Справа № 380/917/26
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

26 січня 2026 рокусправа № 380/917/26
Суддя Львівського окружного адміністративного суду Братичак Уляна Володимирівна, перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Мостиської міської ради Львівської області, Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про визнання протиправними дій, визнання нечинними та скасування рішень, визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Мостиської міської ради Львівської області, Головного управління Державної податкової служби у Львівській області, в якому просить:

- визнати протиправними дії Мостиської міської ради Львівської області, які полягають у неодноразовій відмові у наданні ОСОБА_1 пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, без здійснення індивідуальної оцінки його майнового стану та рівня доходів;

- визнати протиправними та скасувати рішення Мостиської міської ради Львівської області щодо розгляду заяви позивача про надання пільги з податку на нерухоме майно для фізичних осіб за п.п. 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 ПКУ, оформлені листами:

№ 3674/02-33 від 20.12.2023 року;

№ 1961/02-33 від 22.07.2024 року;

№ 2915/02-33 від 05.11.2025 року;

№ 3257/02-33 від 10.12.2025 року;

- зобов`язати Мостиську міську раду Львівської області повторно розглянути заяви ОСОБА_1 про надання пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у встановленому законом порядку з урахуванням правової оцінки, наданої судом;

- зобов`язати Мостиську міську раду застосувати положення п.п. 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України, не посилаючись на п.п. 12.3.7 п. 12.3 ст. 12 ПКУ;

надати мотивоване рішення з посиланням на встановлені фактичні обставини та норми права, зокрема, Податкового кодексу України;

у разі відповідності заяви та наданих документів законодавчо визначеним умовам, зобов`язати Мостиську міську раду Львівської області прийняти рішення про надання пільги у повному обсязі, що усуває податкове навантаження, відповідно до платоспроможності позивача на 2020-2025 роки;

- визнати протиправним та нечинним у частині застосування до ОСОБА_1 рішення Мостиської міської ради № 4 від 22.06.2021 «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» як такого, що у відповідній частині не відповідає вимогам підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України та прийняте з істотним порушенням процедур державної регуляторної політики;

- визнати, що Рішення Мостиської міської ради №4 від 22.06.2021 не може створювати правові наслідки для позивача, оскільки прийняте з істотним порушенням процедур державної регуляторної політики, що унеможливлює його застосування до позивача до моменту усунення таких порушень у передбачений законом спосіб;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного Управлінням Державної податкової служби у Львівській області від 16.05.2025 про визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2024 рік у сумі 3110,02 грн.

Ухвалою судді від 26.01.2026 відмовлено у відкритті провадження у цій справі в частині наступних позовних вимог:

- визнати протиправними та скасувати рішення Мостиської міської ради Львівської області щодо розгляду заяви позивача про надання пільги з податку на нерухоме майно для фізичних осіб за п.п. 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 ПКУ, оформлене листом №1961/02-33 від 22.07.2024 ;

- зобов`язати Мостиську міську раду Львівської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.07.2024 про надання пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у встановленому законом порядку з урахуванням правової оцінки, наданої судом;

- визнати протиправним та нечинним у частині застосування до ОСОБА_1 рішення Мостиської міської ради № 4 від 22.06.2021 «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» як такого, що у відповідній частині не відповідає вимогам підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України та прийняте з істотним порушенням процедур державної регуляторної політики;

- визнати, що Рішення Мостиської міської ради №4 від 22.06.2021 не може створювати правові наслідки для позивача, оскільки прийняте з істотним порушенням процедур державної регуляторної політики, що унеможливлює його застосування до позивача до моменту усунення таких порушень у передбачений законом спосіб.

Відтак, у даній справі розглядаються наступні позовні вимоги:

- визнати протиправними дії Мостиської міської ради Львівської області, які полягають у неодноразовій відмові у наданні ОСОБА_1 пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, без здійснення індивідуальної оцінки його майнового стану та рівня доходів;

- визнати протиправними та скасувати рішення Мостиської міської ради Львівської області щодо розгляду заяви позивача про надання пільги з податку на нерухоме майно для фізичних осіб за п.п. 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 ПКУ, оформлені листами:

№ 3674/02-33 від 20.12.2023 року;

№ 2915/02-33 від 05.11.2025 року;

№ 3257/02-33 від 10.12.2025 року;

- зобов`язати Мостиську міську раду Львівської області повторно розглянути заяви ОСОБА_1 про надання пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у встановленому законом порядку з урахуванням правової оцінки, наданої судом;

