Справа № 380/9984/25
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2026-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 рокуЛьвівСправа № 380/9984/25 пров. № А/857/38676/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С.М.
суддів -Кухтея Р.В.
Носа С.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року у справі № 380/9984/25 за адміністративним позовом Сільського (фермерського) господарства «Повернення» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

місце ухвалення судового рішення м. Львів
розгляд справи здійснено за правиламиспрощеного позовного провадження
суддя у І інстанціїКухар Н.А.
дата складання повного тексту рішенняне зазначена

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

У травні 2025 року до Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Сільського (фермерського) господарства «Повернення» (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Львівській області (далі відповідач), у якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 21.03.2025 № 369/13-01-04-10/19327889 про відмову у реєстрації Сільського (фермерського) господарства «Повернення» платником єдиного податку четвертої групи;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Львівській області зареєструвати Сільське (фермерське) господарство «Повернення» платником єдиного податку четвертої групи з 1 січня 2025 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року у справі № 380/9984/25 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 21.03.2025 № 369/13-01-04-10/19327889 про анулювання реєстрації платника єдиного податку четвертої групи Сільського (фермерського) господарства «Повернення».

Зобов`язано Головне управління ДПС у Львівській області поновити реєстрацію Сільського (фермерського) господарства «Повернення» платником єдиного податку з 21.03.2025 шляхом включення до Реєстру платників єдиного податку.

Стягнуто на користь Сільського (фермерського) господарства «Повернення» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області судовий збір в сумі 2422 грн. 40 коп. та 3000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що судове рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач зазначає те, що провів камеральну перевірку податкової звітності позивача за результатами якої встановив, що станом на 01.01.2025 року в інтегрованій картці позивача по земельному податку обліковувалась заборгованість в сумі 103,08 грн. Таким чином, позивач не дотримався пунктів 291.51.3, п. 291.51 статті 291 ПК України, а тому відповідач прийняв рішення про анулювання реєстрації платника податків четвертої черги. Крім того, відповідач наголошує, що рішення про анулювання реєстрації приймається за результатами камеральної перевірки. Відповідач також зауважує, що сума витрат на правову допомогу, яку присудив суд першої інстанції не відповідає принципу співмірності.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Про розгляд апеляційної скарги позивач та відповідач повідомлені шляхом надіслання ухвали про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч. 4 ст. 229 КАС України, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що Головне управління ДПС у Львівській області порушило процедуру прийняття рішення про анулювання реєстрації позивача як платника податків четвертої черги.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності та перебуває на спрощеній системі оподаткування четвертої групи.

21.03.2025 відповідач провів камеральну перевірку позивача щодо набуття (підтвердження) статусу платника єдиного податку четвертої групи, за результатом якої склав акт про результати камеральної перевірки про результати набуття (підтвердження) статусу платника єдиного податку четвертої групи № 12768/13-01-04-10/19327889 від 21.03.2025.

У акті перевірки відповідач зафіксував те, що станом на 01.01.2025 року в інтегрованій картці СФГ «Повернення» є борг в сумі 103,08 грн.

21.03.2025 відповідач прийняв рішення № 369/13-01-04-10/19327889, яким анулював реєстрації платника єдиного податку четвертої групи СФГ «Повернення».

Не погодившись із цим рішенням позивач звернувся до суду із цим позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Що стосується порядку проведення перевірки, то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 75.1.1. п. 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО, даних Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального та Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах.

Предметом камеральної перевірки також можуть бути:

1) своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків);

2) своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних;

3) своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах;

4) повнота нарахування та своєчасність сплати податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі невідповідності резидента Дія Сіті вимогам, визначеним пунктами 2, 3 частини першої та пунктом 10 частини другої статті 5 Закону України "Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні";

5) своєчасність подання заяви про взяття на облік фінансових агентів відповідно до вимог статті 39-3 цього Кодексу;

6) своєчасність подання фінансовими агентами звітів про підзвітні рахунки, виправлених звітів про підзвітні рахунки;

7) своєчасність надання фінансовими агентами відповіді на запити (повідомлення) контролюючого органу, що надсилаються у випадках, визначених статтею 39-3 цього Кодексу;

8) своєчасність подання повідомлення про структуру власності та кінцевих бенефіціарних власників відповідно до вимог пункту 44-1.2 статті 44-1 цього Кодексу;

9) своєчасність подання особою, яка здійснює управління або адміністрування трасту, повідомлення про укладення договору щодо управління або адміністрування трасту або про припинення такого договору, фінансової звітності, копій первинних документів та іншої інформації щодо трасту на запит контролюючого органу у випадках, передбачених статтею 44-2 цього Кодексу;

10) своєчасність надання інформації на запит контролюючого органу відповідно до пункту 44-1.3 статті 44-11, підпунктів 6-8 підпункту 73.3.1 пункту 73.3 статті 73 цього Кодексу;

11) своєчасність та повнота сплати узгодженої суми грошового зобов`язання у вигляді авансового внеску з податку на прибуток підприємств, визначеного відповідно до пункту 141.13 статті 141 цього Кодексу, на підставі даних Реєстру пунктів обміну іноземної валюти;

12) своєчасність та повнота сплати узгодженої суми грошового зобов`язання у вигляді авансового внеску з податку на прибуток підприємств, визначеного відповідно до пункту 141.14 статті 141 цього Кодексу, а також своєчасність та повнота сплати узгодженої суми грошового зобов`язання у вигляді авансового внеску з податку на доходи фізичних осіб, визначеного відповідно до підпункту 177.5.1-1 пункту 177.5 статті 177 цього Кодексу.

