Справа № 440/199/26
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2026-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

29 січня 2026 рокум. ПолтаваСправа № 440/199/26
Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Ясиновський І.Г., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Полтавського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Полтавській області, відповідно до якої просить:

визнати протиправними дії Управління Служби безпеки України в Полтавській області щодо ненарахування і невиплати йому частини одноразової грошової допомоги, передбаченої ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», при звільненні із військової служби за період військової служби 1993 - 2002 років, тобто за 09 повних календарних років служби в сумі 298 521 грн.

зобов`язати Управління Служби безпеки України в Полтавській області нарахувати та виплатити йому частину одноразової грошової допомоги, передбаченої ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», при звільненні із військової служби за період військової служби 1993 - 2002 років, тобто за 09 повних календарних років служби в сумі 298 521 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 13 січня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та провадження у справі відкрито. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Також, вказаною ухвалою суду констатовано, що висновок стосовно дотримання позивачем строку звернення до суду в іншій частині позовних вимог суд висловить за результатами розгляду справи по суті.

До суду надійшло клопотання про залишення без розгляду позовної заяви, відповідно до якого, серед іншого, представником відповідача наголошено на пропуску позивачем строку звернення до суду.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

В силу пункту 13 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Частиною шостою статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до частини першої статті 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї ж норми передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Вирішуючи питання дотримання позивачем строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Правові висновки щодо порядку застосування норм статті 118 КАС України викладені, зокрема у постановах Верховного Суду 17 вересня 2021 року у справі № 420/473/20, від 5 травня 2022 року у справі № 240/10663/20, від 1 червня 2022 року у справі № 460/100/21, від 18 січня 2023 року у справі № 160/6211/21 та від 14 березня 2023 року у справі № 160/26351/21.

За загальними правилами, визначеним частинами 1 та 2 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (абзац 1 частини 2 статті 122 КАС України). Водночас, приписами частини 3 статті 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до пункту 17 частини 1 статті 4 КАС України військова служба є публічною службою у розумінні КАС України. Водночас положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

В судовій практиці усталеним є підхід щодо застосування приписів Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин щодо проходження публічної служби, у яких виник спір. Такий підхід відповідає висновкам Конституційного Суду України, сформульованим у рішенні від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002, за змістом якого при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, суд, встановивши відсутність у спеціальних законах норм, може застосовувати норми КЗпП України, у якому визначені основні трудові права працівника. Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 липня 2024 року у справі №990/156/23 зробила правовий висновок про те, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні над частиною п`ятою статті 122 КАС України. Під час визначення строків звернення до адміністративного суду для вирішення спорів, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, в тому числі і за позовами осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, згідно з позицією Великої Палати необхідно застосовувати приписи статті 233 КЗпП України.

Зміст заявлених позовних вимог та обґрунтування у позовній заяві дають підстави вважати, що спір у цій справі виник щодо нарахування та виплати частини одноразової грошової допомоги, передбаченої ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», при звільненні із військової служби за період військової служби 1993 - 2002 років, тобто за 09 повних календарних років служби в сумі 298 521 грн, а тому в контексті спірних у цій справі правовідносин слід враховувати правові висновки Верховного Суду у складі cудової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 березня 2025 року у справі №460/21394/23.

Тому суд враховує, що Верховний Суд вказав на те, що початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову (у частині вимог за період з 19 липня 2022 року) слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, що, відбулося шляхом вручення грошового атестата (тобто, письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні). Виходячи з цього судова палата погодилась, що саме дата вручення позивачу зазначеного документа є подією, з якою пов`язаний початок перебігу тримісячного строку звернення до суду.

Як зазначено у клопотанні представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, 09 вересня 2025 року до відділу кадрового забезпечення Управління СБ України в Полтавській області надійшло Свідоцтво про хворобу №184 від 30 липня 2025 року, відповідно до якого ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. Зважаючи на викладене полковник ОСОБА_1 підлягає звільненню з військової служби в СБ України за станом здоров`я. 01 жовтня 2025 проведено бесіду із ОСОБА_1 , у ході якої останньому було доведено, що на підставі Свідоцтва про хворобу №184 від 30 липня 2025 року, затвердженого Постановою ЦВЛК ВМУ СБУ (протокол від 05.08.2025 № 100), він підлягає звільненню з військової служби в СБ України відповідно до підпункту «в» пункту 61 (у відставку) Положення про проходження військової служби військовослужбовцями СБ України та підпункту «б» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби) пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу.

Крім іншого ОСОБА_1 , було доведено, що відповідно до розділу V Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовцям СБ України, затвердженої наказом СБ України від 10.04.2018 № 515 /ДСК, останній має право на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби (50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з дня останнього зарахування на службу). Календарна служба для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні складає 23 роки.

У ході ознайомлення із вищезазначеною інформацією ОСОБА_1 висловив незгоду стосовно нарахування календарної служби для виплати одноразової грошової допомоги лише за 23 роки. Зокрема, вважав, що для виплати також мають бути враховані 9 років його військової служби в ЗСУ. З листом бесіди, яка відбулась 01 жовтня 2025 року, ОСОБА_1 ознайомлений під особистий підпис 03.10.2025.

Тобто з 01 жовтня 2025 року ОСОБА_1 був обізнаний щодо невключення до розрахунку календарної служби для виплати одноразової грошової допомоги 9 років служби в Збройних силах України. Саме цього дня йому стало відомо про прийняття певного рішення, а також обставини прийняття такого рішення.

Подання ОСОБА_1 на ім`я начальника Управління рапорту від 19.11.2025, на який йому була надана письмова відповідь за №66/11 /2-14193 від 18.12.2025 не змінює початку перебігу процесуального строку, який розпочинається саме з наступного дня, що настає за днем коли ОСОБА_1 повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується та не змінює початок перебігу строку звернення до адміністративного суду.

На противагу викладеному, позовна заява направлена до суду 08 січня 2026 року, що з урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду в постанові від 11 липня 2024 року у справі № 990/156/23, у розвиток якої Верховним Судом у складі cудової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду викладено правові висновки у постанові від 21 березня 2025 року у справі № 460/21394/23, є підставою вважати пропущеним позивачем встановлений законом тримісячний строк звернення до суду з цим позовом.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачені статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, позовна заява не відповідає вимогам частини п`ятої статті 160 та частини сьомої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною першою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, позовну заяву необхідно залишити без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160, 161, 169 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.

Позивачеві усунути недоліки протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Вказані недоліки можуть бути усунені шляхом подання до Полтавського окружного адміністративного суду обґрунтованого клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску.

Роз`яснити позивачу, що в разі, якщо він не усуне недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, позовна заява залишається без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя І.Г. Ясиновський