Справа № 520/4901/25
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2026-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 р.Справа № 520/4901/25

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

за участю секретаря судового засідання Кіт Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.10.2025, головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О., повний текст складено 09.10.25 по справі № 520/4901/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання протиправними та скасування наказу

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 08.02.2025 № 161 "Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Харківській області", в частині застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції до поліцейського взводу № 2 роти швидкого реагування СХІД ППОП ГУНП в Харківській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 18.02.2025 № 80 о/с про звільнення, у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського взводу № 2 роти швидкого реагування Схід полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області, з 19.02.2025;

- поновити старшого сержанта поліції ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді поліцейського взводу № 2 роти швидкого реагування Схід полку поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Харківській області, з 19.02.2025;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області, за рахунок бюджетних асигнувань, на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.02.2025 по день поновлення на службі.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2025 р. адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 08.02.2025 № 161 "Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Харківській області", в частині застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції до поліцейського взводу № 2 роти швидкого реагування СХІД ППОП ГУНП в Харківській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 18.02.2025 № 80 о/с про звільнення, у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського взводу № 2 роти швидкого реагування Схід полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області, з 19.02.2025. Поновлено старшого сержанта поліції ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді поліцейського взводу № 2 роти швидкого реагування Схід полку поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Харківській області, з 19.02.2025. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Харківській області, за рахунок бюджетних асигнувань, на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.02.2025 по день поновлення на службі, виходячи із середньоденного заробітку за останні два місяці - 455,37 грн (чотириста п`ятдесят п`ять гривень 37 копійок). Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді поліцейського взводу № 2 роти швидкого реагування Схід полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області, з 19.02.2025. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення в межах суми стягнення за один місяць. Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 13, м. Харків, 61002, ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн (десять тисяч гривень).

ГУНП в Харківській області , не погодившись з рішенням суду , подало апеляційну скаргу , вважає його необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що в ході службового розслідування встановлено, що позивач при винесенні постанов про накладення адміністративного стягнення, а саме постанов серії ЕНА № 3629703 від 09.12.2024, серії ЕНА № 3629703 від 26.12.2024, серії ЕНА № 3751049 від 29.12.2024 не здійснював відеофіксацію скоєного правопорушення та розгляд справи вказаної події за допомогою службового портативного відеореєстратора № 6, який, відповідно до записів у журналі обліку видачі, повернення портативного відеореєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації відділення поліції № 2 Харківського РУП № 1 (інв. № 1832), ним було отримано в черговій частині підрозділу. Своїми діями старший сержант поліції ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 5 розділу IІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 № 1026 (далі Інструкція № 1026), в частині не включення портативного відеореєстратора з моменту початку виконання службових обов`язків та не ведення безперервної відеозйомки до їх завершення, що одночасно призвело до порушення вимог пункту 1 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» в частині недотримання нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції. З винесених позивачем постанов про адміністративні правопорушення серії ЕНА № 3629703 від 09.12.2024, серії ЕНА № 3629703 від 26.12.2024, серії ЕНА № 3751049 від 29.12.2024 а саме у графі 7 «До постанови додаються» не містять відомостей про технічний засіб, на якій було здійснено відеофіксацію адміністративних правопорушень та будьякі інші докази. Тобто вказане підтверджує той факт, що позивачем протиправно не здійснювалась відеофіксація правопорушень при винесенні постанов та процедуру винесення про накладення адміністративних стягнень серії ЕНА № 3629703 від 09.12.2024, серії ЕНА № 3629703 від 26.12.2024, серії ЕНА № 3751049 від 29.12.2024. Отже, позивач, у порушення вимог п. 5 розділу IІ Інструкції № 1026, не здійснив відеофіксацію події та взагалі не включив портативний відеореєстратор протягом чергування, не вів безперервної відеозйомки до її завершення; не зібрав всі докази для винесення постанови про адміністративні правопорушення, чим порушив ч. 2 ст. 251 КУпАП, що, у свою чергу, унеможливило притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки постанови винесені з порушенням процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності. Наслідком протиправності винесених постанов є анулювання, у зв`язку з невідповідністю нормам чинного законодавства, що підтверджується інформацією, викладеною у листі т.в.о. начальника УІАП ГУНП в Харківській області від 21.03.2025 №1150/119-27/02-2025. Вказує , що старшим сержантом поліції Тютюновим О.Д. складені постанови про накладеня адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 26.12.2024 серії ЕНА № 3733458 відносно ОСОБА_2 та від 29.12.2024 серії ЕНА № 3751049 відносно ОСОБА_3 , не відповідають складу вчиненого ними діяння (ч. 1 ст. 127 КУпАП замість ч. 5 ст. 121 КУпАП), отже є незаконними. Вважає , що застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень. Також. Вважає , що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо зобов`язання ГУНП в Харківській області поновити ОСОБА_1 на службі в поліції саме з 19.02.2025. Заявник був звільнений зі служби в поліції наказом ГУНП в Харківській області від 18.02.2025 № 79 о/с з 19.02.2025, тобто суд зобов`язав поновити на службі ОСОБА_1 в останній робочий день, та виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу за той день (за 19.02.2025), за який йому вже було виплачено грошове забезпечення. Також, вважає , що суд першої інстанції дійшов до помилково висновку стягнувши на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10000 грн, оскільки позивачем не надано належних підверджуючих документів на оплату послуг адвоката; розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом є завищеним та неспівмірним зі складністю справи Просить суд рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.10.2025 по справі №520/4901/25 скасувати, прийняти постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу , вказує , що доводи апеляційної скарги зводяться до не згоди відповідача з оцінкою обставин справи та доказів у справі, що на думку відповідача і є неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Висновки про вчинення позивачем дисциплінарного проступку здійснено відповідачем виключно на підставі припущень, без жодного належного та достатнього доказу. Посилаючись на обставини , викладенні у відзиві, просить суд апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області залишити без задоволення, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.10.2025 у справі № 520/4901/25 залишити без змін .

Позивачем та відповідачем до суду надані додаткові пояснення по справі.

Сторони належним чином повідомленні про час та дату судового засідання.

Представник відповідача підтримав вимоги та обґрунтування апеляційної скарги , наполягав на її задоволенні.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав свої заперечення проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції , доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи у їх сукупності вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що ОСОБА_1 , з 09.02.2021 обіймав посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 2 Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області.

22.01.2025 наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області прийнято наказ № 27 о/с про переміщення старшого сержанта поліції ОСОБА_1 на посаду поліцейського взводу № 2 роти швидкого реагування "Схід" полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області, звільнивши з посади поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 2 Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області.

22.01.2025 Головним управління Національної поліції в Харківській області було видано наказ № 293 "Про призначення та проведення службового розслідування".

Висновком службового розслідуванням від 07.02.2025 було встановлено, що 22.01.2025 до ГУНП в Харківській області надійшла доповідна записка начальника УГІ ГУНП в Харківській області полковника поліції Тюніна В.О. від 22.01.2025 № 144/119-15/01-2025, в якій містяться відомості про те, що 21.01.2025 до відділення поліції № 2 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області (далі відділення поліції № 2 ХРУП № 1) з Харківського управління ДВБ НП України на виконання доручення у кримінальному провадженні від 02.07.2024 №0002031, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 368, частиною другою статті 362, частиною третьою статті 369 КК України, надійшов запит щодо надання відеозаписів за 13.01.2025 з портативних відеореєстраторів поліцейських СРПП відділення поліції № 2 ХРУП № 1 старших сержантів поліції ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Згідно довідки начальника відділення поліції № 2 ХРУП № 1 полковника поліції ОСОБА_5 від 21.01.2025 № 636/119-94/01-2025 встановлено, що відеозаписи з портативних відеореєстраторів, які використовували вищевказані поліцейські під час несення служби з 09:00 13.01.2025 до 09:00 14.01.2025, відсутні.

В той же час встановлено, що наказом ГУНП в Харківській області від 22.01.2025 № 27о/с, поліцейські СРПП відділення поліції № 2 ХРУП № 1 старший сержант поліції ОСОБА_4 та старший сержант поліції ОСОБА_1 , відповідно до абзацу 2 пункту 2 частини першої статті 65 Закону України Про Національну поліцію, переміщені на посади поліцейських взводу № 2 роти швидкого реагування СХІД ППОП ГУНП в Харківській області, для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.

Наказом ГУНП в Харківській області від 22.01.2025 № 293 за відомостями, викладеними у доповідній записці начальника УГІ ГУНП в Харківській області полковника поліції ОСОБА_6 від 22.01.2025 № 144/119-15/01-2025, призначено службове розслідування.

Відповідно до вимог статті 70 Закону України Про Національну поліцію, статті 17 Дисциплінарного статуту, наказом ГУНП в Харківській області від 22.01.2025 № 293, поліцейських СРПП відділення поліції № 2 ХРУП № 1 старших сержантів поліції ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на період проведення службового розслідування відсторонено від виконання службових обов`язків, що було реалізовано наказом ГУНП в Харківській області від 24.01.2025 №30 о/с.

З метою встановлення причин та умов можливого вчинення дисциплінарних проступків з боку поліцейських відділення поліції № 2 ХРУП № 1, дисциплінарною комісією було досліджено адміністративно-правозастосовчу службову діяльність вищевказаного підрозділу за період з 01.11.2024 по 22.01.2025.

