Справа № 759/6724/24
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2026-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2026 року справа №759/6724/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), старшого державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Личика Юрія Миколайовича про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасувати постанов, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), старшого державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Личика Юрія Миколайовича з вимогами:

- визнати неправомірними дії державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Личика Юрія Миколайовича в частині винесення постанов від 10.10.2023 про відкриття виконавчого провадження , про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та від 22.03.2024 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №72994681;

- скасувати постанову старшого державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Личика Юрія Миколайовича від 10.10.2023 про відкриття виконавчого провадження №72994681;

- скасувати постанову старшого державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Личика Юрія Миколайовича від 10.10.2023 у ВП №72994681 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 200 грн.;

- скасувати постанову старшого державного виконавця Святошинського відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Личика Юрія Миколайовича від 22.03.2024 у ВП №72994681 про стягнення виконавчого збору у розмірі 3400,00 грн.

Ухвалою Святошинського районного суд міста Києва від 04.04.2024 справу №759/6724/24 передано для розгляду до Київського окружного адміністративного суду (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26).

15.08.2024 справа №759/6724/24 надійшла на адресу Київського окружного адміністративного суду та за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями визначено та передано дану справу для розгляду судді Щавінському В.Р.

На підставі ухвали суду від 16.09.2024 дану справу прийнято до провадження судді Щавінського В.Р. за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постановою Святошинського районного суду м. Києва позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу про адміністративні правопорушення України та накладено штраф в розмірі 17000,00 грн. Однак, державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчого провадження про стягнення штрафу у розмірі 34000,00 грн та виконавчого збору у сумі 3400,00 грн. Позивач не погоджується із винесеними постановами та вважає їх протиправними, оскільки його було позбавлено можливості в терміни, визначені законом, на добровільну сплату штрафу.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, своїм правом, передбаченим статтею 162 КАС України не скористався, із відзивом до суду не звернувся.

Розглянувши надані документи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до постанови Святошинського районного у м. Києві суду від 14 липня 2023 року у справі №759/10372/23, яка набрала законної сили 18 вересня 2023 року після розгляду апеляційної скарги Київським апеляційним судом, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1ст.130 КУпАП та застосовано стягнення у виді штрафу у розмірі 17000,00 грн, з позбавленням права керуванні транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановою Святошинського районного суду м.Києва від 02.10.2023 задоволено заяву ОСОБА_1 про розстрочку виконання постанови суду у частині сплати штрафу та розстрочено сплату штрафу, накладеного на ОСОБА_1 на 10 місяців, визначивши до сплати розмір щомісячного платежу 1700,00 грн, починаючи з дня набрання постановою законної сили, а саме з 18.09.2023.

10 жовтня 2023 року старшим державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Личик Юрієм Миколайовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій державний виконавець, відкриваючи виконавче провадження визначив розмір штрафу, який має бути стягнуто на користь держави за постановою суду 34000,00 грн, розмір виконавчого збору, який має бути стягнутий з ОСОБА_1 на користь держави - 3400 грн.

На переконання позивача, відповідачем протиправно стягнуто суму штрафу у розмірі більшому ніж пред`явлено до виконання судом, у зв`язку із чим, він звернуся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку оскаржуваній постанові про відкриття виконавчого провадження суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У силу частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

При цьому, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема, якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання) (пункт 1 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 291 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні.

Частинами першою та другою статті 294 того ж Кодексу встановлено, що постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Частиною 4 ст.299 КУпАП встановлено, що постанова про накладення адміністративного стягнення звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Згідно зі статтею 299 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України.

Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, крім постанов про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 цього Кодексу.

Статтею 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено строки і порядок виконання постанови про накладення штрафу, так штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Статтею 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що у разі несплати правопорушником штрафу у строк, встановлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, отримавши заяву Святошинського районного суду м.Києва з примусового виконання відповідно до частини другої статті 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення в частині стягнення адміністративного штрафу з відмітками про набрання законної сили постановою, державний виконавець керувався положеннями статті 26 Закону України "Про виконавче провадження", що регулює початок примусового виконання рішення.

Так, частиною першою вказаної статті визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом;4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Аргументом позивача на спростування правомірності відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови Святошинського районного суду м.Києва від 14 липня 2023 року у справі №759/10372/23 є той факт, що вказане рішення було розстрочене у частині сплати штрафу та неправомірність дій відповідача щодо стягнення подвійної суми штрафу, тоді як постановою суду з позивача стягнуто 17000 грн.

Так, суд звертає увагу на ту обставину, що постановою Святошинського районного суду м.Києва від 02.10.2023 задоволено заяву ОСОБА_1 про розстрочку виконання постанови суду у частині сплати штрафу та розстрочено сплату штрафу, накладеного на ОСОБА_1 на 10 місяців, визначивши до сплати розмір щомісячного платежу 1700,00 грн, починаючи з дня набрання постановою законної сили, а саме з 18.09.2023.

При цьому, матеріали справи містять щомісячні квитанції сплати позивачем розстроченого штрафу, у тому числі перший платіж у розмірі 1700,00 грн 02.10.2023, тобто у дату задоволення судом його клопотання про розстрочення.

Натомість, суд звертає увагу на ту обставину, що Святошинським районним судом м.Києва, у порушення вимог ст. 307, 308 КУпАП постанова про стягнення штрафу з позивача направлена на примусове виконання до закінчення строків, визначених для добровільної сплати, що в свою чергу потягнуло за собою порушення прав ОСОБА_1 та, як наслідок, застосування до нього подвійної санкції за невчасну сплату штрафу за відсутності для цього правових підстав.

При вирішенні даної справи суд враховує, що державні виконавці в силу Закону № 1404-VIII не наділені повноваженнями перевірки факту закінчення строків для добровільного виконання. Станом на 10.10.2023, констатувавши відповідність виконавчого документа вимогам статті 4 Закону № 1404-VIII, державний виконавець не мав правових підстав для повернення постанови суду без прийняття до виконання та був зобов`язаний винести постанову про відкриття виконавчого провадження. За таких обставин відсутні підстави для висновку про протиправність оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження.

За правилами пунктів 2, 10 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, а також обрати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При цьому належним способом захисту порушеного права є лише такий спосіб, який відповідає вимогам матеріального закону і призводить до поновлення прав позивача до такого стану, що існував до порушення права, а якщо відновлення такого стану є неможливим - компенсує позивачу шкоду, завдану неправомірним рішенням. З огляду на відсутність у спірної постанови такої властивості, як протиправність, належним і достатнім способом захисту порушеного інтересу позивача буде саме скасування постанови (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27.03.2019 у справі № 826/15117/17).

Відтак, з наведених вище мотивів та підстав, позовні вимоги про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.10.2023 №72994681 та постанови, похідні від неї, належить задовольнити.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.241, 242, 243, 245, 246, 268, 287, 295, 297, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Скасувати постанову старшого державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 10.10.2023 про відкриття виконавчого провадження №72994681.

3. Скасувати постанову старшого державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 10.10.2023 у ВП №72994681 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 200 грн.

4. Скасувати постанову старшого державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 22.03.2024 у ВП №72994681 про стягнення виконавчого збору у розмірі 3400,00 грн.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) судовий збір у розмірі 3633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн 60 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.