), третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Комунальне підприємство "Святошинське лісопаркове господарство", Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, Київська міська рада про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адмінстрації), третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Комунальне підприємство "Святошинське лісопаркове господарство", Головне управління Держгеокадастру у м. Києві, Київська міська рада, в якому просили,

- визнати дії посадових осіб Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), які виразилися у відмові підготувати проект рішення Київської міської ради про передачу у власність позивачів земельної ділянки, що знаходиться за адресою: м. Київ, Оболонський район, вул. Квіткова, 12 (кадастровий номер :78:261:0001) незаконними;

- зобов`язати Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) підготувати проект рішення Київської міської ради про передачу у власність позивачів земельної ділянки, що знаходиться за адресою: м. Київ, Оболонський район, вул. Квіткова, 12 (кадастровий номер :78:261:0001).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 640/12877/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адмінстрації), третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Комунальне підприємство "Святошинське лісопаркове господарство", Головне управління Держгеокадастру у м. Києві, Київська міська рада про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2019 зупинено провадження в адміністративній справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 756/16374/16-ц.

В подальшому 02.11.2020 ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва поновлено провадження в цій адміністративній справі (а.с. 152).

Відповідно до частини 3 статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту також - КАС України) у разі ліквідації або припинення роботи адміністративного суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи адміністративного суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

На виконання положень пункту 2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" за №2825-IX від 13.12.2022 скеровано за належністю матеріали адміністративної справи № 640/12877/19.

09.04.2025 проведено автоматизований розподіл справи № 640/12877/19 та визначено суддю Микитюка Р.В. для розгляду цієї справи.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.04.2025 прийнято до провадження адміністративну справу № 640/12877/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адмінстрації), третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Комунальне підприємство "Святошинське лісопаркове господарство", Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, Київська міська рада про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії. Розпочато розгляд справи № № 640/12877/19 спочатку.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.04.2025 клопотання Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області про заміну третьої особи на правонаступника задоволено. Замінено третю особу - Головне управління Держгеокадастру у м. Києві () на його правонаступника - Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області ().

Розглянувши питання про закриття провадження у справі, суд виходив з такого.

Право особи на доступ до правосуддя гарантоване статтею 55 Конституції України, відповідно до якої кожному гарантується судовий захист його прав та свобод і можливість оскаржити до суду рішення, дії та бездіяльність органів державної влади, місцевого самоврядування, громадських об`єднань і посадових осіб.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі по тексту також - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Статтею 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження; спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Водночас помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило майнового, приватного права чи інтересу.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Враховуючи наведені вище нормативні положення, не є публічно-правовим спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та суб`єктом приватного права - фізичною особою чи юридичною особою, в якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Слід наголосити на висновках Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 01 жовтня 2019 року у справі № 922/2723/17 стосовно того, що рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з погляду його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації цього рішення виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за ст. 16 ЦК України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного права особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 756/16374/16-ц зазначено: «Оскільки суб`єкт владних повноважень відмовив ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні певних дій щодо земельної ділянки, користувачем якої вважають себе позивачі, які (дії) пов`язані з набуттям ними права власності на цю земельну ділянку, то у цьому випадку обраний позивачами спосіб захисту приватного права спрямований на захист їх цивільних прав та інтересів в отриманні спірної земельної ділянки. І саме від встановлення обставин, з якими позивачі пов`язують виникнення у них речового права на спірну земельну ділянку, залежить правильне вирішення спору».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 травня 2020 року у справі № 815/1788/15 відзначила: «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що у разі оскарження рішення органів владних повноважень судам слід перевірити (встановити) чи є оскаржуване рішення таким, за наслідками виконання якого настають юридично значимі дії, зокрема видача свідоцтва про право власності, чи настає інший кінцевий результат, чи це рішення з урахуванням якого (на підставі якого) приймається остаточне рішення органу владних повноважень. Вказані обставини унеможливлюють подальший розгляд справи й ухвалення рішення по суті спору, а є підставами для закриття провадження у справі, оскільки її не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства».

Зважаючи на те, що саме Велика Палата Верховного Суду є судом, уповноваженим вирішувати юрисдикційні спори, суд не має підстав не погодитися із визначеним підходом.

У цій справі підставою звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із вказаним позовом є протиправні, на переконання позивачів, дії відповідача Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адмінстрації) щодо відмови у підготовці проекту рішення Київської міської ради про передачу у власність позивачам земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :78:261:0001).