Проведеним моніторингом бази даних ІКС ІПНП встановлено, що за період з 01.11.2024 по 22.01.2025 під час несення служби старшими сержантами поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , винесено по 20 адміністративних постанов відносно осіб, які скоїли адміністративне правопорушення за частиною першою статті 127 КУпАП та на кожного з порушників накладено штраф у відповідності до санкцій передбачених КУпАП.

Відповідно до отриманих даних, винесено наступні постанови про накладення адміністративних стягнень, зокрема, старшим сержантом поліції ОСОБА_1 :

- серія ЕНА № 3513256 від 20.11.2024 відносно ОСОБА_8 , 1976 р.н.;

- серія ЕНА № 3513322 від 20.11.2024 відносно ОСОБА_9 , 1976 р.н.;

- серія НОМЕР_2 від 26.11.2024 відносно ОСОБА_10 , 1992 р.н.;

- серія ЕНА № 3568085 від 29.11.2024 відносно ОСОБА_11 , 1963 р.н.;

- серія ЕНА № 3608406 від 05.12.2024 відносно ОСОБА_12 , 1970 р.н.;

- серія ЕНА № 3607626 від 05.12.2024 відносно ОСОБА_13 , 1972 р.н.;

- серія ЕНА № 3629703 від 09.12.2024 відносно ОСОБА_14 , 1965 р.н.;

- серія ЕНА № 3641963 від 11.12.2024 відносно ОСОБА_15 , 1974 р.н.;

- серія ЕНА № 3681389 від 18.12.2024 відносно ОСОБА_16 , 1991 р.н.;

- серія ЕНА № 3695041 від 20.12.2024 відносно ОСОБА_17 , 2001 р.н.;

- серія ЕНА № 3714682 від 23.12.2024 відносно ОСОБА_18 , 1977 р.н.;

- серія ЕНА № 3734508 від 26.12.2024 відносно ОСОБА_19 , 1985 р.н.;

- серія ЕНА № 3734342 від 26.12.2024 відносно ОСОБА_20 , 1963 р.н.;

- серія ЕНА № 3733458 від 26.12.2024 відносно ОСОБА_2 , 1987 р.н.;

- серія ЕНА № 3736680 від 27.12.2024 відносно ОСОБА_21 , 1987 р.н.;

- серія ЕНА №3751049 від 29.12.2024 відносно ОСОБА_3 2001 р.н.;

- серія ЕНА №3847939 від 13.01.2025 відносно ОСОБА_22 1956 р.н.;

- серія ЕНА № 3869458 від 16.01.2025 відносно ОСОБА_23 1953 р.н.;

- серія ЕНА № 3880184 від 17.01.2025 відносно ОСОБА_24 , 1983 р.н.;

- серія ЕНА №3889137 від 19.01.2025 відносно ОСОБА_25 1962 р.н.;

23.01.2025 за вих. № 158/119-15-2024 головою дисциплінарної комісії з метою проведення всебічного, повного та об`єктивного службового розслідування до відділення поліції № 2 ХРУП № 1 направлено запит про надання завірених копій постанов про накладення адміністративних стягнень по справам про адміністративні правопорушення та адміністративних протоколів, складених поліцейськими СРПП відділення поліції № 2 ХРУП № 1 старшими сержантами поліції Туруліним А.О. та ОСОБА_1 за період з 01.11.2024 по 22.01.2025, а також наявних до них відеозаписів з портативних відеореєстраторів вказаних поліцейських під час здійснення ними документування правопорушень на місці його вчинення.

Вивченням наданих до дисциплінарної комісії копій постанов про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за частиною першою статті 127 КУпАП встановлено, що в 22 постановах зазначене одне і теж місце скоєння правопорушення, а саме: с. Коротич, 1-ий кілометр автодороги сполучення Харків-Красноград-Перещепіне. Відповідно до тексту електронних постанов у графі час та місце скоєння, суть та обставини правопорушення зазначено, що порушник перейшов проїздну частину дороги поза межами пішохідного переходу, чим порушив вимоги пункту 4.7 ПДР України (Порушення пішоходами правил переходу проїзної частини). До винесених електронних постанов будь-які докази не долучалися.

29.01.2025 членами дисциплінарної комісії проведено огляд прилеглої території до блокпоста розташованого на автодорозі М-29 сполучення Харків-Красноград-Перещепіне. Оглядом встановлено, що на ділянці автодороги, де розміщений блокпост дорожні знаки (попереджувальний знак 1.32 Пішохідний перехід та інформаційно-вказівний знак 5.38.1-5.38.2 Пішохідний перехід) або дорожня розмітка (1.14.1-1.14.3) за вимоги яких пішохід має перевагу у русі відсутні. Разом з тим на зазначеній ділянці автодороги відсутні дорожні конструкції у вигляді наземних або підземних пішохідних переходів.

Акт дослідження від 29.01.2025 № 198/119-15-2025 долучений до матеріалів службового розслідування.

Службовим розслідування встановлено, що відповідно до графіків несення служби особовим складом СРПП відділення поліції № 2 ХРУП № 1 поліцейські СРПП відділення поліції № 2 ХРУП № 1 старші сержанти поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_1 заступали на чергування у складі наряду ГРПП БАЙРАК-39 у період часу з 08:00 по 18:00 в наступні дні: 01.11.2024, 02.11.2024, 04.11.2024, 05.11.2024, 06.11.2024, 07.11.2024, 08.11.2024, 09.11.2024, 11.11.2024, 12.11.2024, 13.11.2024, 14.11.2024, 15.11.2024, 16.11.2024, 18.11.2024, 19.11.2024, 20.11.2024, 21.11.2024, 22.11.2024, 23.11.2024, 25.11.2024.

Крім того вищевказані поліцейські були залучені до несення служби в добовому наряді у складі ГРПП в наступні дні: 26.11.2024, 29.11.2024, 02.12.2024, 05.12.2024, 08.12.2024, 11.12.2024, 14.12.2024, 17.12.2024, 23.12.2024, 26.12.2024, 29.12.2024, 13.01.2025, 16.01.2025, 19.01.2025 та 22.01.2025.

Згідно довідки, наданої відділенням поліції № 2 ХРУП № 1, яка надійшла супровідним листом від 27.01.2025 № 810/119-94/20/01-2025, встановлено, що перед заступанням на добове чергування 26.11.2024, 29.11.2024, 02.12.2024, 05.12.2024, 08.12.2024, 11.12.2024, 14.12.2024, 17.12.2024, 23.12.2024, 26.12.2024 та 29.12.2024 старший сержант поліції ОСОБА_4 отримував портативний відеореєстратор № 8, а старший сержант поліції ОСОБА_1 у вказані дні отримував портативний відеореєстратор № 6.

В подальшому 13.01.2025, 16.01.2025, 19.01.2025 старший сержант поліції ОСОБА_4 отримував портативний відеореєстратор № 6, а старший сержант поліції ОСОБА_1 у вказані дні отримував портативний відеореєстратор № 8.

Вказане підтверджується журналами обліку видачі, повернення портативного відеореєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації відділення поліції № 2 ХРУП № 1 (інв. № 1832 розпочатий 03.05.2024 закінчений 31.12.2024 та інв. № 1871 розпочатий 01.01.2025).

Разом з тим, у довідці зазначено, що за вищевказані дні відеофіксація адміністративних правопорушень, які були виявлені під час несення служби поліцейськими СРПП старшими сержантами поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , на сервері для збору інформації (інв. № ) відсутня.

Як вбачається з матеріалів справи, враховуючи отриману інформацію в ході проведення службового розслідування, комісія прийшла до висновку, що старший сержант поліції ОСОБА_1 під час здійснення службових повноважень, пов`язаних з виявлення та документування адміністративних правопорушень, передбачених частиною першою статті 127 КУпАП, за жодним фактом відеофіксацію на службові портативні відеореєстратори не здійснював, що свідчить про систематичне порушення вимог пункту 5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 № 1026 (далі Інструкція).

З метою перевірки законності та обґрунтованості прийнятих рішень, а також достовірності внесених даних до постанов про накладення адміністративного стягнення, які були винесені старшими сержантами поліції ОСОБА_1 за період з 01.11.2024 по 22.01.2025, вибірково проведено опитування осіб, притягнутих до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 127 КУпАП.

Так, як вбачається з даних службового розслідування, опитаний ОСОБА_26 , 1975 р.н., пояснив, що він працює водієм на підприємстві Укрмет, яке розташоване в с. Пісочин, Харківського району, Харківської області. В середині грудня 2024 року у першій половині дня він рухався за кермом службового вантажного автомобіля DAF, н.з. НОМЕР_3 , з м. Пісочин в напрямку с. Нова Водолага. Проїжджаючи блокпост, який розташований на 1-ому кілометрі автодороги Харків-Красноград-Перещепіне, його транспортний засіб зупинили поліцейські. Останні пояснили, що зупинка здійснена за порушення ПДР України, а саме керування автомобілем з непристебнутим паском безпеки.

