Справа № 520/1372/26
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2026-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

з питання повернення позову

29 січня 2026 року справа № 520/1372/26

Cуддя Харківського окружного адміністративного суду Сліденко А.В., розглянувши питання прийняття до розгляду позову ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник) до Міністерства освіти і науки України , Державного підприємства «ІНФОРЕСУРС» про 1) визнання протиправною бездіяльності Міністерства освіти і науки України щодо невнесення змін до відомостей, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти щодо ОСОБА_1 ; 2) зобов`язання Міністерства освіти і науки України та Технічного адміністратора Єдиної державної електронної бази з питань освіти - Державне підприємство "ІНФОРЕСУРС" внести зміни до даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти щодо порушення ОСОБА_1 черговості здобуття освіти, визначеної статтею 10 Закону України "Про освіту", а саме: в розділі "На підставі даних, що містяться в ЄДЕБО, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної ч. 2 ст. 10 ЗУ "Про освіту" - вказати "Так, не порушує",

встановив:

Позов надійшов до суду 22.01.2026 р., і ухвалою суду від 23.01.2026р. був залишений без руху у зв`язку з недоліками в оформленні у вигляді відсутності доказів сплати судового збору.

Дану ухвалу представник позивача отримав 23.01.2026р. о 13:00год в Електронному кабінеті підсистеми "Електронний суд", що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

З відображених в ухвалі суду від 23.01.2026р. у справі №520/1372/26 мотивів (явний та очевидний істотний недолік в оформленні позову представником позивача із правовим статусом адвоката - відсутність доказів оплати судового збору) судом був визначений строк для усунення недоліків позовної заяви - 1 день від дати отримання ухвали про залишення позову без руху, що у даному конкретному випадку припадало на 26.01.2026 р. з урахуванням вихідних днів.

27.01.2026 р. представник позивача направив до суду клопотання про долучення платіжного документу про сплату судового збору (зареєстровано судом 28.01.2026 р.).

Дослідивши вказане клопотання, суд зазначає, що відповідно до частин другої, третьої, шостої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, у письмовому провадженні. Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

З наведеного слідує, що процесуальним законом (КАС України) передбачено можливість продовження встановленого судом строку за заявою учасника справи, яка має бути подана до закінчення цього строку.

Разом з тим, представник позивача направив до суду клопотання про долучення платіжного документу про сплату судового збору в розмірі 1.211,20 грн лише 27.01.2026 р., тобто вже після закінчення строку, протягом якого йому належало усунути недоліки позовної заяви.

Тобто, недолік в оформленні позову (який у даному випадку є очевидним та істотним, а саме: відсутність доказів оплати судового збору у матеріалах позову, поданого адвокатом) підлягав виправленню протягом 24.01.2026р.-26.01.2026р., що є розумно достатнім строком для проведення платежу з оплати судового збору.

Однак, такий недолік усунутий заявником не був, та лише 27.01.2026р. в інтересах заявника була надана відповідна квитанція, платіж за якою був проведений ще 23.12.2025р., тобто за місяць до подачі позову.

При цьому, звертаючись до суду із заявою про долучення квитанції, позивач не надав клопотання про продовження строку для усунення недоліків позовної заяви із обґрунтуванням існування поважних причин пропуску строку для усунення недоліків в оформленні позову.

З огляду на зміст ч.1 ст.121 КАС України суду належить розрізняти клопотання про поновлення процесуального строку від клопотань про продовження процесуального строку.

У даному випадку стороні позивача належало подати клопотання про продовження установленого судом процесуального строку на виправлення недоліків в оформленні позову.

Такого клопотання стороною позивача до матеріалів справи подано не було.

Клопотання про відновлення строку на усунення недоліків позову не умотивовано жодним конкретним доводом та доказом існування протягом періоду часу 24.01.2026р.-26.01.2026р. нездоланних та непереборних перешкод виконання ухвали суду від 23.01.2026р. у справі №520/1372/26, отриманої - 23.01.2026р. о 13:00год в Електронному кабінеті підсистеми "Електронний суд".

Окрім того судом встановлено, що аналогічні вимоги позивачем вже заявлялись у межах справи №520/33719/25, де позов було подано 29.12.2025р., а у подальшому ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02.01.2026р. було повернуто у зв`язку з тим, що повноваження адвоката не підтверджені належним чином.