Поряд з цим, судом із Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що у постанові Верховний Суд від 16.09.2020 у справі за № 756/16374/16 встановив такі обставини:

- «Постановою Київського апеляційного суду від 15 січня 2020 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 листопада 2017 року скасовано, прийнято у справі нову постанову про відмову в задоволенні позову. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд дійшов висновку, що до позивачів право власності на спірну земельну ділянку не переходило, оскільки такого права не було й у попереднього власника садового будинку; кадастровий план свідчить про те, що спірна земельна ділянка розташована серед лісу і відповідно до статей 83, 84 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) належить до земель державної та комунальної власності, які не можуть передаватися у приватну власність. Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції не врахував суспільний, публічний інтерес при незаконному вибутті земель із державної чи комунальної власності, і цей інтерес полягає у відновленні правового порядку, відновленні становища, яке існувало до порушення права Українського народу на землі та ліси, у тому числі щодо спірної земельної ділянки.»;

- «Звертаючись до суду, крім іншого, позивачі вказували, що відповідно до витягу з Державного земельного кадастру цільове призначення спірної земельної ділянки для індивідуального садівництва, категорія земель землі сільськогосподарського призначення, вид використання земельної ділянки для ведення садівництва, однак згідно з відомостями міського земельного кадастру земельна ділянка відноситься до зелених зон, тобто наявна невідповідність відомостей щодо спірної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі (єдиній офіційній державній геоінформаційній системі) і в міському земельному кадастрі, у зв`язку з чим просили зобов`язати Департамент земельних ресурсів привести відомості міського земельного кадастру у відповідність із відомостями Державного земельного кадастру в частині правового статусу спірної земельної ділянки, кадастровий номер :78:261:0001.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення цих вимог, апеляційний суд виходив із такого.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Згідно зі статтею 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 9 ЗК України до повноважень Київської і Севастопольської міських рад у галузі земельних відносин на їх території належить право розпоряджатися землями територіальної громади міста; передавати земельні ділянки комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надавати земельні ділянки у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучати земельні ділянки із земель комунальної власності в порядку, передбаченому цим Кодексом; викупати земельні ділянки для суспільних потреб міста; організовувати землеустрій; координувати діяльність місцевих органів земельних ресурсів та інше.

Стаття 20 ЗК України у редакції, чинній на час виникнення правовідносин, встановлювала, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проєкти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Суд встановив, що згідно з відомостями Державного земельного кадастру на час прийняття апеляційним судом оскаржуваної постанови будь-яким юридичним або фізичним особам правовстановлювальні документи на цю ділянку не видані, вона належить до міських земель комунальної форми власності, не наданих у власність чи користування.

Відповідно до статті 193 ЗК України Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Державний земельний кадастр є основою для ведення кадастрів інших природних ресурсів, у тому числі лісових.

Призначенням Державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проєктів землеустрою (стаття 194 ЗК України).

Одним з основних завдань ведення Державного земельного кадастру є забезпечення повноти відомостей про всі земельні ділянки (стаття 195 ЗК України).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, а державна реєстрація земельної ділянки внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до пункту «а» частини другої статті 21 цього Закону відомості про цільове призначення земельних ділянок (щодо категорії земель) вносяться до Державного земельного кадастру на підставі відповідної документації із землеустрою, яка розробляється при формуванні земельних ділянок, щодо земельних ділянок, які формуються; на підставі проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким передбачена зміна її цільового призначення; на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель.

Проаналізувавши зазначені норми закону, апеляційний суд дійшов висновку, що вимога про зобов`язання Департаменту земельних ресурсів привести відомості міського земельного кадастру у відповідність із відомостями Державного земельного кадастру в частині правового статусу спірної земельної ділянки, кадастровий номер :78:261:0001, задоволенню не підлягає, оскільки належної документації із землеустрою щодо спірної земельної ділянки, в тому числі і щодо її цільового призначення, матеріали справи не містять; відомості про те, на підставі яких саме документів до Державного земельного кадастру було внесено відомості щодо цільового призначення цієї земельної ділянки, немає.».

- «У справі, що переглядається, 02 листопада 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Департаменту земельних відносин із заявою щодо надання висновку щодо можливості надання земельної ділянки для індивідуального садівництва на АДРЕСА_1 . Листом від 24 листопада 2016 року № 057041-057/0-3030-12583 Департамент земельних відносин повідомив заявника, що ця земельна ділянка не може бути надана позивачу, оскільки є лісовою ділянкою і розташована в Міжигірському лісництві КП «Святошинське лісопаркове господарство». Також виконавчий орган Київської міської ради вказав заявнику, що зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проєктами землеустрою щодо їх відведення.

Відповідно до частини сьомої статті 118 ЗК України у разі, якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, не надав дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно частини восьмої статті 118, статті 186-1 ЗК України проєкт землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта, подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури.

У відповідності до частини третьої статті 186-1 ЗК України проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки лісогосподарського призначення підлягає також погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.

Підставою для відмови у погодженні проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. У висновку про відмову погодження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій статті 186-1 ЗК України, має бути надано вичерпний перелік недоліків проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проєкту може бути продовжений).