ОСОБА_27 зазначив, що під час спілкування з поліцейськими він надав документи, які надають право користування транспортним засобом та один з поліцейських повідомив, що за аналогічне правопорушення відносно нього вже виносилася постанова та, за його згодою, поліцейський виніс постанову з меншим штрафом у розмірі 255 гривень за перехід проїзної частини дороги поза межами пішохідного переходу. У вказаній електронній постанові ОСОБА_26 поставив свій підпис та отримав її копію, після чого через два дні сплатив штраф.

Опитаний ОСОБА_2 , 1987 р.н., пояснив, що 26.12.2024 року в післяобідній час він рухався за кермом автомобіля RENAULT TRAFIC, н.з. НОМЕР_4 , з м. Харкова у напрямку с. Старовірівка, Берестинського району. Проїжджаючи блокпост, який розташований на 1-ому кілометрі автодороги Харків-Красноград-Перещепіне його зупинили поліцейські та попрохали з`їхати на узбіччя, при цьому повідомили, що причиною зупинки є порушення ПДР України, а саме керування автомобілем з непристебнутим паском безпеки.

Зі слів ОСОБА_2 після зупинки на узбіччі дороги він надав поліцейському документи, які надають право користування транспортним засобом. Під час розмови поліцейський повідомив, що відносно нього буде винесена адміністративна постанова не за скоєне ним правопорушення, а за те що він перейшов проїздну частину дороги поза межами пішохідного переходу, а саме за частиною першою статті 127 КУпАП.

Також опитаний повідомив, що після винесення електронної постанови за частиною першою статті 127 КУпАП він поставив у ній свій підпис та отримав копію. В подальшому штраф по вказаній постанові у розмірі 255 гривень ним був сплачений через мобільний застосунок ПРИВАТ 24.

Опитаний ОСОБА_3 , 2001 р.н., пояснив, що 29.12.2024 в післяобідній час він рухався на автомобілі ВАЗ PRIORA, н.з. НОМЕР_5 з м. Харків у напрямку м. Дніпро. В населеному пункті Коротич на блокпосту, який розташований на автодорозі Харків-Красноград-Перещепіне він був зупинений поліцейськими за порушення ПДР України, а саме керування автомобілем з непристебнутим паском безпеки.

ОСОБА_3 зазначив, що після зупинки він надав документи на право керування транспортним засобом та поліцейський повідомив, що за вчинене ним правопорушення відносно нього буде винесена постанова про накладення адміністративного стягнення. Після чого опитаного для винесення постанови запросили у службовий автомобіль.

Як пояснив ОСОБА_3 , перебуваючи в службовому автомобілі, поліцейський запропонував винести постанову з меншим штрафом у розмірі 255 гривень за перехід проїзної частини дороги поза межами пішохідного переходу, а саме за частиною першою статті 127 КУпАП, на що він погодився. Після винесення електронної постанови він поставив у ній свій підпис та отримав копію. В подальшому штраф по вказаній постанові у розмірі 255 гривень ним був сплачений.

Опитаний ОСОБА_28 , 1967 р.н., пояснив, що 17.01.2025 близько 7:00 він за кремом власного автомобіля CHEVROLET AVEO, н.з. НОМЕР_6 , виїхав з м. Харкова в напрямку с. Буди, Харківського району. По дорозі на блокпосту, який розташований на автодорозі Харків-Красноград-Перещепіне, він був зупинений поліцейськими, яким для перевірки надав для ознайомлення документи, що посвідчують його особу та надають право користування транспортним засобом.

Зі слів ОСОБА_28 , під час спілкування один з поліцейських повідомив, що ним порушено ПДР України, через те, що під час керування автомобілем він не був пристебнутий паском безпеки та відносно нього буде винесена постанова про накладення адміністративного стягнення. Після винесення електронної постанови він поставив у ній свій підпис та отримав копію. Штраф по вказаній постанові він не сплатив через скрутне матеріальне становище.

Також, ОСОБА_28 вказав на те, що про тре, що відносно нього 17.01.2025 була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення передбачене частиною першою статті 127 КУпАП, а саме за перехід проїзної частини дороги поза межами пішохідного переходу, йому стало відомо лише під час спілкування з поліцейськими УГІ ГУНП в Харківській області. Відповідно до винесеної електронної постанови штраф складає 255 гривень.

Опитаний у ході службового розслідування ОСОБА_14 , 1965 р.н., пояснив, що у червні 2024 року він втратив паспорт громадянина України на своє ім`я та ніяких заходів по його відновленню не вживав.

Також він пояснив, що протягом грудня 2024 року відносно нього будь-яких постанов про адміністративні правопорушення або протоколів поліцейськими не складалися. Про те, щоб він вчиняв якісь адміністративні правопорушення протягом вказаного періоду та спілкувався з цього приводу з поліцейськими не пам`ятає.

Разом з тим, ОСОБА_14 пояснив, що окрім вулиць с. Коротича, Харківського району, які прилеглі до місця його мешкання та магазинів, які розташовані поруч він ніде більше не буває. Протягом останнього року поблизу автодороги сполучення Харків-Красноград-Перещепіне він не був так, як вказана дорога не знаходиться в пішій доступності.

Як вказує відповідач, вивченням пояснень отриманих під час службового розслідування встановлено, що водії ОСОБА_26 , ОСОБА_2 , ОСОБА_28 та ОСОБА_3 своїми діями (бездіяльністю) порушили вимоги пункту 2.3 в ПДР України (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки) користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки) за що передбачена адміністративна відповідальність частиною п`ятою статті 121 КУпАП.

В той же час, на місці виявлення вказаних правопорушень, поліцейськими СРПП відділення поліції № 2 ХРУП № 1 старшими сержантами поліції ОСОБА_1 та ОСОБА_7 відносно кожного порушника було винесено електронні постанови про накладення адміністративного стягнення за частиною першою статті 127 КУпАП.

На підставі викладеного, дисциплінарна комісія прийшла до висновку, що, зокрема, старшим сержантом поліції ОСОБА_1 під час розгляду адміністративних матеріалів у відношенні водіїв ОСОБА_26 , ОСОБА_2 , ОСОБА_28 та ОСОБА_3 та винесення за результатами розгляду електронних постанов про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, до вказаних постанов внесені недостовірні відомості щодо обставин вчинення ОСОБА_26 , ОСОБА_2 , ОСОБА_28 та ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, що у свою чергу призвело до приховування адміністративного правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 121 КУпАП. При цьому, відбулось безпідставне притягнення громадян до адміністративної відповідальності за порушення частини першої статті 127 КУпАП.

Крім того, у ході проведення службового розслідування, комісією не здобуто жодних даних, які б вказували на законність винесення 09.12.2024 та 24.12.2024 електронних постанов про накладення адміністративного стягнення за частиною першою статті 127 КУпАП відносно ОСОБА_29 .

Однак, в ході судового розгляду представник відповідача не зміг пояснити суду, чи були повернуті грошові кошти вищевказаними фізичним особам, які були сплачені останніми як адміністративне стягнення за результатом встановленого в ході службового розслідування факту безпідставного притягнення громадян до адміністративної відповідальності за порушення частини першої статті 127 КУпАП.

Також, представник відповідача під час судового розгляду пояснив суду, що підставою для призначення службового розслідування з метою встановлення причин та умов можливого вчинення дисциплінарного проступку з боку ОСОБА_1 була доповідна записка начальника УГІ ГУНП в Харківській обсласті полковника поліції Тюніна В.О. від 22.01.2025 року № 144/119-15/01-2025, в якій містяться відомості про те, що 21.01.2025 року до відділення поліції № 2 Харківського РУП № 1 ГУПП в Харківській області з Харківського управління ДВБ НП України на виконання доручення у кримінальному провадженні від 02.07.2024 року № 0002031, за ознаками кримінальних правопорушень, передбчених ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 362, ч. 3 ст. 369 КК України, надійшов запит щодо надання відеозаписів з 13.01.2025 року з портативних відеореєстраторів поліцейських СРПп відділення поліції № 2 ХРУП № 1 старших сержантів поліції ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Під час проведення службового розслідування до ГУНП в Харківській області за вх. № 1171сев (вх. УГІ від 31.01.2025 № 248вс) з Голосіївської окружної прокуратури міста Києва надійшов лист про те, що в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні від 02.07.2024 №0002031, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 368, частиною другою статті 362, частиною третьою статті 369 КК України, встановлений факт надання неправомірної вигоди ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 20000 гривень 13.01.2025 в с. Пісочин, Харківського району Харківської області невстановленим поліцейським СРПП за не притягнення до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, яке мало місце цього ж дня о 10:45 поблизу нефункціонуючого блокпосту, орієнтовні координати 49.9675695, 35.9952728.

З метою з`ясування обставин, викладених у листі Голосіївської окружної прокуратури міста Києва, членом дисциплінарної комісії інспектором ВП УГІ ГУНП в Харківській області майором поліції ОСОБА_31 05.02.2025 було здійснено телефонні дзвінки (н.т. НОМЕР_7 ) ОСОБА_32 , 1957 р.н., проте останній жодного разу не відповів (телефон знаходився поза зоною досяжності), в зв`язку з чим встановити обставини події, а також запропонувати надати пояснення в усній, або письмовій формі не виявилось можливим.

Таким чином встановити місцезнаходження та опитати ОСОБА_33 , у ході проведення службового розслідування, не надалося можливим.

У ході службового розслідування, позивачеві було запропоновано надати письмові або усні пояснення, на письмово викладені запитання.

