Справа № 520/27461/25
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2026-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

28 січня 2026 року № 520/27461/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кухар М.Д. розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Антоновича, буд. 51,м. Київ,03150, ) , Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 6 під, 7 пов.,м. Харків,Харківська обл., Харківський р-н,61022, ) про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті , в якому просив суд:

-визнати протиправною та скасувати Постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій. Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті № 084806 від 09.09.2025 року, про застосування адміністративно- господарського штрафу в розмірі 17000, 00 грн. до ОСОБА_1 .

-стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684, 00 грн.

При цьому позивач посилається на те, що належний йому автомобіль перебував в користуванні іншої особи на час вчинення порушення.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2025 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову відмовити з підстав,викладениї у відзиві. При цьому, відповідач зазначив, що надані позивачем до суду аргументи не є достатнім, належним та допустимим доказом того, що вказаний транспортний засіб наданий позивачем в користування ОСОБА_2 дійсно перебував в користуванні на момент перевезення вантажу та здійснення перевірки посадовим особам Укртрансбезпеки і позивач не був автомобільним перевізником під час перевезення вантажу у зазначену дату.

Дослідивши надані матеріали справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що керуючись Законом України «Про автомобільний транспорт», Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 (далі Порядок № 1567), на підставі направлення на перевірку Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області (далі Відділ) № ОНР 000224 від 31.07.2025, 04.08.2025 співробітниками Відділу проводилась рейдова перевірка на а/д М-30, 960 км + 897 м. Був перевірений транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . В ході перевірки зазначеного транспортного засобу було встановлено, що він належить позивачу та використовується останнім у господарській діяльності. На момент проведення перевірки було встановлено відсутність: - товарно-транспортної накладної встановленої форми на вантаж або інший визначений законодавством документ.

У зв`язку з виявленням вищезазначеного порушення було складено акт № ОАР 007331 проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 04.08.2025 (далі акт), зі змістом якого водій був ознайомлений, від підпису та пояснень відмовився.

Відповідно до пункту 16 Порядку, матеріали, складені за результатами рейдової перевірки, формуються у справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт (далі - справа про порушення) та розглядаються керівником або заступником керівника територіального органу Укртрансбезпеки в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою автомобільного перевізника або його уповноваженої особи) протягом двох місяців з дня його виявлення.

Повідомленням № 75072/40/24-25 від 25.08.2025, направленим поштою рекомендованим повідомленням № 496, позивача було викликано для розгляду справи на 09.09.2025 з 9.00 до 10.00.

Відповідно до даних трекінгу АТ «Укрпошта» (надаємо), вищевказане повідомлення про розгляд справи було відправлено позивачу 26.08.2025, тобто відповідач в повній мірі виконав свій обов`язок щодо належного та своєчасного інформування позивача про час та місце розгляду справи, оскільки вже 03.09.2025 вручено одержувачу.

З огляду на зазначене, відповідно до пункту 17 Порядку № 1567, яким передбачено, що у разі неявки автомобільного перевізника або його уповноваженої особи справа про порушення розглядається без їх участі, відповідачем розглянуто справу та прийнято рішення без участі позивача.

За результатами розгляду акту винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 084806 від 09.09.2025 (далі постанова).

Згідно з приписами Порядку № 1567, копію постанови направлено позивачу, разом із супровідним листом № 79880/40/24-25 від 09.09.2025, поштою рекомендованим повідомленням № 101, які вручено одержувачу 17.09.2025.

Так, статтею 2 Закону України «Про автомобільний транспорт» (далі Закон) визначено, що законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України «Про транспорт», «Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про транспорт» нормативні акти, які визначають умови перевезень, порядок використання засобів транспорту, організації безпеки руху тощо, є обов`язковими для власників транспорту.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про автомобільний транспорт»: з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням. Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено перелік обов`язкових документів на підставі яких виконуються вантажні перевезення, для водія юридичної особи, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах, є посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством України.

Перелік документів згідно статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» не є вичерпним. Абзацом 2 частини другої статті 49 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено перелік обов`язкових документів на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, для водія юридичної особи, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах, є посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до приписів пункту 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 № 363 основним документом на перевезення вантажів є товарно транспортна накладна, яка містить всі обов`язкові реквізити, визначені Законом України «Про автомобільний транспорт», форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Відповідно до положень пункту 11.2 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 № 363 оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля.

Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що при оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити: дата і місце складання; вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті); автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення; вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті); транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/ напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто; пункти завантаження і розвантаження.

Із системного аналізу наведених норм вбачається, що дійсно обов`язок складання (вказання обов`язкових реквізитів) несе саме вантажовідправник, проте автомобільний перевізник повинен забезпечити водія, під час перевезенні вантажів примірником товарно-транспортної накладної з обов`язковими реквізитами. Тобто, автомобільний перевізник, як особа, яка повинна організувати перевезення дорученого вантажу, повинен перевірити усі документи, які йому надає вантажовідправник (або відмовляється надати), для цілей того, що відповідальність за фізичну наявність та правильність заповнення таких документів, з моменту прийняття, перевезення та вивантаження вантажу несе автомобільний перевізник.

