Справа № 160/28421/25
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2026-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіВрони О. В.
за участі: секретаря судового засіданняХижняк В.В.
представник позивача представник відповідача Ясир С.А. Циганок Є.О
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАВОЛІЯ» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що спірне податкове повідомлення -рішення прийняте на підставі акту перевірки, висновки якого, на переконання позивача, не відповідають дійсності та суперечать вимогам чинного законодавства України.
21.10.2025 від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву.
Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог вказав наступне.
Проведеною перевіркою встановлено проведення коригування кількісних і вартісних показників від 30.04.2025 року №4 складеного до податкової накладної від 28.02.2025 №43 відповідно до якої причину коригування зазначено 201 «Коригування зведеної податкової накладної, складеної відповідно до п. 198.5 ст.198 ПКУ» в сумі ПДВ (-) 1 597 670,79 грн.
Причиною ненадання отримувачу зазначено код 09 Складана на постачання для операцій, які звільнені від оподаткування податком на додану вартість.
Виходячи з п.198.5 ст. 198 ПК України відповідно до наданих до перевірки регістрів бухгалтерського обліку та оригіналів первинних документів за період з 01.04.2025 по 30.04.2025 не встановлено підстав для здійснення такого коригування, а саме використання в оподатковуваних податком на додану вартість операціях у межах господарської діяльності.
Отже, ТОВ «ПАВОЛІЯ» в порушення п.198.5 ст. 198 Податкового Кодексу України, занижено коригування податкових зобов`язань нарахованих відповідно до пункту 198.5 ПК України за ставкою 14 % в сумі 1 597 671,00 грн., в т.ч. за квітень 2025 року в сумі 1 597 671,00 грн.
Товариство використало придбаний товар, по якому було сформовано податковий кредит в сумі 1 567 671 грн, в межах господарської діяльності в оподатковуваних операціях (перероблено та продано готову продукцію на експорт), а тому у ТОВ «Паволія» були відсутні підстави для застосування п. 198.5 ст. 198 ПК України та складання податкової накладної від 28.02.2025 № 43.
Відтак, і розрахунок коригування кількісних і вартісних показників від 30.04.2025 №4 до податкової накладної від 28.02.2025 №43 є таким, що складений всупереч вимогам чинного законодавства, оскільки фактично не виконано умови, визначені п. 192.1 ст.192 ПКУ (не відбулось зміни суми компенсації вартості товару, у тому числі перегляд цін, повернення товару постачальнику, або повернення попередньої оплати) для проведення відповідних коригувань податкових зобов`язань.
На думку відповідача, надані позивачем докази щодо витрат на правничу допомогу, не відображають дійсний обсяг наданих послуг, щодо супроводження справи в судовому процесі, а отже і сума є такою, що не відповідає дійсності.
Від ТОВ «ПАВОЛІЯ» 23.10.2025 надійшла до суду відповідь на відзив.
Позивач зазначає, що.. позиція та доводи наведені відповідачем у відзиві фактично дублюють позицію викладену в акті податкової перевірки.
Позивач підтримує позовні вимоги та щодо розміру витрат на правничу допомогу звертає увагу на те, що підготовка даної позовної заяви передбачала окрім побудови правової позиції, підтвердження її судової практикою систематичного викладу обставин та доказів на їх підтвердження ще і обробку, оцінку та систематизацію великої кількості первинних та супутніх документів.
Вказаний обсяг роботи є значним, тому визначення в договорі про надання правової допомоги саме зазначеного в ній розміру гонорару адвокату є виправданою.
11.11.2025 судом закрито підготовче провадження у справі і призначено справу до розгляду по суті на 09.12.2025 об 10:30 год.
09.12.2025 в судовому засіданні оголошено перерву перед судовими дебатами до 13.01.2026 об 11:40 год.
13.01.2026 в судовому засіданні оголошено вступну і резолютивну частини рішення.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, вислухавши представників сторін, суд встановив наступні обставини.
Під час перевірки, зокрема встановлено, що «ТОВ «ПАВОЛІЯ» задекларовано показники у рядку 4.3.1 Декларації нараховано податкових зобов`язань відповідно до пункту 198.5 статті 198 та пункту 199.1 статті 199 Кодексу за операціями, що оподатковуються за ставкою 14%» за квітень 2025 в сумі (-) 1 597 671 грн.
Проведеною перевіркою встановлено проведення коригування кількісних і вартісних показників від 30.04.2025 року № 4 складеного до податкової накладної від 28.02.2025 № 43 відповідно до якої причину коригування зазначено 201 «Коригування зведеної податкової накладної, складеної відповідно до п. 198.5., п. 199.1. кодексу за операціями, що оподатковуються за ставкою 14%.
Відповідно до наданих до перевірки регістрів бухгалтерського обліку та оригіналів первинних документів за період з 01.04.2025 по 30.04.2025 не встановлено підстав для здійснення такого коригування, а саме використання в оподатковуваних податком на додану вартість операціях у межах господарської діяльності.
ТОВ «ПАВОЛІЯ» в порушення п. 198.5. ст. 198 Податкового Кодексу України, занижено коригування податкових зобов`язань нарахованих відповідно до п. 198.5 ПКУ ставкою 14% в сумі 1 597 671,00 грн., в т.ч. за квітень 2025 року в сумі 1 597 671,00 грн.
Результати перевірки оформлені актом від 10.06.2025 №2633/04-36-07-12/43587728 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ПАВОЛІЯ» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за квітень 2025 року від`ємного значення з податку на додану вартість в сумі 6 692 084 грн, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету у сумі 2 042 485 грн. з урахуванням періодів формування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків».
За висновками акту перевірки при декларуванні за квітень 2025 від`ємного значення з ПДВ у сумі 4724041 грн., у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету у сумі 2042 485 грн., з урахуванням періодів формування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків, встановлено порушення:
-абз. Б) п. 200.4 ст. 200 ПК України, що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування, заявленої платником на розрахунковий рахунок на суму 1458221,00 грн., в т.ч. за квітень 2025 року в сумі 1458221,00 грн.;
-п. 198.5 ст. 198 ПК України в результаті чого підприємством завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (показник рядка 21 Декларації), всього у сумі 1597571,00 грн., в т.ч. за квітень 2025 року в сумі 1597671,00 грн.
18.06.2025 товариством були подані до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області заперечення до акту про результати документальної позапланової перевірки.
Вказане податкове повідомлення-рішення було оскаржено ТОВ «ПАВОЛІЯ» до Державної податкової служби України.
Не погодившись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся з позовом до суду.
При вирішенні спору суд виходить з наступного.
Згідно ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки та збори в порядку та в розмірах встановлених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України (далі ПК України).
Згідно із п.75.1 ст.75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Згідно п.78.4 ст.78 ПК України, про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
За підп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Підпунктом14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до положень п.185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
За змістом підп. «а» п. 187.1. ст. 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше, а саме дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку.
Відповідно до п.198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;
ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Згідно п. 198.2 ст. 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно з пунктами 198.3, 198.6 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом193.1 статті 193цьогоКодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи).
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно з п. 198.5 ст.198 ПК України, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Пунктом 192.1 ст. 192 ПК України передбачено, що якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Податковий кредит в сумі 1 597 671 грн було сформовано платником податків з господарських операцій щодо придбання соняшника врожаю 2024 року у ТОВ «РАНОК 2017» (код ЄДРПОУ - 41728161), що відбулись у січні 2025 року.
Даний соняшник врожаю 2024 року було використано ТОВ «ПАВОЛІЯ» у своїй господарській діяльності шляхом виготовлення з нього олії соняшникової та шроту, що в подальшому були експортовані на OREXIM TRADING LIMITED (Мальта) та Cargil International SA (Швейцарія).
Рішенням контролюючого органу № 104551 від 13.03.2025 щодо ТОВ «РАНОК 2017» було встановлено відповідність платника податків критеріям ризиковості.

