Справа № 420/1550/26
Суддя: Бабенко Д.А.
Дата ухвалення: 2026-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1550/26
УХВАЛА

29 січня 2026 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабенка Д.А., розглянувши в письмовому провадженні заяву представника позивача про забезпечення позову у справі за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «АВСК» до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа №420/1550/26 за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «АВСК» до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області, в якій позивач просить суд:

1) визнати протиправною та скасувати Постанову Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області № 18 від 24.11.2025 року про накладення штрафу на Товариство з обмеженою відповідальністю «АВСК» у розмірі 2000 (двох) тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 34 000 (тридцять чотири тисячі гривень) гривень;

2) визнати протиправною та скасувати Постанову Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області № 19 від 24.11.2025 року про накладення штрафу на Товариство з обмеженою відповідальністю «АВСК» у розмірі 2000 (двох) тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 34 000 (тридцять чотири тисячі гривень) гривень;

3) визнати протиправною та скасувати Постанову Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області № 20 від 24.11.2025 року про накладення штрафу на Товариство з обмеженою відповідальністю «АВСК» у розмірі 2000 (двох) тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 34 000 (тридцять чотири тисячі гривень) гривень;

4) визнати протиправною та скасувати Постанову Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області № 21 від 24.11.2025 року про накладення штрафу на Товариство з обмеженою відповідальністю «АВСК» у розмірі 2000 (двох) тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 34 000 (тридцять чотири тисячі гривень) гривень;

5) визнати протиправною та скасувати Постанову Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області № 22 від 24.11.2025 року про накладення штрафу на Товариство з обмеженою відповідальністю «АВСК» у розмірі 2000 (двох) тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 34 000 (тридцять чотири тисячі гривень) гривень;

6) визнати протиправною та скасувати Постанову Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області № 23 від 24.11.2025 року про накладення штрафу на Товариство з обмеженою відповідальністю «АВСК» у розмірі 2000 (двох) тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 34 000 (тридцять чотири тисячі гривень) гривень.

26 січня 2026 року представник позивача подала до суду заяву про забезпечення позову за вх.№10044/26 від 27.01.2026, в якій представник позивача просить суд:

вжити заходи забезпечення адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «АВСК» до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафів, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчих документів - постанов, винесених Головним управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області:

1. постанови № 18 від 24.11.2025 року про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «АВСК» стягнення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст.44 ЗУ «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» та ЗУ «Про загальну безпечність нехарчової продукції», у вигляді штрафів по 2000 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 34 000,00 грн.;

2. постанови № 19 від 24.11.2025 року про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «АВСК» стягнення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст.44 ЗУ «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» та ЗУ «Про загальну безпечність нехарчової продукції», у вигляді штрафів по 2000 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 34 000,00 грн.;

3. постанови № 20 від 24.11.2025 року про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «АВСК» стягнення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст.44 ЗУ «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» та ЗУ «Про загальну безпечність нехарчової продукції», у вигляді штрафів по 2000 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 34 000,00 грн;

4. постанови № 21 від 24.11.2025 року про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «АВСК» стягнення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст.44 ЗУ «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» та ЗУ «Про загальну безпечність нехарчової продукції», у вигляді штрафів по 2000 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 34 000,00 грн;

5. постанови № 22 від 24.11.2025 року про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «АВСК» стягнення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст.44 ЗУ «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» та ЗУ «Про загальну безпечність нехарчової продукції», у вигляді штрафів по 2000 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 34 000,00 грн;

6. постанови № 23 від 24.11.2025 року про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «АВСК» стягнення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст.44 ЗУ «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» та ЗУ «Про загальну безпечність нехарчової продукції», у вигляді штрафів по 2000 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 34 000,00 грн., у загальному розмірі 204 000,00 грн., до моменту набрання законної сили судовим рішенням у адміністративній справі № 420/1550/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВСК» до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафів.

В обґрунтування поданої заяви представник позивача вказує, що примусове виконання вищезазначених постанов здійснюється органами державної виконавчої служби в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

У зв`язку із цим, позивач вважає за доцільне клопотати перед судом про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову до набрання законної сили судовим рішенням по даній справі, а саме зупинити стягнення за постановами Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області № 18, 19, 20, 21, 22, 23 від 24.11.2025 року про накладення на товариство з обмеженою відповідальністю «АВСК» стягнення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст.44 ЗУ «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» та ЗУ «Про загальну безпечність нехарчової продукції», у вигляді штрафів по 2000 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 34 000,00 грн. у загальному розмірі по шістьох постановах - 204 000,00 грн., до моменту набрання законної сили судовим рішенням у адміністративній справі № 420/1550/26 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АВСК» до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафів.