- зобов`язати Мостиську міську раду застосувати положення п.п. 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України, не посилаючись на п.п. 12.3.7 п. 12.3 ст. 12 ПКУ;

надати мотивоване рішення з посиланням на встановлені фактичні обставини та норми права, зокрема, Податкового кодексу України;

у разі відповідності заяви та наданих документів законодавчо визначеним умовам, зобов`язати Мостиську міську раду Львівської області прийняти рішення про надання пільги у повному обсязі, що усуває податкове навантаження, відповідно до платоспроможності позивача на 2020-2025 роки;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного Управлінням Державної податкової служби у Львівській області від 16.05.2025 про визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2024 рік у сумі 3110,02 грн.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Положеннями ст.ст.160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України визначено форму та зміст адміністративного позову, встановлено вимоги до позовної заяви, а також документи, які слід додавати до такої.

Відповідно до ч.3 ст. 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивачем не додано до позовної заяви доказів сплати судового збору або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Водночас, в позовній заяві позивач просить суд звільнити його від сплати судового збору у зв`язку з відсутністю змоги сплатити судовий збір.

Згідно з ч.1 ст.133 КАС України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на невизначений строк.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI (далі Закон №3674-VI).

Вказаним вище Законом визначений перелік осіб, які безумовно звільнені від сплати судового збору у всіх інстанціях у силу закону, який наділяє їх певним статусом, або виходячи із чітко визначеного предмета спору. Цей перелік наведений у статті 5 зазначеного Закону та є вичерпним.

Водночас, питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати врегульоване статтею 8 Закону України «Про судовий збір», норма якої є спеціальною.

Як вбачається зі змісту цієї норми, існує три умови, за яких суд, враховуючи майновий стан сторони та за її клопотанням, може відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення (частина перша статті 8 Закону України «Про судовий збір»), зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати (частина друга цієї ж статті):

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

З аналізу статті 8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі № 0940/2276/18.

За статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя, яке у розумінні практики Європейського суду з прав людини не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими (рішенням від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (заява № 28249/95)).

Важкий майновий стан сторони входить до предмета доказування і, відповідно, має бути підтверджений належними і допустимими, у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України, доказами.

Для застосування судом ч.1 ст. 133 КАС України та Закону № 3674-VI повинні бути відповідні правові підстави.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.ХІ.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя №R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14.05.1981 та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

Так, згідно з ч.1 ст.3, ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI, судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання фізичною особою до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру судовий збір становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з підп.1 п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою підприємцем, судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Частиною 3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2026 встановлено у розмірі 3328,00 грн.

Відповідно до абз.2 ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Як видно зі змісту позовної заяви, позивачем заявлено три позовні вимоги немайнового характеру про визнання протиправними та скасування рішень Мостиської міської ради Львівської області, оформлені листами: № 3674/02-33 від 20.12.2023; № 2915/02-33 від 05.11.2025; № 3257/02-33 від 10.12.2025 та одну майнову вимогу про скасування податкового повідомлення-рішення Головного Управлінням Державної податкової служби у Львівській області від 16.05.2025 про визначення податкового зобов`язання у сумі 3110,02 грн.

Таким чином, сума судового збору за подання даної позовної заяви становить 4259,84 грн (3328,00 грн * 0,4 * 4 * 0,8), яку не сплачено позивачем.

Так, позивач не надав доказів на підтвердження підстав для його безумовного звільнення від сплати судового збору, передбачених у статті 5 Закону України «Про судовий збір».

До заяви про звільнення від сплати судового збору позивач долучив довідку про доходи, видану пенсійним органом, про те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області і отримує пенсію за віком, дохід позивача за попередній календарний рік становить 56078,60 грн, відтак посилається на скрутний матеріальний стан.

Водночас, для звільнення від сплати судового збору заявник касаційної скарги має довести існування фінансових труднощів та такого майнового стану, що надає підстави вважати за можливе звільнити таку особу від сплати судового збору.

Саме таку правову позицію викладено в ухвалі Верховного Суду від 05 вересня 2024 року у справі №120/18497/23.