З метою уникнення відмови у виплаті бюджетного відшкодування ПДВ, заявником було зареєстровано податкову накладну №43 від 28.02.2025, якою відображено спірну суму в ~ 1 597 671 грн ПДВ за придбані у ТОВ «РАНОК 2017» товари, чим збільшено своє податкове зобов`язання на суму раніше зареєстрованого податкового кредиту по взаємовідносинах саме з ТОВ «РАНОК 2017», щоб податковий кредит сформований за рахунок цих господарських операцій не впливав на формування від`ємного значення з ПДВ заявленого платником податків до бюджетного відшкодування.

Отже, норми діючого законодавства передбачають вичерпний перелік підстав для коригування як податкового кредиту, так і податкових зобов`язань.

Позивачем з урахуванням інформації про подачу ТОВ «РАНОК 2017» документів та пояснень, щодо рішення про відповідність їх критеріям ризиковості від 30.04.2025, та як наслідок, подальше винесене рішення про невідповідність ТОВ «РАНОК 2017» критеріям ризиковості № 179719 від 08.05.2025, зареєстровано розрахунок коригування кількісних і вартісних показників № 4 від 30.04.2025 до податкової накладної від 28.02.2025, яким зменшено свої податкові зобов`язання по взаємовідносинам з ТОВ «РАНОК 2017» .

При цьому перебування платника в статусі ризикового чи позбавлення даного статусу не може свідчити про реальність чи нереальність вчинених таким платником податків господарських операцій через відсутність причинно-наслідкового зв`язку між даними фактами. Особливо в разі, якщо на момент вчинення спірних господарських операцій обидва їх учасники не перебували в статусі ризикових.

Щодо посилання контролюючого органу на відсутність доказів використання придбаного товару у господарській діяльності саме в перевіряємий період (квітень 2025 року), то слід зазначити, що за приписами п. 198.3. ПК України нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні засоби почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За правовою позицією Верховного Суду в постанові від 26.01.2023 у справі №640/11628/21 платник має право формувати ПК за умови придбання товарів, наявності первинних документів, та їх використання в господарській діяльності і не вимагає, щоб це було у періоді реєстрації.