Згідно з частиною дев`ятою статті 118 ЗК України відповідний орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Касаційний суд, за результатами перегляду постанови апеляційного суду в цій частині, вважає, що за умови, що документів, передбачених статтями 116, 117, 118, 186-1 ЗК України, на розгляді в органі місцевого самоврядування, до повноважень якого належить вирішення питання передання земельної ділянки у власність, немає, а власник земельної ділянки виявив невідповідність відомостей її статусу, земельна ділянка розташована у межах Межигірського лісництва, тому підстав для задоволення позову про визнання незаконними дій посадових осіб Департаменту земельних ресурсів, які полягали у відмові надати ОСОБА_1 позитивний висновок щодо можливості надання земельної ділянки для індивідуального садівництва, немає.

З огляду на зазначене колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про відмову в позові в цій частині.

Касаційний суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що спірна земельна ділянка не знаходиться в зеленій зоні, не перебуває у лісопарковій зоні, не є земельною ділянкою лісогосподарського призначення, оскільки ці доводи стосуються порядку набуття земельною ділянкою відповідного статусу і в цій справі не можуть бути предметом розгляду в обраний позивачем спосіб.

Також колегія суддів не бере до уваги доводи касаційної скарги про те, що постанова Великої Палати Верховного Суду у цій справі містить висновки про те, що «проєкт погодження землеустрою отримав позитивний висновок Головного Управління Держземагентства у м. Києві й департаменту містобудування та архітектури Київської міської державної адміністрації», оскільки, по-перше, у постанові Великої Палати Верховного Суду закцентовано на тому, що цей висновок виданий на замовлення попереднього власника садового будинку ОСОБА_3 , по-друге, оцінка цих доводів дана апеляційним судом і не входить до компетенції касаційного суду, оскільки зводиться до переоцінки доказів.».

Відтак, суд звертає увагу, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до відповідача для отримання у власність земельної ділянки з присвоєним кадастровим номером :78:261:0001, на якій розташовано нерухоме майно.

В той же час, як свідчать дані з Єдиного державного реєстр судових рішень в Оболонському районному суді міста Києва перебувала в провадженні справа № 759/9068/24, за позовом Першого заступника керівника Оболонської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гаврилова Ольга Василівна, державний реєстратор Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Корюк Тетяна Василівна, ОСОБА_2 , про усунення перешкод у володінні та розпорядженні земельною ділянкою лісового та природно-заповідного фондів.

Оболонський районний суд міста Києва 03.02.2025 ухвалив рішення, яким вирішив:

- задовольнити частково позовні вимоги керівника Оболонської окружної прокуратури міста Києвав інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гаврилова Ольга Василівна, державний реєстратор Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Корюк Тетяна Василівна, ОСОБА_2 , про усунення перешкоду володінні та розпорядженні земельною ділянкою лісового та природно -заповідного фондів;

- усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у володінні та розпорядженні земельною ділянкою площею 0,1000 га (кадастровий номер :78:261:0001), яка розташована в місті Київ, Оболонський район, вул. Квіткова, 12 (с/т «Хутір Редьки») шляхом зобов`язання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) знести об`єкт самочинного будівництва - садовий будинок літ. «А» по вул. Квіткова, 12, в Оболонському районі міста Києва площею 38,7 кв.м, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00), право власності на який зареєстровано на підставі рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гаврилової Ольги Василівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03 жовтня 2015 року, індексний номер 25009933.

- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :78:261:0001 площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 . В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Таким чином, на переконання суду, спір у цій справі стосується, в першу чергу, надання у приватну власність земельної ділянки, належної позивачам на праві комунальної власності, що свідчить про приватно-правовий, а не публічний характер правовідносин.

Так, адміністративний суд не може вирішувати питання про передачу у приватну власність земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином, спір у справі не є публічно правовим і з урахуванням суб`єктного складу сторін має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що за наведених обставин цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною 1 статті 238 КАС України визначено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачам, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі та роз`яснити позивачам, що дану справу віднесено до юрисдикції цивільного суду.

Виходячи із місця проживання позивача, визначених у адміністративному позові, саме Оболонський районний суд міста Києва.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 238, 243, 248, 256, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Провадження в адміністративній справі № 640/12877/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адмінстрації), третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Комунальне підприємство "Святошинське лісопаркове господарство", Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, Київська міська рада про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, - закрити.

2. Роз`яснити позивачам, що дана справа підлягає розгляду місцевим загальним судом за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи.

Відповідачу та третім особам ухвалу надіслати через підсистему Електронний суд.

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету відповідача в розділ Мої справи.

Ухвала може бути оскарженою в апеляційному порядку.

Судом апеляційної інстанції щодо всіх справ, підсудних окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, та переданих на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України відповідно до Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" за №2825-IX від 13.12.2022 є Шостий апеляційний адміністративний суд.

Апеляційна скарга подається до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Суддя /підпис/ Микитюк Р.В.