Як вбачається з матеріалів службового розслідування, з вказаним переліком запитань старший сержант поліції ОСОБА_1 письмово ознайомився, однак, керуючись положеннями статті 63 Конституції України, від надання будь-яких пояснень відмовився. Крім того старший сержант поліції ОСОБА_1 в своєму поясненні додатково зазначив, що стосовно відомостей, викладених у листі Голосіївської окружної прокуратури міста Києва від 30.01.2025 вих. № 43-246-вих-25, він нічого пояснити не може, оскільки викладена інформація йому не відома та до зазначених в ній подій він не причетний. Автомобіль ЗАЗ Таврія у своїй власності опитаний не має та таким транспортним засобом не користується.

Опитаний в ході службового розслідування поліцейський СРПП відділення поліції № 2 ХРУП № 1 сержант поліції ОСОБА_34 повідомив, що 13.01.2025 о 09:00 він заступив на добове чергування у складі наряду ГРПП БАЙРАК-38 спільно з поліцейськими СРПП цього ж підрозділу старшими сержантами поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_1 . При цьому, в черговій частині підрозділу ними були отримані портативні відеореєстратори, а також планшетний пристрій в який під своїм логіном та паролем зайшов старший сержант поліції ОСОБА_35 .. Несення служби здійснювалося на службовому автомобілі TOYOTA PRIUS н.з. НОМЕР_8 (на синьому фоні), яким керував ОСОБА_1 .

Зі слів сержанта поліції ОСОБА_36 , цього дня приблизно об 11:00 їх екіпаж прибув на блокпост, який розташований в с. Коротич Харківського району на автодорозі М-29 сполучення Харків-Красноград-Перещепіне, для здійснення заходів по виявленню ухилятнів та СЗЧ, а також адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху. Під час перебування на блокпосту опитаний зупиняв транспортні засоби з метою пошуку ухилятнів та СЗЧ через планшетний пристрій. В цей час старші сержанти поліції ОСОБА_37 та ОСОБА_38 знаходилися поруч і також зупиняли транспортні засоби, які проїжджали через блокпост з метою перевірки у водіїв документів. Чи складали останні якісь адміністративні протоколи та постанови під час перебування на блокпосту сержанту поліції ОСОБА_39 не відомо. Особисто ним будь-яких адміністративних правопорушень виявлено не було.

Як зазначив сержант поліції ОСОБА_34 , під час спілкування на блокпосту з водіями та пасажирами транспортних засобів він використовував отриманий в черговій частині підрозділу портативний відеореєстратор, чи використовували їх ОСОБА_37 та ОСОБА_38 йому не відомо.

З пояснень сержанта поліції ОСОБА_36 стало відомо, що за час перебування на блокпосту особисто він не зупиняв вантажний автомобіль DAF н.з. НОМЕР_9 з напівпричепом. Протягом всього часу старші сержанти поліції ОСОБА_1 та ОСОБА_7 зупиняли якісь легкові та вантажні автомобілі, але чи зупиняли вони автомобіль DAF н.з. НОМЕР_9 опитаний сказати не може так, як весь час був зайнятий перевіркою осіб та автомобілів. Ніхто з них за дві години перебування на блокпосту з місця не від`їжджав та їх екіпаж не розділявся. Приблизно о 12:30 наряд ГРПП БАЙРАК-38, у повному складі направився до відділення поліції № 2 ХРУП № 1, на той час на прилеглій території блокпоста, ніяких транспортних засобів не залишалось. По прибуттю сержант поліції ОСОБА_34 зайшов у приміщення підрозділу, а старші сержанти поліції ОСОБА_1 та ОСОБА_7 залишалися в службовому автомобілі. Через 15 хвилин сержант поліції ОСОБА_34 повернувся в автомобіль та вони разом поїхали патрулювати по місту.

Разом з тим сержант поліції Петренко Д.А. повідомив, що в своєму володінні або користуванні автомобіля ЗАЗ Таврія він не має, наскільки йому відомо старші сержанти поліції ОСОБА_1 та ОСОБА_7 також.

Опитаний начальник СРПП відділення поліції № 2 ХРУП № 1 майор поліції ОСОБА_40 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , освіта вища, спеціальний жетон № 0083054, уродженець м. Харків, в НП України з 07.11.2015 по теперішній час, на посаді з 06.03.2024, діючих дисциплінарних стягнень немає, характеризується позитивно) пояснив, що 21.01.2025 від керівництва відділення поліції №2 ХРУП №1 йому стало відомо про факт порушення службової дисципліни 13.01.2025 з боку поліцейських СРПП вказаного підрозділу старших сержантів поліції ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , однак обставини подій, які відбулися цього дня за участю зазначених поліцейських опитаному не відомі.

Також майор поліції ОСОБА_41 повідомив, що керівництвом підрозділу особовому складу доводились вимоги керівництва НПУ та ГУНП в Харківській області щодо безумовного дотримання законодавства і недопущення фактів порушення службової дисципліни в тому числі і старшим сержантам поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , про що свідчать відомості про ознайомлення.

Як вказано в матеріалах службового розслідування, зі слів майора поліції ОСОБА_42 йому відомі вимоги Закону України Про Національну поліцію, Дисциплінарного статуту та вимоги пункту 2 розділу V Порядку діяльності секторів адміністративної практики територіальних (відокремлених) підрозділів ГУНП в Харківській області, затвердженого наказом ГУНП в Харківській області від 28.11.2023 № 2235.

Разом з тим майор поліції ОСОБА_41 зазначив, що підпорядковані йому поліцейські по закінченню несення служби передають йому або його заступникові матеріали про адміністративні правопорушення для перевірки якості їх складання наявності до них додатків, після чого передаються відповідальній особі за станом ведення діловодства у справах про адміністративні правопорушення для внесення їх до ІКС ІПНП. В разі виявлення недоліків, про це відразу вказувалося поліцейським та вживалися заходи до їх усунення.

Як пояснив майор поліції ОСОБА_41 у період з 01.12.2024 по 15.12.2024, відповідно до наказу ГУНП в Харківській області від 22.11.2024 № 2502 Про проведення профілактичних заходів під умовною назвою Помітний пішохід на території Харківської області проходив практичний етап профілактичних заходів в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху під умовною назвою Помітний пішохід, де метою заходів було визначено виявлення та попередження вимог пункту 4.4 ПДР України, проведення роз`яснювальної робота з пішоходами тощо. В зв`язку з чим для досягнення вказаної мети поліцейським СРПП підпорядкованого підрозділу вказувалося на необхідності виконання вимог вищевказаного наказу ГУНП в Харківській області.

Відповідно до пояснення майора поліції ОСОБА_42 , за час проходження служби старші сержанти поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_1 працювали продуктивно, не рахуючись з особистим часом. Порушень дисципліни та законності не допускали.

Також майор поліції ОСОБА_41 зазначив, що йому не відомі факти викладені у поясненнях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_26 , ОСОБА_28 та ОСОБА_14 .

Опитаний заступник начальника СРПП відділення поліції № 2 ХРУП № 1 капітан поліції ОСОБА_43 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , освіта вища, спеціальний жетон № 0080383, уродженець с. Геніївка, Зміївського району Харківської області, в НП України з 07.11.2015 по теперішній час, на посаді з 02.03.2021, діючих дисциплінарних стягнень немає, характеризується позитивно) надав пояснення аналогічні за змістом з поясненнями майора поліції ОСОБА_41 та окремо зазначив, що ним особисто постійно здійснювалася перевірка повноти та якості адміністративних матеріалів зокрема передбачених статтями 124, 130, 183, 173-2 та частинами четвертої, п`ятої статті 126 КУпАП, зібраних поліцейськими СРПП. Постанови про накладення адміністративного стягнення винесені старшими сержантами поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перевірялись при їх надходженні та зауважень не було. Також капітан поліції ОСОБА_44 зауважив, що перевірка наявності долучених доказів (відеозаписи з нагрудних відеореєстраторів, автомобільних відеореєстраторів тощо) до адміністративних матеріалів ним не здійснювалась.

Опитаний заступника начальника відділення поліції № 2 з превентивної діяльності ХРУП № 1 майор поліції ОСОБА_45 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , освіта вища, спеціальний жетон № 0082529, уродженець м. Мерефа, Харківського району Харківської області, в НП України з 07.11.2015 по теперішній час, на посаді з 21.02.2024, діючих дисциплінарних стягнень немає, характеризується позитивно) пояснив, що 21.01.2025 від керівника відділення поліції №2 ХРУП №1 йому стало відомо про факт порушення службової дисципліни, що мав місце 13.01.2025 з боку поліцейських СРПП старших сержантів поліції ОСОБА_1 та ОСОБА_7 .

Як зазначив майор поліції ОСОБА_46 , керівництвом підрозділу та ним особисто неодноразово до підпорядкованого особового складу доводились вимоги керівництва НПУ та ГУНП в Харківській області, щодо безумовного дотримання законодавства і недопущення фактів порушення службової дисципліни, в тому числі і старшим сержантам поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Крім того на протязі останнього часу до особового складу СРПП неодноразово доводились та вживались заходи щодо виконання вимог передбачених Інструкцією, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 № 1026 та вказівки щодо забезпечення виконання вимог зазначеної інструкції.

