Справа № 420/337/26
Суддя: Хлімоненкова М.В.
Дата ухвалення: 2026-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/337/26
УХВАЛА

про повернення позовної заяви в частині позовних вимог

27 січня 2026 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Хлімоненкова М.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа Військова частина НОМЕР_2 , про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа Військова частина НОМЕР_2 , у якому позивач просить суд:

1.Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць за періоди з 01.12.2022 по 31.12.2022,

2. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць за періоди з 01.12.2022 по 31.12.2022.

Судом при вирішенні питання про відкриття провадження у справі було з`ясовано, що даний позов подано із пропуском встановленого законом строку звернення до адміністративного суду, при цьому позивач не заявляв про його поновлення.

Ухвалою суду від 12.01.202, позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду в якій вказати обґрунтовані підстави для поновлення пропущеного строку.

16.01.2026 від позивача на виконання указаної вище ухвали суду надійшла заява про усунення недоліків, у якій просить поновити строк на звернення до суду з цим позовом ОСОБА_1 , відкрити провадження у справі.

В обґрунтування поважності причин пропущеного строку позивач зазначає, що з метою належного захисту прав військовослужбовця, на адресу відповідача було направлено адвокатський запит від 07.04.2025 до Військової частини НОМЕР_3 через Міністерство оборони України з вимогами надати інформацію про включення/невключення позивача до наказу командира військової частини на виплату додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць за період участі у бойових діях/заходах з 09.11.2022 по 30.11.2022, із зазначенням причин не включення, інформації про залучення позивача до безпосередньої участі у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій рф території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів з 01.12.2022 по 10.01.2023, оформити довідку про безпосередню участь позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, форма якої затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2023 № 887), тощо, у відповідь на яке було отримано від Військової частини НОМЕР_1 зокрема витяги із журналу бойових дій 3 окремого радіолокаційного взводу військової частини НОМЕР_3 від 07.11.2022 №371/2/35дск, посвідчення про відрядження від 07.11.2022 №371/8/1568, витяги із наказу командира військової частини НОМЕР_3 , №295 від 07.11.2022, №74 від 15.03.2023, №591-аг від 13.09.2023. Відповідно до витягу із наказу №591-аг від 13.09.2023 ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у бойових діях за період з 09.11.2022 по 30.11.2022 року. Також до відповіді долучено довідку про нараховане та виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з липня 2022 по квітень 2025.

05.05.2025 було направлено заяву до Військової частини НОМЕР_1 з вимогами включити ОСОБА_1 до наказу про нарахування та виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період безпосередньої участі у бойових діях та заходах з 01.12.2022 по 31.12.2022, та нарахувати й виплатити йому додаткову винагороду у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за період безпосередньої участі у бойових діях та заходах з 01.12.2022 по 31.12.2022 з урахуванням фактично виплачених сум.

16.05.2025 отримано відповідь від Військової частини НОМЕР_1 в якій зазначалось про те, що виплата додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн. або 30 000,00 грн. здійснюється на підставі відповідних наказів, в яких обов`язково зазначаються підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо. В той же час, у військової частини НОМЕР_4 відсутні документи, які б мали докази, а саме, довідки про проведення безпосередньої участі у бойових діях та забезпечення заходів з національної безпеки й оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період з 14.04.2022 по 27.06.2022 стосовно Позивача. У військовій частині НОМЕР_1 відсутня інформація, яка підтверджує факт безпосередньої участі у бойових діях та забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період з 08.11.2022 по 14.03.2023 ОСОБА_1 у складі ІНФОРМАЦІЯ_1 .

29.05.2025 було направлено заяву до Військової частини НОМЕР_2 з вимогою виготовити та направити на адресу військової частини НОМЕР_1 довідку ОСОБА_1 за період участі у бойових діях з 01.12.2022 по 31.12.2022, за формою, наведеною в додатку № 1 доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29.

У зв`язку з неотриманням відповіді, 06.08.2025 було направлено адвокатський запит щодо стану до Військової частини НОМЕР_2 . 21.10.2025 повторно було направлено заяву до Військової частини НОМЕР_2 з проханням виготовити та направити на адресу військової частини НОМЕР_1 відповідно довідку та 29.10.2025 отримано відповідь від Військової частини НОМЕР_2 в якій зазначено, що військова частина НОМЕР_1 не перебуває у підпорядкуванні ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отже, за твердженнями представника позивача, 29.10.2025 Відповідачем було зафіксовано відмову у отриманні необхідної інформації для нарахування позивачу додаткової грошової винагороди.

