Справа № 160/17771/25
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2026-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

29 січня 2026 року Справа №160/17771/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лозицької І.О., розглянувши у порядку письмового провадження в місті Дніпрі питання про прийняття та затвердження звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 у справі №160/17771/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просила суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо припинення виплати позивачу пенсії за віком на банківський рахунок з 01.01.2024, переведення виплати пенсії на пошту, не за адресою постійного проживання позивача, припинення виплати пенсії з 01.07.2024 без повідомлення позивача, відмови у поновленні виплати пенсії з 01.01.2024, згідно із заявою від 13.05.2025;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відновити позивачу виплату пенсії за віком з моменту припинення її виплати з 01.01.2024, як непрацюючому пенсіонеру, з одночасним перерахунком та індексацією пенсії, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, компенсацією втрати доходу за затримку строків виплати пенсії за період з 01.01.2024 по момент виплати заборгованості по пенсії, на визначений позивачем банківський рахунок;

- відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 371 КАС України, допустити негайне виконання рішення суду в повному обсязі заявлених позовних вимог, шляхом стягнення одним платежем заборгованості по пенсії, з компенсацією втрати доходу за затримку строків виплати пенсії, за період з 01.01.2024 року по момент виплати заборгованості по пенсії;

- відповідно до ч. 6 ст. 246, ч. 1 ст. 382 КАС України, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у 14-денний строк надати до суду звіт про виконання судового рішення, зверненого до негайного виконання.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 у справі №160/17771/25 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо припинення виплати позивачу пенсії за віком на банківський рахунок з 01.01.2024, переведення виплати пенсії на пошту, не за адресою постійного проживання позивача, припинення виплати пенсії з 01.07.2024 без повідомлення позивача, відмови у поновленні виплати пенсії з 01.01.2024, згідно із заявою від 13.05.2025.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відновити позивачу виплату пенсії за віком з моменту припинення її виплати з 01.01.2024, як непрацюючому пенсіонеру, з одночасним перерахунком та індексацією пенсії, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV на визначений позивачем банківський рахунок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23.10.2025 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 в адміністративній справі №160/17771/25 залишено без змін.

Відтак, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 у справі №160/17771/25 набрало законної сили 23.10.2025.

Представник позивача звернувся до суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, в якій просив суд:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у строк до 15 днів з дня винесення ухвали подати суду звіт про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного від 01.08.2025 у справі №160/17771/25;

- роз`яснити, що за результатами розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Половина суми штрафу справляється на користь позивача, інша половина-до державного бюджету України. Сплата штрафу не звільняє від обов`язку виконати рішення суду та подати звіт про його виконання.

В обґрунтування заяви було зазначено, що звернення позивача до відповідача від 24.10.2025 №Веб-04001-ф-з-25-248148 на веб-порталі Пенсійного фонду України щодо надання даних про хід виконання рішення у справі листом відповідача від 01.11.2025 №0400-010307-8/207003 повідомлено, що відповідач не приступив до виконання судового рішення. Будь-які кроки виконання судового рішення не названі. За зверненням позивача на гарячу лінію Пенсійного фонду України 13.11.2025 та ознайомлення з даними електронної пенсійної справи на веб-порталі Пенсійного фонду України з`ясувалося, що будь-які докази здійснення відповідачем дій щодо виконання судового рішення відсутні. Таким чином, станом на 13.11.2025, тобто через три тижні після набрання рішенням законної сили, відповідач не приступив до виконання судового рішення.

Ухвалою суду призначено заяву представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, до розгляду в порядку письмового провадження з 21.11.2025.

Цією ж ухвалою запропоновано Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду пояснення щодо заяви про встановлення судового контролю у строк до 20.11.2025.

До суду від представника відповідача надійшли пояснення на заяву про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по справі № 160/17771/25, в яких останній, зокрема, просив:

- відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 у справі № 160/17771/25.

В обґрунтування пояснень було зазначено, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 у справі №160/17771/25 Головним управлінням з 01.01.2024 ОСОБА_1 , як непрацюючому пенсіонеру, здійснено перерахунок та індексацію пенсії, відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Нарахована доплата ОСОБА_1 за період з 01.01.2024 по 31.08.2024 в розмірі 22430,48 грн, та з 01.09.2024 по 30.11.2025 у розмірі 51957,00 грн. З огляду на те, що рішення суду було відпрацьовано в листопаді 2025 року, відновлення виплати поточної пенсії відбудеться на визначений позивачем банківський рахунок в найближчий виплатний період, тобто в грудні 2025 року.

До суду від представника позивача надійшли пояснення, в яких останній зазначив, що станом на 20.11.2025 судове рішення не виконано. Не можна вважати фактично виконаним рішення, шляхом перерахунку пенсії та внесення заборгованості до реєстру без фактичної виплати заборгованості по пенсії, адже порядок і спосіб, яким таке судове рішення має бути виконане, встановлено в його резолютивній частині.