Зі слів майора поліції ОСОБА_47 йому відомі вимоги Закону України Про Національну поліцію, Дисциплінарного статуту та Порядку діяльності секторів адміністративної практики територіальних (відокремлених) підрозділів ГУНП в Харківській області, затвердженого наказом ГУНП в Харківській області від 28.11.2023 № 2235, вказаними нормативними актами він повсякденно керується у службовій діяльності.

Також опитаний повідомив, що керівництвом СРПП на постійній основі здійснювалася перевірка повноти та якості адміністративних матеріалів, зібраних поліцейськими СРПП. Питання щодо повноти та якості адміністративних матеріалів щомісяця заслуховуються на оперативних нарадах, що підтверджується протоколами нарад № 34 від 24.10.2024, № 38 від 26.11.2024, № 40 від 18.12.2024 та № 4 від 21.01.2025. Виявлені недоліки під час перевірки матеріалів про адміністративне правопорушення складених поліцейськими підпорядкованого підрозділу та шляхи їх усунення постійно доводяться до особового складу.

Разом з тим майор поліції ОСОБА_46 пояснив, що на виконання вимог наказу ГУНП в Харківській області від 22.11.2024 № 2502, Про проведення профілактичних заходів під умовної назвою Помітний пішохід, всьому особовому складу доводились його вимоги та зазначалось про необхідність виявлення та документування фактів порушення ПДР України пішоходами.

Також майор поліції ОСОБА_46 зазначив, що йому не відомі факти викладені у поясненнях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_26 , ОСОБА_28 та ОСОБА_14 .

Опитаний начальник відділення поліції № 2 ХРУП № 1 полковник поліції ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , освіта вища, спеціальний жетон № 0083634, уродженець смт Жденієво, Воловецького району Закарпатської області, в НП України з 07.11.2015 по теперішній час, на посаді з 23.05.2022, діючих дисциплінарних стягнень немає, характеризується позитивно) надав пояснення аналогічні за змістом з поясненнями майора поліції ОСОБА_47 та додав, що про факт порушення службової дисципліни з боку поліцейських СРПП підпорядкованого підрозділу старшим сержантом поліції ОСОБА_1 та старшим сержантом поліції ОСОБА_7 , який мав місце 13.01.2025 йому стало відомо 21.01.2025 від керівництва ГУНП в Харківській області.

Таким чином, службовим розслідуванням встановлено, що поліцейський взводу № 2 роти швидкого реагування СХІД ППОП ГУНП в Харківській області старший сержант поліції ОСОБА_1 , у період часу з 09.02.2021 по 22.01.2025, перебуваючи на посаді поліцейського СРПП відділення поліції № 2 ХРУП № 1, 09.12.2024 о 07:53 під час несення служби у складі наряду ГРПП БАЙРАК-37, перебуваючи на 461 кілометрі автодороги Харків-Київ-Довжанський, виніс електронну постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 3629703 за частиною першою статті 127 КУпАП відносно ОСОБА_29 , однак не здійснював відеофіксацію скоєного правопорушення та розгляд справи вказаної події за допомогою службового портативного відеореєстратора № 6, який 08.12.2024, відповідно до записів у журналі обліку видачі, повернення портативного відеореєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації відділення поліції № 2 Харківського РУП № 1 (інв. № 1832), ним було отримано в черговій частині підрозділу. Своїми діями старший сержант поліції ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 5 розділу II Інструкції, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 № 1026, в частині не включення портативного відеореєстратора з моменту початку виконання службових обов`язків та не ведення безперервної відеозйомки до їх завершення, що одночасно призвело до порушення вимог пункту 1 частини першої статті 18 Закону України Про Національну поліцію в частині недотримання нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції. За вказане порушення до старшого сержанта поліції ОСОБА_1 доцільно застосувати дисциплінарне стягнення у виді суворої догани.

Також, старший сержант поліції ОСОБА_1 , 26.12.2024 о 14:06 під час несення служби у складі наряду ГРПП БАЙРАК-38, перебуваючи на блокпосту, який розташований в с. Коротич, 1-ий кілометр автодороги сполучення Харків-Красноград- Перещепіне, виніс електронну постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 3629703 за частиною першою статті 127 КУпАП відносно ОСОБА_2 , однак не здійснював відеофіксацію скоєного правопорушення та розгляд вказаної справи за допомогою службового портативного відеореєстратора № 6, який 26.12.2024, відповідно до записів у журналі обліку видачі, повернення портативного відеореєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації відділення поліції № 2 Харківського РУП № 1 (інв. № 1832), ним було отримано в черговій частині підрозділу. Своїми діями старший сержант поліції ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 5 розділу II Інструкції № 1026, в частині не включення портативного відеореєстратора з моменту початку виконання службових обов`язків та не ведення безперервної відеозйомки до їх завершення. За вказане порушення до старшого сержанта поліції ОСОБА_1 доцільно застосувати дисциплінарне стягнення у виді суворої догани.

Разом з тим, старший сержант поліції ОСОБА_1 , 29.12.2024 об 11:54 під час несення служби у складі наряду ГРПП БАЙРАК-38, перебуваючи на блокпосту, який розташований в с. Коротич, 1-ий кілометр автодороги сполучення Харків- Красноград-Перещепіне, виніс електронну постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 3751049 за частиною першою статті 127 КУпАП відносно ОСОБА_3 , однак не здійснював відеофіксацію скоєного правопорушення та розгляд вказаної справи за допомогою службового портативного відеореєстратора № 6, який 29.12.2024, відповідно до записів у журналі обліку видачі, повернення портативного відеорєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації відділення поліції № 2 ХРУП № 1 (інв. № 1832), ним було отримано в черговій частині підрозділу. Своїми діями старший сержант поліції ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 5 розділу II Інструкції № 1026, в частині не включення портативного відеореєстратора з моменту початку виконання службових обов`язків та не ведення безперервної відеозйомки до їх завершення. За вказане порушення до старшого сержанта поліції ОСОБА_1 доцільно застосувати дисциплінарне стягнення у виді суворої догани.

Окрім того, 26.12.2024 о 14:03 старший сержант поліції ОСОБА_1 , під час добового чергування у складі наряду ГРПП БАЙРАК-38, будучи наділеним повноваженнями, визначеними у пункті 3 частини першої статті 23 Закону України Про Національну поліцію, в частині вжиття заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень, перебуваючи на блокпосту, який розташований в с. Коротич, 1-ий кілометр автодороги сполучення Харків-Красноград-Перещепіне зупинив автомобіль RENAULT TRAFIC, н.з. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_2 та виніс відносно останнього електронну постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 3733458 за частиною першою статті 127 КУпАП, наклавши адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень за правопорушення, яке ОСОБА_2 не вчиняв. Цими діями старший сержант поліції ОСОБА_1 порушив принцип діяльності поліції - законність, визначений частиною першою статті 8 Закону України Про Національну поліцію та положення частини другої статті 19 Конституції України в частині вчинення дій за межами наданих повноважень, що призвело до порушення Присяги працівника поліції, визначеної частиною першою статті 64 Закону України Про Національну поліцію в частині невірного служіння Українському народу, недотримання законів України, не повага до прав людини, честі Держави, негідного несення високого звання поліцейського та несумлінного виконання службових обов`язків. За вказане порушення, вчинене 26.12.2024, до старшого сержанта поліції ОСОБА_1 доцільно застосувати дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Також, 29.12.2024 о 11:51 старший сержант поліції ОСОБА_1 , під час добового чергування у складі наряду ГРПП БАЙРАК-38, будучи наділеним повноваженнями, визначеними у пункті 3 частини першої статті 23 Закону України Про Національну поліцію, в частині вжиття заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень, перебуваючи на блокпосту, який розташований в с. Коротич, 1-ий кілометр автодороги сполучення Харків-Красноград-Перещепіне за порушення пункту 2.3 в ПДР України (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки), зупинив автомобіль ВАЗ PRIORA, н.з. НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_3 та виніс відносно останнього електронну постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 3751049 за частиною першою статті 127 КУпАП, наклавши адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень за правопорушення, яке ОСОБА_3 не вчиняв.

Цими діями старший сержант поліції ОСОБА_1 порушив принцип діяльності поліції - законність, визначений частиною першою статті 8 Закону України Про Національну поліцію та положення частини другої статті 19 Конституції України в частині вчинення дій за межами наданих повноважень, що призвело до порушення Присяги працівника поліції, визначеної частиною першою статті 64 Закону України Про Національну поліцію в частині не вірного служіння Українському народу, недотримання законів України, не повага до прав людини, честі Держави, негідного несення високого звання поліцейського та не сумлінного виконання службових обов`язків. За вказане порушення, вчинене 29.12.2024, до старшого сержанта поліції ОСОБА_1 доцільно застосувати дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Відповідно до матеріалів службового розслідування, за сукупністю вчинених дисциплінарних проступків до старшого сержанта поліції ОСОБА_1 доцільно застосувати дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , під час проведення службового розслідування не встановлено.

Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 08.02.2025 № 161 "Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Харківській області, до позивача - поліцейського взводу № 2 роти швидкого реагування СХІД ППОП ГУНП в Харківській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

У зв`язку з реалізацією вказаного дисциплінарного стягнення 18.02.2025 року Головним управління Національної поліції в Харківській області прийнято наказ № 80 о/с про звільнення старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського взводу № 2 роти швидкого реагування Схід полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області, з 19.02.2025.