Представник позивача звертає увагу, що тривале ненадання відповідачем або третьою особою відповідей на направлені адвокатські запити та заяви стосовно ОСОБА_1 , призвело до безпідставного затягування досудового порядку врегулювання спору та унеможливило своєчасне отримання необхідної інформації та фактично позбавило Позивача можливості реалізувати своє право на ефективний досудовий захист.

Враховуючи вищезазначене, вважає, що строк для звернення Позивача із позовною заявою до суду, не було пропущено, оскільки позов був поданий від 05.01.2026 до Одеського окружного адміністративного суду.

Розглянувши матеріали справи, оцінюючи доводи заявника, суд виходить з такого.

У відповідності до ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Приписи абз.1 ч.2 ст.122 КАС України визначають, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.3 ст.122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач проходив військову службу, яка вважається публічною службою згідно п.17 ч.1 ст.4 КАС України.

Частиною 5 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

При цьому, суд звертає також увагу, що Верховний Суд у постанові від 06 квітня 2023 року у справі №260/3564/22 дійшов до висновку, що зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною 5 статті 122 КАС України.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 02 серпня 2023 року справа № 380/17776/22, від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21, 03 серпня 2023 року справа № 280/6779/22.

Так, відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин №2352-IX від 01.07.2022, який набрав чинності 19.07.2022, назву та частини першу і другу статті 233 та текст статті 234 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України, не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Після 19 липня 2022 року строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, що включає усі виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

При цьому, в силу приписів ст.234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Суд також враховує, що нормами пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України передбачено, що під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Карантин на всій території України був установлений Постановою КМУ №211, за пунктом 1 якої (у первинній редакції) карантинні обмеження були запроваджені з 12 березня до 03 квітня 2020 року.

Згодом цей строк був неодноразово змінений згідно з постановами КМУ від 23 лютого 2022 року №229, від 27 травня 2022 року №630, від 19 серпня 2022 року №928, від 23 грудня 2022 року №1423. Востаннє цей строк був продовжений Постановою КМУ від 25 квітня 2023 року №383 до 30 червня 2023 року і згідно з Постановою КМУ №651 карантин припинив дію з 30 червня 2023 року.

У пункті 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України йдеться саме про продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України.

З вказаного слідує, що строки для звернення до суду, які передбачені у статті 233 КЗпП України, були продовжені на строк дії карантину. Тобто, якщо під час дії карантину на всій території України існували чи виникли підстави (з якими пов`язується відлік строку) для звернення до суду за вирішенням трудового спору, то строк на це звернення не обмежувався строками, які визначені у статті 233 КЗпП України, а продовжувався на строк дії карантину. З припиненням дії карантину закінчується і строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору.

Отже, до 19.07.2022 року КЗпП України, не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

З 19.07.2022 звернення до адмніністративного суду обмежене тримісячним строком. Водночас, вказаний строк не підлягає застосуванню до 30.06.2023, так як він продовжений на строк дії карантину, який відмінено з 24 год. 00 хв. 30.06.2023.

Враховуючи викладене, строк звернення до суду із даним позовом ОСОБА_1 пропустив.

В контексті доводів позивача, викладених у заяві про поновлення процесуального строку суд зазначає, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору за захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду.

В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

В свою чергу, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Розглянувши подану позивачем заяву, суд дійшов висновку, що зазначені в ній причини пропуску строку звернення до адміністративного суду не є поважними.

Суд також враховує, що ч.2 ст.233 КЗпП України стосується виплати всіх сум, що належать працівникові у разі його звільнення.

При цьому, стаття перша цієї ж норми передбачає загальний строк звернення до суду у трудових спорах.

Отже, суд ще раз звертає увагу, що у розумінні ч.2 ст.233 КЗпП України, у редакції, чинній на час звернення позивача до суду із цим позовом, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Суд зауважує, що у постанові від 23.01.2025 у справі №400/4829/24 Верховний Суд зазначив, що у випадках звільнення військовослужбовця з військової служби та у разі невиплати йому частини грошового забезпечення, на отримання якого він мав право під час проходження служби, перебіг строку звернення починається саме з дати його звільнення з цієї служби, та отримання документів щодо виплаченого грошового забезпечення при звільненні.

Як встановлено з позовної заяви, спірні правовідносини виникли на час дії статті 233 КЗпП України в редакції після 19 липня 2022 року.

З матеріалів справи вбачається, що наразі позивач військову службу у військовій частині НОМЕР_1 не проходить.