Водночас, як передбачено пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Проаналізувавши наведені вище норми права, апеляційний суд встановив, що набуття (підтвердження) статусу платника єдиного податку не є предметом камеральної перевірки.

Верховний Суд при розгляді аналогічних адміністративних справ сформував наступні висновки: реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у встановлених законом випадках. При цьому, прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування.

Відповідно, єдиним законним способом реалізації владних управлінських функцій, є проведення документальної перевірки на підставі якої встановлюється, що платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку), як наслідок - прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку, шляхом виключення з реєстру платників цього податку.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 816/543/17, від 16.04.2018 у справі № 808/657/16, від 08.05.2018 у справі № 816/1088/17, від 19.04.2019 у справі № 822/2037/18, від 05.10.2021 у справі № 815/1764/16.

Із наведеного слідує, що відповідач порушив порядок прийняття рішення про анулювання реєстрації платника податків, оскільки, провів камеральну перевірку замість документальної перевірки.

Ця обставина є самостійною підставою для скасування спірного рішення відповідача, оскільки проведення документальної перевірки передбачає завчасне повідомлення платника податків про проведення перевірки, надання платником податків документів для проведення перевірки, ознайомлення з актом перевірки та надання заперечень на акт перевірки.

У справі, що розглядається, застосовними є висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18, ухваленої складом судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, відповідно до яких контролюючі органи та їх посадові особи при виконанні владних повноважень, у тому числі при прийнятті наказів та проведенні перевірок, зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Податковим кодексом України, та не допускати згідно зі статтею 21 ПК України порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій. Перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкове рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акта перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.

Наведені висновки є підставою для задоволення позову.

Щодо витрат на правову допомогу позивача в суді першої інстанції апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 - 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Суд першої інстанції встановив, що між позивачем та адвокатським об`єднанням «Греца та Партнери» укладений Договір про надання правової допомоги від 20.03.2025 року.

Відповідно до акта виконаних робіт № 05366 від 17.06.2025 року адвокат виконав для позивача наступні роботи:

- підготовка позовної заяви (6,5 год.) - 9750 грн.;

- подання позовної заяви через підсистему «Електронний суд» (0,34 год.) - 510 грн.;

Загальна вартість правничої допомоги становить 10 260,00 грн.

Відповідно до акта виконаних робіт № 05412 від 07.07.2025 року адвокат виконав для позивача наступні роботи:

- підготовка заяви про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи № 380/9984,75 в суді першої інстанції (0,75 год.) - 1125 грн.

Загальна вартість правничої допомоги становить 1125,00 грн.

Згідно з квитанцією до платіжної інструкції № 1156 від 18 червня 2025 року та № 1192 від 07 липня 2025 року позивач оплатив правничі послуги в сумі 10260,00 грн. та 1125,00 грн. відповідно.

Відповідач у відзиві на позов зазначає, що витрат на правничу допомогу є неспівмірними із складністю справи, не підтверджені письмовими доказами. Просив відмовити в задоволенні заяви.

Апеляційний суд зважаючи на наведені вище обставини встановив, що сума витрат позивача на правову допомогу не відповідає складності справи, справа є нескладною і по аналогічних справах є практика Верховного Суду.

Сума витрат не відповідає часу затраченому адвокатом на надання правничих послуг.

Така послуга, як подання позовної заяви через підсистему «Електронний суд» не є окремою юридичною послугою і пов`язана із підготовкою позовної заяви.

Тому, апеляційний суд погоджується із сумою витрат на правову допомогу, яку вирішив компенсувати позивачу суд першої інстанції.

Що стосується витрат позивача на правову допомогу в суді апеляційної інстанції, то апеляційний суд зазначає наступне.

20.10.2025 року позивач подав заяву про розподіл судових витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції у якій просить стягнути з відповідача на користь позивача 3750 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.

Разом із цією заявою позивач подав детальний опис робіт, рахунок на оплату, акт виконаних робіт та платіжну інструкцію про оплату наданих послуг.

Відповідно до частини 7 статті 134 КАС України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Однак, апеляційний суд зауважує, що відповідач не подав заперечення за заяву позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції.

Тому, апеляційний суд дійшов висновку, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути 3750 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, а судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат у даній справі - відсутні.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року у справі № 380/9984/25 залишити без змін.

Стягнути з Головного управління ДПС у Львівській області на користь Сільського (фермерського) господарства «Повернення» витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 3750 гривень 00 копійок (три тисячі сімсот п`ятдесят гривень 00 копійок).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос