Справа № 640/7002/22
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2026-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

28 січня 2026 року

м. Київ

справа № 640/7002/22

адміністративне провадження № К/990/840/26

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В., перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року у справі №640/7002/22 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, третя особа - Національний музей історії України про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, третя особа - Національний музей історії України, в якому просив:

- визнати протиправним і скасувати рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 01 лютого 2022 року №11-005/2022 про притягнення адвоката ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю з наступним виключенням з Єдиного реєстру адвокатів України.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року, залишеним без змін Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 29 грудня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року у справі №640/7002/22 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, третя особа - Національний музей історії України про визнання протиправним та скасування рішення - повернуто особі, яка її подала.

06 січня 2026 року позивач через підсистему "Електронний суд" повторно звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року у справі №640/7002/22. Скаржник просить скасувати оскаржувані рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Суддя Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Кашпур О.В. перебувала у відпустці, що підтверджується наказом від 27 листопада 2025 року №4976/0/6-25.

Вирішення питання про відкриття касаційного провадження за цією скаргою вирішується у найкоротший можливий строк після виходу судді Кашпур О.В. з відпустки.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Під час перевірки повторно поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України Судом встановлено, що скаржник, звертаючись із повторною касаційною скаргою після її повернення ухвалою Верховного Суду від 29 грудня 2025 року, фактично відтворив раніше наведені аргументи, які були оцінені судом касаційної інстанції під час вирішення питання про повернення попередньої касаційної скарги, не навівши нових або додаткових доводів, що могли б свідчити про наявність визначених законом підстав касаційного оскарження.

Як убачається зі змісту повторно поданої касаційної скарги, у якості підстави касаційного оскарження судових рішень скаржник знову зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, посилаючись на неврахування судами попередніх інстанцій правових позицій Верховного Суду.

Водночас Суд наголошує, що для належного обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник має зазначити: 1) норму матеріального права, яку, на його переконання, судами застосовано неправильно; 2) постанову Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо застосування цієї ж норми права; 3) висновок судів у справі, що переглядається, який суперечить такому висновку Верховного Суду; 4) у чому полягає подібність правовідносин у справах.

Проте повторно подана касаційна скарга не містить належного викладення зазначених елементів.

Зокрема, скаржником не визначено конкретної норми матеріального права, яку, на його переконання, судами першої та апеляційної інстанцій було застосовано неправильно; не наведено конкретного правового висновку Верховного Суду щодо застосування цієї ж норми права, а також не обґрунтовано, у чому саме полягає суперечність між таким висновком Верховного Суду та висновками судів у справі, що переглядається.

Крім того, у касаційній скарзі відсутнє обґрунтування подібності правовідносин у справі, в якій викладено відповідний правовий висновок Верховного Суду, та у справі №640/7002/22, що є обов`язковою умовою для застосування пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Подання повторної касаційної скарги з аналогічною аргументацією, без урахування правової оцінки, наданої Верховним Судом в ухвалі від 29 грудня 2025 року, свідчить про фактичне відтворення раніше наведених доводів, які вже були предметом перевірки суду касаційної інстанції та визнані такими, що не відповідають вимогам касаційного перегляду.

З огляду на викладене, Суд вважає необґрунтованими посилання скаржника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Інших підстав для касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України скаржником не зазначено.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню як така, що не містить належно обґрунтованих підстав касаційного оскарження.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України,

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року у справі №640/7002/22 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, третя особа - Національний музей історії України про визнання протиправним та скасування рішення - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали направити скаржнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Кашпур