Як вказує представник позивача, Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області винесено постанови № 18, 19, 20, 21, 22, 23 від 24.11.2025 року про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «АВСК» стягнення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст.44 ЗУ «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» та ЗУ «Про загальну безпечність нехарчової продукції», у вигляді штрафів по 2000 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 34 000,00 грн. у загальному розмірі по шістьох постановах - 204 000,00 грн.

Наведені обставини дають підстави для висновку, що до перевірки судом правомірності прийняття Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області спірних постанов, якими на позивача накладено штрафи, звернення вказаних постанов до примусового виконання може призвести до необґрунтованого стягнення з позивача суми штрафів у загальному розмірі 204 000,00 грн. у примусовому порядку та, як наслідок, у подальшому ускладнити повернення позивачем сплаченої ним суми штрафів із державного бюджету.

Враховуючи ту обставину, що примусове виконання спірних постанов може призвести до стягнення з позивача суми штрафів у примусовому порядку, які не підлягали стягненню з позивача, з огляду на відсутність підстав для застосування до позивача зазначених штрафів, і ці обставини підлягають перевірці та встановленню судом під час розгляду справи.

Відповідно невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, у випадку ухвалення рішення на його користь.

Таким чином, на переконання представника позивача, є наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі оскаржуваних постанов.

Покликаючись на норми ст.150, 151 та 156 КАС України, представник позивача просить суд задовольнити заяву про забезпечення позову.

Розглянувши подану заяву, суд виходить з такого.

Частинами першою та другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Водночас підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно з положеннями частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 КАС України).

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 КАС України).

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно із Рекомендаціями №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

За усталеною практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постановах від 27 квітня 2023 року у справі №140/8127/22, від 16 квітня 2024 року у справі №120/15171/23, від 04 грудня 2024 року у справі №500/3027/24, від 04 лютого 2025 року у справі №280/8758/24, від 20 лютого 2025 року у справі №280/9044/24, від 15 січня 2025 року у справі №520/20854/24 для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи й поведінку учасників переконатися, що загроза правам, свободам та інтересам особи має реальний характер. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в п.1 ч.2 ст.150 КАС України.

В постанові від 13 березня 2025 року у справі №160/23707/24 Верховним Судом зазначено, що при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та з`ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, стосовно доводу позивача, що до перевірки судом правомірності прийняття відповідачем оскаржуваних постанов, якими на позивача накладено штрафи, звернення вказаних постанов до примусового виконання може призвести до необґрунтованого стягнення з позивача суми штрафів у загальному розмірі 204 000,00 грн у примусовому порядку та, як наслідок, у подальшому ускладнити повернення позивачем сплаченої ним суми штрафів із державного бюджету, то суд вказує, що у висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 07 серпня 2025 року у справі №160/23979/24, сформовано правову позицію, що фінансові ризики позивача повинні бути реально обґрунтовані та мати невідворотний характер, а не бути лише ймовірними негативними наслідками. У разі задоволення позову і скасування постанов, право позивача вважатиметься відновленим, а застосовані штрафні санкції можуть бути скасовані або відшкодовані, що не ускладнює виконання майбутнього судового рішення.

У разі оскарження відповідного акта суб`єкта владних повноважень особа має право заявити вимоги про відшкодування спричиненої таким актом шкоди, тому зазначене не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 серпня 2021 року у справі №380/11600/20.

При цьому, суд вказує, що позивачем не надано доказів на підтвердження можливих ускладнень стосовно повернення позивачем суми штрафів із державного бюджету.

Вказані твердження є лише припущеннями позивача, без відповідного обґрунтування та надання відповідних доказів.

Враховуючи наведене, суддя дійшов висновку, що заявником не доведено, а судом не встановлено наявності обставин, які істотно ускладнять чи унеможливлять виконання рішення суду без забезпечення даного позову.

При цьому, суд зазначає, що розгляд заяви про вжиття заходів забезпечення позову не передбачає надання оцінки правомірності дій, рішень чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а спрямований виключно на забезпечення захисту прав, свобод та інтересів позивача на час розгляду справи. Тобто, виключно за результатами розгляду справи по суті судом надається повна, всебічна та об`єктивна оцінка оскаржуваному рішенню, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Крім того, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 05.03.2019 р. у справі №826/16911/18, від 25.03.2019 р. у справі №826/10936/18, від 26.06.2019 р. у справі №826/13396/18, від 30.09.2019 р. у справі №420/5553/18, від 30.09.2019 р. у справі №640/868/19, від 30.09.2019 р. у справі №1840/3517/18, від 29.01.2020 р. у справі №640/9167/19 та інших.