Як вже згадувалося вище, суд, враховуючи майновий стан сторони та за її клопотанням, може відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення (частина перша статті 8 Закону України «Про судовий збір»), зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати (частина друга цієї ж статті), зокрема якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Враховуючи, що 4259,84 грн перевищує 5% від доходу позивача за попередній календарний рік - 2803,93 грн (0,05 * 56078,60 грн), а також, що позивач не надав доказів для його безумного звільнення від сплати судового збору, відсутності будь-яких доходів, тощо, суд вважає за справедливе зменшити позивачу суму судового збору за подання позовної заяви у цій справі до 2803,93 грн.

Таким чином, суддя вважає, що позивач повинен додати до адміністративного позову документ про сплату судового збору у встановленому цією ухвалою розмірі або документ на підтвердження наявності у нього пільг щодо сплати судового збору, чинних станом на момент подання даного позову, передбачених статтею 5 Закону №3674-VI.

Оскільки, в матеріалах позовної заяви відсутня квитанція про сплату позивачем судового збору, або достатні документи, які підтверджують підстави звільнення позивача від сплати судового збору відповідно до закону, наведене вище свідчить про невідповідність позовної заяви вимогам, встановленим ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Окрім цього, необхідно також звернути увагу, що відповідно до приписів 6 статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно з ч.1ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

При цьому, поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що позивачем серед іншого оскаржується відмова Мостиської міської ради Львівської області щодо надання пільги з податку на нерухоме майно для фізичних осіб, оформлена листом №3674/02-33 від 20.12.2023, яку він отримав ще 22.12.2023, що власне ним не заперечується.

Так, позивачем оскаржується податкове повідомлення-рішення Головного Управлінням Державної податкової служби у Львівській області від 16.05.2025 про визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2024 рік у сумі 3110,02 грн.

Водночас, до суду з цим позовом позивач звернувся лише 16.01.2026, тобто пропустив шестимісячний строк звернення, встановлений Законом.

У позовній заяві позивач стверджує, що спірне податкове повідомлення-рішення від 16.05.2025 отримав лише 24.10.2025, при цьому на підтвердження вказаних обставин не надав жодних доказів.

Також позивачем не наведено жодних поважних підстав щодо поновлення строку звернення до суду з позовними вимогами щодо оскарження відмови Мостиської міської ради Львівської області, викладеної у листі №3674/02-33 від 20.12.2023.

Посилання позивача на необґрунтованість такої відмови є доводами по суті справи, а не поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Суд також відхиляє посилання позивача на отримання ним роз`яснення ДРС №231/0/36-25 від 18.11.2025, адже отримання таких роз`яснень не змінює моменту, з якого позивач дізнався та повинен був дізнатись про наявність оскаржуваних рішень та не може вважатися поважною причиною для поновлення пропущеного строку.

З даного приводу доцільно звернути увагу, що інститут строків звернення до суду в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Указані ж доводи позивача є неаргументованими, адже не містять жодного підтвердження доказами конкретних фактичних обставин, які можна визнати такими, що унеможливлювали для позивача звернення до суду у встановлений Законом строк.

За таких обставин не можливим є обчислення строку звернення до суду з моменту отримання певного роз`яснення, адже таке може бути отримано будь-коли, в залежності від дати звернення, чим порушується принцип юридичної визначеності.

Статтею 123 КАС України визначено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Згідно з ч.ч.1, 2 вказаної статті, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею в заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до ч.1 ст.169 вищевказаного Кодексу, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, враховуючи виявлені недоліки, позовну заяву належить залишити без руху, а позивачу встановити спосіб і строк їх усунення. Роз`яснити позивачу, що у випадку усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважатиметься поданою у день первинного її подання до адміністративного суду.

Керуючись ст.ст.160, 161, 169, 248, 256, 293, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

п о с т а н о в и л а :

позовну заяву ОСОБА_1 до Мостиської міської ради Львівської області, Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про визнання протиправними дій, визнання нечинними та скасування рішень, визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов`язання вчинити дії залишити без руху для усунення зазначених в мотивувальній частині ухвали недоліків, шляхом подання в канцелярію Львівського окружного адміністративного суду (м.Львів, вул.Чоловського, 2, 79018) в п`ятиденний строк з дня вручення цієї ухвали:

- документа про сплату судового збору за подання адміністративного позову (2803,93 грн) або доказів наявності підстав для звільнення від сплати судового збору;

- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом та доказів поважності причин його пропуску в частині позовних вимог про оскарження відмови Мостиської міської ради Львівської області, викладеної у листі №3674/02-33 від 20.12.2023, а також податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 16.05.2025.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

СуддяБратичак Уляна Володимирівна