У межах справи №520/1372/26 у якості доказів сплати судового збору було подано квитанцію до платіжної інструкції №1.460653219.1 від 23.12.2025 р., хоча саме цей документ раніше вже було використано заявником при зверненні до суду із позовом у межах згаданої вище справи №520/33719/25.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Пунктом 2 частини 3 статті 2 КАС України рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом віднесено до основних засад (принципів) адміністративного судочинства, зміст якого розкривала стаття 8цього Кодексу й визначала, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом. Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників судового процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки (ч. 2 ст. 44 КАС України).

Вимоги до позовної заяви встановлено статтею 161 КАС України, згідно із частиною 3 якої до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу (пункт 3 частини 1 статті 171 КАС України).

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 16.05.2018р. по справі №520/810/504/17, судовий збір в розмірах та порядку, передбачених Законом №3674, підлягає сплаті за подання кожного окремого позову, в разі відсутності пільг щодо його сплати, а тому судовий збір, сплачений за подання адміністративного позову в одній справі, не може бути використаний для підтвердження сплати судового збору за подання до суду іншого адміністративного позову, в тому числі тим самим позивачем до того самого суду.

В разі ж повернення особі поданої ним позовної заяви остання не позбавлена права звернутись до суду з заявою про повернення сплаченої суми судового збору у відповідності до положень пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №3674.

Отже, законодавством встановлено чіткий порядок повернення сплаченої суми судового збору, яка в подальшому на розсуд особи може бути використана для сплати судового збору за подання іншого (нового) позову, в той же час використання сплаченої в одній справі суми судового збору при поданні іншого позову не передбачено законодавством та є порушенням порядку сплати судового збору.

Також у постанові Верховного Суду від 05.08.2021р. по справі №160/5879/20 зазначено, що звертаючись до суду, позивач був зобов`язаний сплатити судовий збір на загальних підставах та надати до суду документ, який підтверджує сплату судового збору саме у межах цієї справи. Разом із тим, як встановлено судом, судовий збір за наданим позивачем платіжним дорученням сплачений і зарахований при розгляді іншої адміністративної справи.

Отже, з огляду на викладене, Верховний Суд зазначив, що подане платіжне доручення не є належним доказом сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, оскільки не підтверджено зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України та відсутня інформація про той номер справи, у межах якої подана відповідна скарга.

Відповідно до позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 13.03.2019 у справі №814/218/14, під зловживанням процесуальними правами слід розуміти форму умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних з наслідками, до яких вони можуть призвести; використанні наданих прав всупереч їхньому призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження; перешкоджанні діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ; необґрунтованому перевантаженні роботи суду.

Тому, з урахуванням правових висновків, викладених у вищезазначених постановах Верховного Суду, які відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суддя змушений зазначити, що повторне використання документу про сплату судового збору не передбачено ані нормами КАС України, ані нормами Закону України "Про судовий збір".

Проте, матеріали справ не мстять жодних доказів того, що представником позивача було неумисно чи неусвідомлено подано позов у справі №520/1372/26 без додання належного доказу сплати судового збору, а на виконання ухвали суду про усунення недоліків позовної заяви від 23.01.2026р. було подано квитанцію про сплату судового збору, яка вже була використана в іншій адміністративній справі № 520/33719/25.

Такі дії свідчать про недобросовісне користування процесуальними правами, оскільки представник позивача не може бути необізнаним як із вимогами процесуального закону щодо обов`язковості сплати судового збору за кожен окремий позов, так і з фактом неможливості повторного використання одного й того ж платіжного документа про сплату судового збору у межах різних судових справ.

З огляду на викладене суд вважає, що повторна подача позову із долученням вже використаного раніше документу про сплату судового збору у даному конкретному випадку не може бути витлумачена інакше як зловживання правом за п. 2 ч. 2 ст. 45 КАС України.

Указане зумовлює повернення позову у порядку ч.3 ст.45 КАС України.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.2, 4-9, 45, 241-243, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

ухвалив:

Клопотання представника позивача від 27.01.2026р. про відновлення строку уусунення недоліків позову - залишити без задоволення.

Позов - повернути.

Роз`яснити, що повернення позову не позбавляє права повторного звернення.

Копію ухвали надіслати заявникові.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, тобто протягом 15 днів з дати складення повного судового рішення, а набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України, тобто негайно після підписання.

Суддя А.В. Сліденко