Не погодившись з вищенаведеними наказами , позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції , зважаючи на те, що судом встановлено передчасність висновків відповідача про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за фактом подій, які були встановлені в ході службового розслідування, на підставі зібраних та досліджених доказів які наявні в матеріалах справи, дійшов до висновку про визнання протиправними та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області від 08.02.2025 № 161 "Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Харківській області", в частині застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції до поліцейського взводу № 2 роти швидкого реагування СХІД ППОП ГУНП в Харківській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 та наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області від 18.02.2025 №80 о/с про звільнення, у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського взводу № 2 роти швидкого реагування Схід полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області, з 19.02.2025. Посилаючись на вимоги ст. 235 КЗпП України , суд першої інстанції дійшов висновку, що порушене право позивача підлягає відновленню шляхом поновлення старшого сержанта поліції ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді поліцейського взводу № 2 роти швидкого реагування Схід полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області, з 19.02.2025 та стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.02.2025 по день поновлення на службі, виходячи із середньоденного заробітку за останні два місяці - 455,37 грн (чотириста п`ятдесят п`ять гривень 37 копійок). Також, суд першої інстанції допустив до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді поліцейського взводу № 2 роти швидкого реагування Схід полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області, з 19.02.2025 та стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення в межах суми стягнення за один місяць.

Колегія суддів частково не погоджується з висновком суду першої інстанції , виходячи з наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України Про Національну поліцію.

Стаття 18 Закону України Про Національну поліцію визначає основні обов`язки поліцейського, зокрема, відповідно до ч. 1 Закону, поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначає Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України Про Дисциплінарний статут Національної поліції України від 15.03.2018 №2337-VIII.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України Про Національну поліцію, зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України Про Національну поліцію, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України Про Національну поліцію, підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Частиною 1 ст. 11 Дисциплінарного статуту Національної поліції України передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

Частиною 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, встановлено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Указом Президента України №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому воєнний стан в Україні було продовжено та триває наразі.

Проведення службового розслідування в період дії воєнного стану врегульовано розділом V Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Дисциплінарного статуту Національної поліції України у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Службове розслідування призначається та проводиться у формі письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 та абз. 1 ч. 2 ст. 29 Дисциплінарного статуту Національної поліції України у разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого - звільнення зі служби в поліції.

У висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку (ч. 1 ст. 19).

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби. Обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є: 1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; 2) попередня бездоганна поведінка; 3) високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород; 4) вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди; 5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; 6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.

Обставинами, що обтяжують відповідальність поліцейського, є: 1) вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння; 2) вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення; 3) вчинення дисциплінарного проступку умисно на ґрунті особистої неприязні до іншого поліцейського, службовця, у тому числі керівника, чи помсти за дії чи рішення стосовно нього; 4) настання тяжких наслідків, у тому числі збитків, завданих вчиненням дисциплінарного проступку; 5) вчинення дисциплінарного проступку на ґрунті ідеологічної, релігійної, расової, етнічної, гендерної чи іншої нетерпимості (ч.ч. 3, 4, 6 ст. 19).

Частинами 8-9 ст. 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України встановлено, що під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби. За кожен дисциплінарний проступок не може застосовуватися більше одного дисциплінарного стягнення. Якщо поліцейський вчинив кілька дисциплінарних проступків, стягнення застосовується за сукупністю вчинених дисциплінарних проступків та враховується під час визначення виду дисциплінарного стягнення.

З наведеного можна зробити висновок, що лише за умов дійсного вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, за наявності його вини та після належного доведення таких обставини у ході відповідного службового розслідування, на таку особу, в порядку й у строки, що визначені чинним законодавством України, може бути накладено дисциплінарне стягнення, вид якого залежить від тяжкості проступку та інших істотних обставин справи.

Тобто, обов`язковому встановленню, підлягає у першу чергу факт вчинення конкретного проступку певною особою. Окрім того, має бути встановлено не лише факт певного порушення, а й вчинення його відповідною особою саме всупереч своїм службовим обов`язкам. При цьому, одним із істотних елементів, який передує накладенню дисциплінарного стягнення, є доведена вина такої особи по невиконанню чи неналежному виконанню покладених на неї обов`язків і така провина у вчиненні дисциплінарного проступку повинна проявлятися у вигляді прямого чи опосередкованого наміру. Таким чином, має бути доведено, що працівник хотів чи свідомо допускав настання несприятливих наслідків, не дотримався своїх службових обов`язків, чим спричинив відповідне порушення.

Верховним Судом у постанові від 20.05.2021 по справі №420/2916/20 зазначено про те, що за Дисциплінарним статутом, підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни, які свідчать про його низькі морально-ділові якості, що суперечать інтересам законності, компрометують звання поліцейського.

Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією порушника дисципліни.

Таким чином, службове розслідування - це комплекс заходів, які здійснюються в межах відомчої компетенції з метою уточнення причин та умов, що сприяли вчиненню дисциплінарного проступку, встановлення ступеня вини особи, яка його вчинила.

Мета службового розслідування полягає в тому, щоб повністю, об`єктивно та всебічно встановити: обставини (час, місце) і наслідки правопорушення, з приводу якого було призначено розслідування; осіб, винних у правопорушенні, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли негативним наслідкам або створювали загрозу їх спричинення; наявність причинного зв`язку між неправомірним діянням особи, щодо якої призначено службове розслідування, та його наслідками; причини правопорушення та умови, що сприяли правопорушенню; вимоги законів чи інших нормативно-правових актів, розпорядчих документів або службових обов`язків, що були порушені; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення, та мотиви протиправної поведінки працівника і його ставлення до вчиненого.

З матеріалів справи вбачається , що фактично підставою звільнення позивача слугували наступні підстави:

1) частини другої статті 19 Конституції України;

2) частини першої статті 8, пункту 1 частини першої статті 18, частини першої статті 64 Закону України Про Національну поліцію;

3) пункту 5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України від 18.12.2018 №1026 (Інструкція, затверджена Наказом МВС від 18.12.2018 № 1026).

У висновку службового розслідування та наказі від 08.02.2025 № 161 зазначено , що порушення пункту 5 розділу II Інструкції виразилось у нездійсненні відео фіксації правопорушення та розгляду справи події за допомогою службового портативного відеореєстратора , тобто не включення портативного відеореєстратора з моменту початку виконання службових обов`язків та не ведення безперервної відеозйомки до їх завершення.

Як доказ не включення позивачем відеореєстратора відповідач у висновку службового розслідування зазначає відсутність інформації на сервері для збору інформації з посиланням на довідку надану відділенням поліції № 2 ХРУП №1.

Так, згідно довідки наданої відділенням поліції № 2 ХРУП №1, яка надійшла супровідним листом від 27.01.2025 №81Q/119-94/20/01-2025, перед заступанням на добове чергування 08.12.2024, 26.12.2024, 29.12.2024 позивач, старший сержант поліції ОСОБА_1 , отримував портативний відеореєстратор №6.

Вказане підтверджується журналами обліку видачі, повернення портативного відеореєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації відділення поліції № 2 ХРУП №1 (інв. №1832 розпочатий 03.05.2024, закінчений 31.12.2024 та інв. №1871, розпочатий 01.01.2025).

Також, у довідці зазначено, що за вищевказані дні відеофіксація адміністративних правопорушень, які були виявлені під час несення служби поліцейським СРПП старшим сержантом поліції ОСОБА_1 на сервері для збору інформації (інв. ) відсутня.

Тобто, колегія суддів звертає увагу , що зміст довідки наданої відділенням поліції № 2 ХРУП №1 не свідчить про не включення ОСОБА_1 портативного відеореєстратора з моменту початку виконання службових обов`язків та не ведення безперервної відеозйомки до їх завершення.

Вказана довідка свідчить про факт відсутності на сервері для збору інформації (інв. ) відеофіксації адміністративних правопорушень за вищевказані дні, які були виявлені під час несення служби поліцейським СРПП старшим сержантом поліції ОСОБА_1 .

При цьому , з матеріалів справи вбачається , що до повноважень позивача не входить вивантаження інформації на сервер.

Згідно з наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18.12.2018 «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» (Розділ VIII Інструкції):

1. Вивантаження відеозаписів з карт пам`яті портативних відеореєстраторів та відеореєстраторів, установлених на службових транспортних засобах, БпЛА, на сервер зберігання відеозаписів здійснюється шляхом приєднання карти пам`яті до спеціального обладнання в автоматичному режимі за допомогою спеціального програмного забезпечення або в інший спосіб, визначений виробником до такого сервера.

2. Відеозаписи автомобільних та стаціонарних систем зберігаються на сервері у визначений виробником спосіб.

3. Строк зберігання відеозаписів становить:

1) з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах, БпЛА, - 30 діб;

2) з автомобільної або стаціонарної системи залежно від технічних характеристик - не менше 30 діб;

3) у стаціонарних системах, які використовуються під час відбору кандидатів на службу до поліції, - 60 діб;

4) під час проведення поліцейськими навчальних занять та навчальних зборів зі службової підготовки - встановлюється керівником навчань.

Згідно до п. 6 розділу II Інструкції, після прибуття до місця постійної дислокації портативний відеореєстратор або карта пам`яті передається відповідальній особі.