Наведене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 25.07.2024 у справі № 440/2334/23, відповідно до якої «…частиною третьою статті 48 Закону № 2344-III визначено, що при оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає обов`язкові реквізити автомобільного перевізника та вантажоодержувача, зокрема, повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові) та код платника податків згідно з ЄДРПОУ або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення. 45. Отже, чинним законодавством визначено істотні дані, що має містити ТТН, зокрема, найменування та код ЄДРПОУ автоперевізника та вантажоодержувача.». «У касаційній скарзі зазначено про відсутність єдиного системного тлумачення судами поняття істотності порушень заповнення автомобільними перевізниками товарно-транспортної накладної, яка зобов`язана бути у водіїв, що здійснюють вантажні перевезення та повинна надаватись при рейдових перевірках. В даній справі суди дійшли висновку, що невказання в графах «автомобільний перевізник», «в/одержувач» коду платника податків згідно з ЄРДПОУ не робить ТТН недійсною. Однак, на думку представника відповідача, суди не врахували, що дані стосовно коду платника податків згідно з ЄДРПОУ є істотними даними, які мають міститись в ТТН, і це прямо передбачено Правилами № 363. А тому не вказання в ТТН коректних даних щодо коду платника податків згідно з ЄРДПОУ створює шлях до неправомірних маніпуляцій із даними перевізника та унеможливлює перевірку правомірності дій перевізника при здійсненні перевезень, та що автоматично робить ТТН недійсною». У контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити з того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника. Основну інформацію подає водій транспортного засобу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності. Така, позиція знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду від 23.11.2023 у справі № 340/4637/22.

Відтак, Повідомленням № 75072/40/24-25 від 25.08.2025, направленим поштою рекомендованим повідомленням № 496, Позивача було викликано для розгляду справи на 09.09.2025 з 9.00 до 10.00. Позивач міг повідомити відмінні дані від тих, які були у розпорядженні Відділу. Пояснення позивача з підтверджуючими доказами, що він у спірних відносинах не був автомобільним перевізником, повинні були повідомлені відповідачу до моменту винесення спірної постанови.

Щодо аргументів позовної заяви, що після отримання постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 084806 від 09.09.2025 року, звернувся до ОСОБА_2 , якому передав у користування належний йому транспортний засіб VOLKSWAGEN вантажний фургон, н.з. НОМЕР_2 , що належить на праві особистої власності, на підставі п.п. 2.2. ПДР України, на час проведення перевірки примірник договору оренди/користування/позички водієм не пред`явлено.

За правової позиції Верховного Суду у справі № 340/4637/22, викладеної у постанові від 23.11.2023, за змістом якої основну інформацію для притягнення особи до відповідальності несуть саме ті документи, які пред`являються водієм під час перевірки. Крім того, договору оренди/користування/ позички не було надано під час перевірки посадовим особам Укртрансбезпеки так і під час проведення розгляду актів проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, за наслідками чого була прийняті оскаржувані постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу. Договору оренди/користування/ позички до суду позивачем також не надано.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 22.12.2023 у справі № 140/6451/22, за висновками якого одним із документів, що підтверджують в тому числі особу перевізника, є надана під час перевірки накладна на товар, яку в сукупності із іншими доказами, має бути взяти до уваги посадовими особами Укртрансбезпеки.

Відповідно до приписів пункту 6.3 Інструкції № 379, якщо власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортним засобом іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою (додатки 1 і 2), поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Позивачем не були надані докази тимчасової реєстрації транспортних засобів.

Тобто, вказаним підзаконним нормативно-правовим актом на виконання вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що для транспортних засобів, що перебувають, зокрема у користуванні у фізичних чи юридичних осіб реєстраційним документом, наявність яких є обов`язковою згідно з вимогами Закону України «Про автомобільний транспорт» є тимчасовий реєстраційний талон на транспортний засіб.

З урахуванням вищезазначеного, надані позивачем до суду аргументи не є достатнім, належним та допустимим доказом того, що вказаний транспортний засіб наданий позивачем в користування ОСОБА_2 дійсно перебував в користуванні на момент перевезення вантажу та здійснення перевірки посадовим особам Укртрансбезпеки і позивач не був автомобільним перевізником під час перевезення вантажу у зазначену дату.

Таким чином, доводи позивача про те, що належний йому автомобіль перебував в користуванні на час вчинення порушення не підтверджені належними та допустимими доказами, а наявні у справі письмові докази підтверджують той факт, що позивач, як власник транспортного засобу, так і суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів, в розумінні Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні є перевізником, отже несе встановлену законом відповідальність за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Суд зазначає, що згідно з вимогами ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з ме тою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень тау спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, протягом розумного строку.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 6 під, 7 пов.,м. Харків,Харківська обл., Харківський р-н,61022, ) про визнання протиправною та скасування постанови-залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Кухар М.Д.