Суддя також зазначає, що на даному етапі суд позбавлений можливості встановити наявність ознак протиправності оскаржуваних постанов суб`єкта владних повноважень, оскільки встановлення ознак протиправності цих постанов є фактично вирішенням спору по суті, що є неприпустимим на цій стадії судового процесу.

Розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з ухваленням відповідного рішення. У свою чергу, забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача до вирішення цієї справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення. Тому, сам факт прийняття суб`єктом владних повноважень (відповідачем) рішення чи не вчинення дій, які на думку заявника порушують його права та інтереси, не може автоматично свідчити про те, що такі постанови є очевидно протиправними і, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання майбутнього рішення суду, адже факт порушення прав та інтересів особи (позивача) підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

Щодо наявності очевидних ознак протиправності оспорюваних постанов та порушення таким рішенням прав, свобод або інтересів осіб, які звернулися до суду, то Верховним Судом у постановах від 16.05.2019 р. у справі №826/14303/ 18, від 12.02.2020 р. у справі №640/17408/19 та від 27.02.2020 р. у справі №640/16242/19 вказано, що такі ознаки повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом. Таким чином, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав повинен бути переконаний у тому, що відповідне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними ч.2 ст.2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття таких заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. В іншому випадку, висновки суду про наявність очевидних ознак протиправності спірного рішення та порушення ним прав, свобод чи інтересів позивача до розгляду справи по суті, свідчать про наперед сформовану судом правову позицію у справі.

Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, відповідно до ст.150 КАС України, такі обставини, навіть у разі їх доведення, не є вкрай вагомими підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі, адже, як вже наголошувалося вище, такі обставини підлягають встановленню та доведенню в процесі розгляду справи по суті.

Отже, фактичні обставини справи, в тому числі питання щодо правомірності/протиправності постанов, на які посилається представник позивача, підлягають встановленню і доведенню на підставі зібраних у справі доказів та аналізу норм права, що регулюють спірні правовідносини, під час вирішення справи по суті.

Підсумовуючи, суддя вважає, що саме суб`єкт звернення із відповідною заявою про вжиття заходів забезпечення позову повинен обґрунтувати існуванням передбачених ст.150 КАС України підстав для забезпечення позову. Зазначений висновок узгоджується із нормою ч. 1 ст.9 КАС України, в силу якої розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У постанові Верховного Суду від 04.12.2025 у справі №520/18319/25 викладено наступний правовий висновок: «… У постанові від 19 жовтня 2023 року у справі №440/9568/22 Верховний Суд сформулював такий висновок. Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

38. В ухвалі від 24 січня 2024 року у справі №140/1568/23 Об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що інститут забезпечення адміністративного позову є складним та специфічним інструментом, призначення якого полягає у створенні можливості реального й ефективного захисту прав, свобод і законних інтересів, зокрема фізичних та юридичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, що реалізується в залежності від індивідуальних фактичних обставин конкретної справи, що й зумовлюють різні висновки щодо наявності підстав для його застосування….

… У світлі викладеного колегія суддів вважає, що позивачем не доведено існування та впливу на нього обставин, виходячи з яких він просив вжити заходи забезпечення позову. Недоведеність таких обставин є підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки обов`язковою передумовою для співставлення інтересів сторін є встановлення реальності впливу або можливості впливу на такі інтереси спірних правовідносин, в той час як в цій справі наразі відсутні жодні докази на підтвердження настання обставин, про які вказував позивач. Вжиття заходів забезпечення позову на основі одних лише тверджень є невиправданим та порушує правову визначеність відповідних правовідносин….».

Наведені товариством з обмеженою відповідальністю «АВСК» узагальнені доводи щодо порушення принципу ефективного судового захисту та ускладнення відновлення порушених прав у разі задоволення позову не є достатніми та переконливими для висновку про необхідність застосування заходів забезпечення позову за правилами, встановленими ст.150, 151 КАС України.

З урахуванням зазначеного, представником позивача не наведено обґрунтованих підстав, що вказували б на існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення суду в цій справі, а відтак, заява про забезпечення позову є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а тому у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись статтями 150-154, 156, 248, 256, 294 КАС України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову від 26.01.2026 за вх.№10044/26 від 27.01.2026 у справі за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «АВСК» до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області про визнання протиправними та скасування постанов - відмовити в повному обсязі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвалу про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Дмитро БАБЕНКО