З урахуванням вимог Порядку №260, відповідач мав розрахуватись із позивачем в день його виключення зі списків. Отже, з дня отримання документів з питань грошового забезпечення при виключенні зі списків частини, позивач був обізнаний про факт невиплати усіх належних йому сум грошового забезпечення за спірні періоди його служби у військовій частині НОМЕР_3 , яка є структурним підрозділом військової частини НОМЕР_1 .

Станом на час виникнення спірних правовідносин ч.2 ст.233 КЗпП України діяла в редакції Закону України від 01.07.2022 № 2352-ІХ та визначала трьохмісячний строк звернення до суду з позовом про стягнення належних при звільненні сум.

Отже, визначаючись з приводу дати, з якої позивач знав або повинен був знати про порушення свого права, враховуючи положення ст. 122 КАС України, суд вважає, що позивач при виключенні позивача зі списків військової частини НОМЕР_3 мав знати про можливе порушення своїх прав щодо недоотриманих сум грошового забезпечення за період служби та невиплати всієї суми, яка належала йому при звільненні, та міг звернутися до суду протягом трьох місяців після виключення зі списків своєчасно.

Втім, із даним позовом до суду ОСОБА_1 звернувся лише 05.01.2026.

Разом з цим, статтею 234 КЗпП України передбачено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Отже, виключно у разі пропуску з поважних причин позивачем, встановленого законом строку, суд може поновити такий пропущений строк, якщо при цьому, з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Водночас, позивачем не доведено наявності поважних причин, які спричинили пропуск строку встановленого законом для подання цього позову. В заяві про поновлення пропущеного строку, не вказуються обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення позивача, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду, не надано доказів на підтвердження таких обставин.

Щодо посилань позивача у заяві на воєнний стан на території України, суд вказує, що у пункті 47 постанови від 10.11.2022 у справі № 990/115/22 Верховний Суд сформував правову позицію, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Також, суд оцінює критично і посилання нате, що представником позивача протягом тривалого часу направлялись звернення на адресу військової частини НОМЕР_3 , військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 щодо надання інформації, пов`язаної із виплатою додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць за періоди з 01.12.2022 по 31.12.2022 та лише з отриманням відповіді 29.10.2025 від військової частини НОМЕР_2 позивач дізнався про порушення своїх прав.

З огляду на доводи представника позивача, ще з отриманням 12.04.2025 відповіді від військової частини НОМЕР_1 позивач уже набув достовірної інформації про порушення його прав, за захистом яких він звернувся до суду із цим позовом.

Відтак, подальші звернення та отримання на них відповідей, не змінюють час з якого позивач дізнався про порушення своїх прав, а є лише свідченням початку вчинення позивачем активних дій задля захисту своїх порушених (на думку позивача) прав.

Суд звертає увагу, що аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Разом з цим, зі змісту заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду не встановлено судом, що позивач не мав реальної, об`єктивної можливості виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії щодо звернення до суду за захистом своїх прав у встановлений нормами чинного законодавства строк.

Суд також враховує, що Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

За приписами ст.1 та 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав що, не заперечуючи наявності дискреційних повноважень у національних судів щодо вирішення питання про поновлення строку на звернення до суду, апеляційне чи касаційне оскарження, ЄСПЛ підкреслює, що останні повинні визначити, чи виправдовують підстави для подібного продовження строків втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує межі розсуду суду ні в тривалості, ні в підставах для визначеності подовжених строків (справа «Безруков проти Росії», п. 34).

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог КАС України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Втім, підсумовуючи усе вищевикладене у сукупності, судом зроблено висновок, що позивачем на підтвердження зазначених обставин належних, допустимих, достатніх доказів не надано.

З урахуванням наведеного, суд не знаходить підстав для задоволення заяви позивача про поновлення процесуального строку, оскільки указані позивачем у заяві від 06.03.2025 причини пропуску строку для звернення до суду з цим позовом, суд вважає неповажними.

Станом на 26.01.2026, інших заяв від позивача не надійшло.

Згідно з ч.1, 2 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Зазначене кореспондується із приписами п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, відповідно до якого позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

На підставі викладеного, позовна заява ОСОБА_1 підлягає поверненню позивачеві.

Враховуючи усе викладене вище, керуючись ст.121-123, 160, 161, 169, 241-243, 248, 256 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку для звернення до суду з даним позовом до військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Позовну заяву ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ст.256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 294-297 КАС України до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Марина ХЛІМОНЕНКОВА