Таким чином ОСОБА_1 не є особою відповідальною за вивантаження відеозаписів на сервер зберігання відеозаписів.

Колегія суддів звертає увагу , що жодних документів (актів, доповідних тощо) щодо відсутності відеозаписів під час повернення позивачем відеореєстраторів ні в ході службового розслідуванні , ні до матеріалів справи не надано.

Також, матеріали службового розслідування не містять доказів нездійснення ОСОБА_1 відеофіксації правопорушення та розгляду справи події за допомогою службового портативного відеореєстратора, тобто не включення ОСОБА_1 портативного відеореєстратора з моменту початку виконання службових обов`язків та не ведення безперервної відеозйомки до їх завершення.

Щодо посилання відповідача на те , що факт не здійснення відеофіксації правопорушень та процедури винесення постанов про накладення адміністративних стягнень підтверджується відсутністю у постановах про адміністративні правопорушення серії ЕНА № 3629703 від 09.12.2024, серії ЕНА № 3629703 від 26.12.2024, серії ЕНА № 3751049 від 29.12.2024 відомостей про технічний засіб, на якій було здійснено відеофіксацію адміністративних правопорушень та будь-які інші докази колегія суддів зазначає , що не зазначення в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис не підтверджує не включення ОСОБА_1 портативного відеореєстратора з моменту початку виконання службових обов`язків та не ведення безперервної відеозйомки до їх завершення, а свідчить лише про не відображення відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, тобто недотримання поліцейським порядку оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху .

Зі службового розслідування вбачається , що позивача не притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення правил (порядку) оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Таким чином, висновки про порушення позивачем п. 5 розділу II Інструкції здійснені відповідачем без належного з`ясування обставин наявності ідентифікатора роботи відеореєстратора позивача за перевіряємий період, зважаючи на характер вибірковості перевірки відеозаписів під час проведеного службового розслідування.

Враховуючи вищевказані обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності фактів відсутності відеозаписів під час повернення позивачем відеореєстраторів та не включення позивачем відеореєстратора з моменту початку виконання службових обов`язків до їх завершення за весь період виконання службових обов`язків з 20.11.2024 року по 19.01.2025 року, з огляду на їх не суцільний характер перевірки.

Щодо встановлено в ходів службового розслідування прийняття позивачем 26.12.2024, 29.12.2024 відносно громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 електронних постанови про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, яке ними не вчинялося колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначає відповідач вказані висновки здійснено виключно на підставі опитування вищевказаних громадян.

Службовим розслідуванням встановлено, що вказані громадяни ОСОБА_2 і ОСОБА_3 поставили свій підпис в електронній постанові, що свідчить про їх згоду з відомостями викладеними в ній. ОСОБА_2 і ОСОБА_3 сплатили суми штрафів, зазначені в електронних постановах .

Доводи відповідача про те, що підпис в постанові не означає згоду з порушенням, а поліцейський повинен був скласти постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за частиною 5 статті 121 КУпАП, за що передбачений штраф у розмірі 510,00 грн. і в цьому випадку, ці постанови були б складені у відповідності до обставин вчинення правопорушення, отже були б законними є припущеннями відповідача, які не є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України.

Натомість, за приписами чинного законодавства ( ст. 288 КУпАП) постанова у справі про адміністративне правопорушення, у даному випадку, може бути оскаржена у вищестоящий орган або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, з особливостями, встановленими Кодексом України про адміністративні правопорушення та в строки, встановлені ст. 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Також, колегія суддів зазначає, що опитування, як вказує сам відповідач, вибірково з декількох осіб, відносно яких в ці дні було складено постанови, не є доказом безпідставного притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, єдиним законним доказом безпідставного притягнення до адміністративної відповідальності є відповідне рішення вищестоящого органу, за результатом розгляду скарги або судове рішення, що набрало законної сили.

Такий доказ безпідставного притягнення до адміністративної відповідальності як опитування чинним законодавством не передбачений.

Тим більше, що опитано осіб, відносно яких поліцейським прийнято постанову про адміністративне правопорушення, які мають своє суб`єктивне відношення як до поліцейського так і до обставин.

А тому висновки про безпідставність притягнення до відповідальності зі слів цих осіб, не відповідають приписам чинного законодавства України.

Крім того суд зазначає, що згідно Висновку службового розслідування, відібрано пояснення майора поліції ОСОБА_41 , який у своїх поясненнях зазначив, що підпорядковані йому поліцейські по закінченню несення служби передають йому або його заступникові матеріали про адміністративні правопорушення для перевірки якості їх складання, наявності до них додатків, після чого передаються відповідальній особі за станом ведення діловодства у справах про адміністративні правопорушення для внесення їх до ІКС ІПНП. В разі виявлення недоліків, про це відразу вказувалося поліцейським та вживалися заходи до їх усунення. Йому не відомі факти, викладені у поясненнях ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .

Такі самі пояснення надано заступником начальника СРГІП відділення поліції № 2 ХРУП № 1 капітаном поліції ОСОБА_48 , який також окремо зазначив, що ним особисто постійно здійснювалася перевірка повноти та якості адміністративних матеріалів. Постанови про накладення адміністративного стягнення, винесені ОСОБА_1 перевірялись при їх надходженні та зауважень не було.

Крім того , поясненнями вказаних поліцейських, а також поліцейських ОСОБА_47 та ОСОБА_5 підтверджено факт того, що саме в цей період проходив практичний етап профілактичних заходів в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху під назвою Помітний пішохід, де метою виявлення та попередження порушень було проведення роз`яснювальної роботи з пішоходами.

Тобто, особи у підпорядкуванні яких перебував позивач підтвердили відсутність зауважень до постанов, прийнятих ОСОБА_1 та наявність заходів спрямованих саме попередження порушень пішоходами.

Але такі пояснення не було враховано відповідачем під час висновків про наявність вини позивача у вчиненні дисциплінарного проступку, як і не враховано відсутність оскарження постанов про адміністративні правопорушення.

Щодо доводів апелянта з посиланням на те , що відповідачем було прийнято рішення про анулювання вказаних постанов як превентивний захід з метою недопущення скасування постанов про адміністративні правопорушення у судовому порядку , оскільки в ході службового розслідування були встановлені порушення службової дисципліни з боку позивача при винесенні постанов про адміністративні правопорушення колегія суддів зазначає , що чинним законодавством постанова про притягнення до адміністративної відповідальності може бути скасована тільки в порядку її оскарження, визначеного ст 288 КУпАП, що передбачає прийняття уповноваженою особою чи судом рішення за наслідком перегляду. Тобто , за відсутності такого рішення постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є чинною та правомірною, а особа вважається такою, що вчинила правопорушення. Такої процесуальної чи іншої дії як анулювання постанови чинним законодавством не передбачено.

Доказів скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності від 26.12.2024 серії ЕНА № 3733458 відносно ОСОБА_2 та від 29.12.2024 серії ЕНА № 3751049 відносно ОСОБА_3 відповідачем до матеріалів справи не надано.

Враховуючи відсутність доказів в підтвердження встановлених в ході службового розслідування порушень ОСОБА_1 принципів діяльності поліції - законність, визначений частиною першою статті 8 Закону України Про Національну поліцію та положення частини другої статті 19 Конституції України в частині вчинення дій за межами наданих повноважень, що призвело до порушення Присяги працівника поліції, визначеної частиною першою статті 64 Закону України Про Національну поліцію в частині невірного служіння Українському народу, недотримання законів України, не повага до прав людини, честі Держави, негідного несення високого звання поліцейського та несумлінного виконання службових обов`язків, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправними та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області від 08.02.2025 № 161 "Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Харківській області", в частині застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції до поліцейського взводу № 2 роти швидкого реагування СХІД ППОП ГУНП в Харківській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 та наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області від 18.02.2025 №80 о/с про звільнення, у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського взводу № 2 роти швидкого реагування Схід полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області, з 19.02.2025.

При цьому , колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині поновлення старшого сержанта поліції ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді поліцейського взводу № 2 роти швидкого реагування «Схід» полку поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Харківській області, з 19.02.2025, в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області, за рахунок бюджетних асигнувань, на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.02.2025 по день поновлення на службі, виходячи із середньоденного заробітку за останні два місяці - 455,37 грн (чотириста п`ятдесят п`ять гривень 37 копійок) та в частині допущення до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді поліцейського взводу № 2 роти швидкого реагування «Схід» полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області, з 19.02.2025, виходячи з наступного.

Верховний Суд України в постанові від 16.10.2012р. у справі № 21-267а12 дійшов висновку, що працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. Поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи. При цьому повноваження суду при вирішенні трудового спору щодо поновлення працівника на попередній роботі не слід ототожнювати із процедурою призначення на посаду, що належить до компетенції роботодавця.

Враховуючи приписи ч. 1 ст. 235 КЗпП України, на орган, що розглядає трудовий спір, у разі з`ясування того, що звільнення працівника відбулось незаконно, покладається обов`язок поновлення такого працівника на попередній роботі. Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту прав, ніж зазначений в ч.1 ст.235 КЗпП України, а отже, установивши, що звільнення відбулося із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 11.02.2021 у справі № 640/21065/18, від 27.04.2021 у справі № 826/8332/17, від 31.05.2021 у справі № 840/3202/18, від 20.01.2021 у справі №640/18679/18, від 25.02.2021 у справі № 820/292/17.