Таким чином, нарахування і використання податкового кредиту платником податків пов`язане лише з правомірністю його формування, а не з періодом використання у господарській діяльності придбаних з ПДВ товарів.

Тобто, нарахування і використання податкового кредиту платником податків пов`язане лише з правомірністю його формування, а не з періодом використання у господарській діяльності придбаних з ПДВ товарів.

Щодо використання ТОВ «ПАВОЛІЯ» придбаних у ТОВ «РАНОК 2017» товарів у своїй господарській діяльності, позивачем були надані первинні документи.

Відповідно до абз.1, 2 п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Також, згідно з абз.1 п.44.2 ст.44 ПК України, для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до п.44.3 ст.44 ПК України, платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

У відповідності до п.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно частин 1, 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкуванням оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації а їх проведення.

Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу

первинних документів у разі фактичного здійснення господарської операції. При цьому наявність або відсутність окремих документів, так само як і помилки у їхньому оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Податковий кредит по всім господарським операціям позивача з контрагентами сформований в межах періоду, за який проводилась перевірка, в тому числі і шляхом коригувань податкових зобов`язань та повністю відповідає видам діяльності підприємства. Кількість придбаної сировини відповідає кількості виготовленої та реалізованої з такої

сировини продукції, а за фактами всіх зазначених правочинів було зареєстровано податкові накладні в порядку і строки передбачені нормами діючого законодавства.

Первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту, наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Судом досліджені всі надані платником первинні документи та встановлено дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до податкового кредиту, а також реальне виконання сторонами, укладених правочинів.

Відповідачем в ході проведення перевірки не наведені та не встановлені обставини, які б свідчили про невідповідність господарських операцій з поставки товару, виконання робіт, надання послуг меті та задачам діяльності позивача, або що реалізація вказаних операцій не обумовлена розумними економічними причинами (цілями ділового характеру).

Відтак, відповідачем не надано належних та допустимих доказів в спростування формування позивачем податкового кредиту та сформованого за рахунок такого кредиту від`ємного значення, заявленого до відшкодування, а тому спірне податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Позивач просить також стягнути витрати на правничу допомогу у сумі 80000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7 ст.139 КАС передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

18.06.2025 між ТОВ «ПАВОЛІЯ» (Клієнт) і авокатом Ясир С.А. (Адвокат) був укладений договір про надання правничої допомоги №0618/01-25, яким встановлено, що за надання правової допомоги Клієнт зобов`язаній сплатити адвокату гонорар. Розмір та порядок сплати гонорару визначається сторонами в додатковій угоді до даного договору.

30.09.2025 до договору сторонами було складено додаткову угоду №3009-2, якою визначено, що розмір гонорару Адвоката за надання професійної правничої допомоги Клієнту по справі щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 09.07.2025 № в суді першої інстанції складає 80000,00 грн.

Клієнт зобов`язаній сплатити Адвокату гонорар за надання професійної правничої допомоги, в обсягах та розмірі, встановленому в п. 1 даної додаткової угоди, в будь-який не забороненій законом формі, протягом 30 днів, з дати набрання чинності рішенням суду.

Відповідно до складеного сторонами 30.09.2025 акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), адвокатом були надані товариству наступні послуги:

вивчення та аналіз наданих документів -4 години;

аналіз судової практики в аналогічних судових спорах з використанням даних реєстрів судових рішень-2 години;

написання позовної заяви 8 годин;

складання додатків до позовної заяви та направлення позовної заяви з додатками до суду 4 години.

Частиною 6 ст. 134 КАС України передбачено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 КАС України).

Як зазначено вище відповідач у відзиві на позовну заяву не погодився з витратами на правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Суд наголошує на тому, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 30.01.2023р. №910/7032/17).

Враховуючи, що більшість документів є в наявності у позивача, що не потребувало великих затрат ні за об`ємом документів, ні за витраченим часом, направлення позовної заяви з додатками до суду є технічною дією, а не професійною правничою допомогою, наявність заперечень відповідача, суд приходить до висновку про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Співмірною зі вчиненими адвокатом діями та наданими послугами у даній справі, суд вважає суму 20000,00 грн.

Частиною 1 ст. 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в адміністративному позові доводи позивача є обгрунтованими, доведеними і такими, що підлягають частковому задоволенню.

За ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду із даним позовом було сплачено судовий збір у сумі 19172,05 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №1770 від 30.09.2025.

Зважаючи на задоволення позовних вимог, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає судовий збір у сумі 19172,05 грн.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАВОЛІЯ» (вул. Повстання, буд. 15, м. Павлоград, Дніпропетровська область, 51400) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, буд. 17-А, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49005) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 09.07.2025 №, винесене Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області.

Стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, буд. 17-А, м. Дніпро, Дніпропетровська обл., 49005) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАВОЛІЯ» (вул. Повстання, буд. 15, м. Павлоград, Дніпропетровська обл., 51400) судові витрати: 19 172,05 грн. витрат зі сплати судового збору та 20 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 23 січня 2026 року.

Суддя О.В. Врона