У відповідності до частини 3 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» день зазначений в наказі про звільнення є останнім робочим днем.

Враховуючи, що оскаржувані накази підлягають скасуванню, а також те, що останнім робочим днем позивача було 19.02.2025, позовна вимога позивача про поновлення його на посаді підлягає задоволенню шляхом поновлення на посаді з 20.02.2025.

Суд першої інстанції допустив помилку та поновив позивача на посаді 19.02.2025 та здійснив розрахунок розміру часу вимушеного прогулу з дня звільнення позивача (включно з 19.02.2025 року), а не з наступного дня після звільнення.

Також, вирішуючи питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції не визначив його розмір, що є порушенням ст.235 КЗпП України.

Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Виплата грошового забезпечення поліцейських регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - Постанова №988).

Пунктом 2 Постанови №988 визначено, що виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Наказом МВС України від 06.04.2016 №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок №260).

Пунктом 6 розділу ІІІ Порядку №260 передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Пунктом 9 розділу І цього ж Порядку встановлено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Зі змісту Порядку №260, який є спеціальним для вирішення даних спірних правовідносин та діяв на час звільнення позивача, вбачається, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100).

Пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, суд має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Зазначене відповідає правовій позиції висловленій Верховним Судом у постанові від 24.10.2018 у справі №820/5932/16.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року (справа № 11-134ас18) підтримала правову позицію, сформульовану раніше Верховним Судом України, та вказала, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Втім, стягнувши з Головного управління Національної поліції в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.02.2025 по день поновлення на службі, виходячи із середньоденного заробітку за останні два місяці - 455,37 грн (чотириста п`ятдесят п`ять гривень 37 копійок), судом першої інстанції не було вказано розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також не проведено розрахунок розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу в мотивувальній частині судового рішення, а тому в цій частині судове рішення підлягає скасуванню.

Верховний Суд у постановах від 14 березня 2018 року у справі №822/1832/16, від 24 жовтня 2018 року у справі №820/5932/16, від 19 червня 2019 року у справі №2-а-1648/00(2-а/215/15/16), від 01 серпня 2019 року у справі № 820/1446/17, від 24 жовтня 2019 року у справі №826/26589/15 вказує, що при визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд повинен навести у рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню з відповідача.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає присудженню на користь позивача з відповідача, правильним є обчислення календарних днів для обрахунку грошового забезпечення.

Враховуючи дату звільнення позивача зі служби (наступний день після звільнення 20.02.2025) та прийняття судом рішення про поновлення на посаді (01.10.2025), кількість днів вимушеного прогулу складає 222 дня.

Згідно довідки про доходи від 13.03.2025 року № 258, виданої ГУНП в Харківській області, середньоденне грошове забезпечення позивача складає 455,37 грн.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача складає 101092,14 грн (222 дня х 455,37 грн).

Враховуючи вищенаведене , колегія суддів дійшла висновку щодо скасування рішення суду першої інстанції в частині поновлення старшого сержанта поліції ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді поліцейського взводу № 2 роти швидкого реагування «Схід» полку поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Харківській області, з 19.02.2025, в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області, за рахунок бюджетних асигнувань, на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.02.2025 по день поновлення на службі, виходячи із середньоденного заробітку за останні два місяці - 455,37 грн (чотириста п`ятдесят п`ять гривень 37 копійок) та в частині допущення до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді поліцейського взводу № 2 роти швидкого реагування «Схід» полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області, з 19.02.2025 з прийняттям в цій частині нового судового рішення якою позов задовольнити частково, поновити старшого сержанта поліції ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді поліцейського взводу № 2 роти швидкого реагування «Схід» полку поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Харківській області, з 20.02.2025 , стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області, за рахунок бюджетних асигнувань, на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.02.2025 по 01.10.2025 в розмірі 101092,14 грн. та допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді поліцейського взводу № 2 роти швидкого реагування «Схід» полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області, з 20.02.2025.

Щодо стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10000 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частинами 1, 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.1 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 КАС України).

Згідно з п.п. 1, 2 ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).

Згідно з п.п. 6, 7 ст.134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Таким чином, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 04.02.2020 у справі № 280/1765/19, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, які входять до предмета доказування у справі, мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07.05.2020 року у справі № 320/3271/19.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Колегія суддів зазначає, що з аналізу статті 134 КАС України випливає, що крім того, що зазначена стаття забезпечує право особи на правову допомогу, з іншого боку, вона запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу в т.ч. неоднаковій судовій практиці, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в частині 5 цієї статті. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

При визначені відшкодування витрат на суму гонорару адвоката, суд виходить з реальності адвокатських витрат (чи мали місце ці витрати, чи була в них необхідність) а також розумності їх розміру. Такі критерії застосовує Європейській суд з прав людини. У справі "East/West Allianse Limited" суд зазначив, що заявник має право на компенсацію судових витрат, тільки якщо буде доведено, що такі витрати фактично мали місце, були неминучі, а їх розмір є обґрунтованим.

Верховний Суд в постанові від 05.06.2018 року у справі № 904/8308/17 зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу, позивачем надано: договір про надання правничої допомоги №б/н від 18.02.2025, укладений із адвокатом Бабаєвою Яною Олександрівною, ордер на надання правничої допомоги серії АХ №1241684 від 21.02.2025, додаткову угоду №2 від 25.02.2025 до договору про надання правничої допомоги №б/н від 18.02.2025, акт наданих послуг від 17.03.2025.

Відповідно до додаткової угоди №2 від 25.02.2025 до договору про надання правничої допомоги №б/н від 18.02.2025, акту наданих послуг від 17.03.2025, винагорода адвоката становить 20000 грн.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 23.01.2025 року у справі № 240/32993/23 від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, оскільки зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи, суд, враховуючи заперечення відповідача, зазначає, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 23.04.2019 у справі № 826/9047/16, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 19.01.2023 у справі № 345/136/18, з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини, розумність гонорару та витрачений адвокатом час, Суд, за відсутності клопотання іншої сторони, самостійно зменшив розмір витрат на професійну правничу допомогу внаслідок їх непропорційності.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, висловленого у постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19, розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на зміст ч. 4 ст. 134 КАС України, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», у той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Крім того, відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару у такому випадку.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Також, Судом наголошено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 травня 2024 року у справі №227/2301/21 щодо розподілу судових витрат дійшла наступних висновків: «….. 12.33. У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 757/29103/20-ц (провадження № 61-11792св21) зазначено, що в разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку з розглядом конкретної справи.».

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 755/10947/17 зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати.

Колегія суддів зазначає , що докази, які надані позивачем в підтвердження понесення витрат на правову допомогу свідчать про пов`язаність договору про надання правничої допомоги саме у справі № 520/13015/25, а відповідно й сплаченого позивачем гонорару із цією справою.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).

В цій постанові (№922/1964/21) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Крім того, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Отже, надані позивачем докази в підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для їх відшкодування в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 та від 31.07.2020 у справі № 301/2534/16-ц.

Так, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України».

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Колегія суддів враховує висновки Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду викладені у постанові від 14.11.2019 у справі № 826/15063/18, згідно яких: «…суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Апеляційна скарга обґрунтована помилковістю висновків суду першої інстанції в частині наявності підстав для стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності розміру задоволених судом судових витрат із заявленими позовними вимогами.

Колегією суддів також взято до уваги, що апелянтом в апеляційній скарзі не вказано розміру витрат на правничу допомогу, який вона вважає обґрунтованим, а також не наведено конкретних доводів, а не загальних посилань, які б дійсно свідчили про неспівмірність суми витрат на правничу допомогу зі складністю справи, характером та обсягом виконаних адвокатом робіт.

Таким чином, враховуючи досліджені судом докази на підтвердження понесених позивачем витрат, з огляду на ступінь складності даної справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, прийняття судом першої інстанції рішення про задоволення позову, колегія суддів не вбачає підстав для зменшення присудженої судом першої інстанції суми витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,0 грн.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316,317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.10.2025 по справі № 520/4901/25 скасувати в частині поновлення старшого сержанта поліції ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді поліцейського взводу № 2 роти швидкого реагування «Схід» полку поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Харківській області, з 19.02.2025, в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області, за рахунок бюджетних асигнувань, на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.02.2025 по день поновлення на службі, виходячи із середньоденного заробітку за останні два місяці - 455,37 грн (чотириста п`ятдесят п`ять гривень 37 копійок) та в частині допущення до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді поліцейського взводу № 2 роти швидкого реагування «Схід» полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області, з 19.02.2025.

В цій частині прийняти нову постанову , якою позов задовольнити частково.

Поновити старшого сержанта поліції ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді поліцейського взводу № 2 роти швидкого реагування «Схід» полку поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Харківській області, з 20.02.2025.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області, за рахунок бюджетних асигнувань, на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.02.2025 по 01.10.2025 в розмірі 101092,14 грн.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді поліцейського взводу № 2 роти швидкого реагування «Схід» полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області, з 20.02.2025.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.10.2025 по справі № 520/4901/25залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко І.С. Чалий
Повний текст постанови складено 29.01.2026 року