Суд зазначає, що станом на дату розгляду заяви про встановлення судового контролю Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області доказів виплати коштів на розрахунковий рахунок позивача до суду надано не було.

Ухвалою суду заяву представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протягом 2 місяців з дня отримання даної ухвали суду подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 у справі №160/17771/25.

До суду від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області через систему «Електронний суд» надійшов звіт про виконання ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення від 01.08.2025 по справі № 160/17771/25, в якому останній просить суд:

- прийняти та затвердити звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 по адміністративній справі № 160/17771/25;

- звільнити керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від сплати штрафу на підставі доказів, які підтверджують виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 по адміністративній справі № 160/17771/25;

- у разі відмови в затвердженні звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 по адміністративній справі № 160/17771/25 продовжити строк для подання звіту.

В обґрунтування звіту представником відповідача зазначено, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 у справі №160/17771/25 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 01.01.2024 ОСОБА_1 , як непрацюючому пенсіонеру, здійснено перерахунок та індексацію пенсії відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Нарахована доплата ОСОБА_1 за період з 01.01.2024 по 31.08.2024 у розмірі 22430,48 грн, з 01.09.2024 по 30.11.2025 у розмірі 51957,00 грн та з 01.12.2025 по 01.01.2026 у розмірі 7226,00 грн. Загальна сума нарахованих коштів за період з 01.01.2024 по 01.01.2026 становить 81613,48 грн. Зазначено, що відповідно до статті 8 Закону № 2262, виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України, суми на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, за якими органи Пенсійного фонду України є відповідачами, повинні бути внесені в окремий напрямок Державного бюджету України. Бюджетні видатки органів Пенсійного фонду України, зокрема Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, формуються відповідно до Бюджетного кодексу України та містять поточні видатки на виплату пенсій у поточному році. Головним розпорядником коштів за зазначеною програмою є Міністерство соціальної політики України. Фактичне, у повному обсязі, виконання судового рішення можливе лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету України. Крім того, відповідно до частин першої та другої статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Нараховані на виконання рішень суду кошти виплачуються в межах затверджених бюджетних призначень на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду. Кошти Державного бюджету України включаються до бюджету Пенсійного фонду України в обсягах, визначених Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік. Заборгованість, визначена на виконання рішень судів, обліковується в електронних пенсійних справах за датою набрання ними законної сили, на підставі цих відомостей у підсистемі «Реєстр судових рішень» Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України (РСР ІКІС ПФУ). Згідно витягу з РСР ІКІС ПФУ у межах затверджених бюджетних призначень на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду в грудні 2025 року ОСОБА_1 виплачено пенсійних коштів на загальну суму 44604,15 грн. Залишок пенсійних коштів у розмірі 37009,33 грн обліковується в «Реєстрі судових рішень» підсистеми Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України (ІКІС), та їх виплата буде проводитись згідно з Порядком № 821 після надходження відповідного фінансування. З метою забезпечення виплати ОСОБА_1 залишку нарахованої суми станом на 01.01.2026 Головне управління звернулося до Пенсійного фонду України із запитом від 12.01.2026 №0400-010406-5/5063 щодо можливості фінансування виплати нарахованої доплати за рішенням суду по справі №160/17771/25.

Розглянувши означений звіт у письмовому провадженні, суд дійшов висновку, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 у справі №160/17771/25 залишається невиконаним.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, гарантує право особи на виконання судового рішення, винесеного на її користь, протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 №1402-VIII визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) установлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи.

Так, Конституційний Суд України, розглядаючи справу №1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013, звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Згідно з приписами ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі Горнсбі проти Греції вказав, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі Піалопулос та інші проти Греції, пункт 68).

В рішенні у справі Шмалько проти України від 20.07.2004 Європейський Суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

У справі Сорінг проти Об`єднаного Королівства від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Підстави та порядок встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах визначений статтями 382, 382-1, 382-2, 382-3 КАС України.

Частиною 1 статті 382 КАС України встановлено, що суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 382-3 КАС України, суд може встановити новий строк подання звіту, відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу.

Дослідивши звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 у справі №160/17771/25, суд зазначає, що останній не ґрунтується на нормах закону.

Суд звертає увагу на те, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 у справі №160/17771/25, станом на момент постановлення даної ухали, є невиконаним, що є неприпустимим у правовій державі, гарантією прав та свобод яких є Конституція України, яка є Основним Законом України, та у відповідності до ч. 5 ст. 124 Конституції України, передбачає, що судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України, та, зокрема, статтями 14, 370 КАС України і означених вище по тексту рішень Європейського суду з прав людини, якими визначено, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим до виконання.

Зокрема, разом зі звітом про виконання рішення суду у цій справі представником відповідача не надано доказів на підтвердження факту сплати позивачу нарахованої доплати до пенсії в загальному розмірі 81613,48 грн.

Представник відповідача зазначає, що відповідачем сплачено позивачу кошти у розмірі 44604,15 грн, однак, доказів на підтвердження проведення цих виплат до суду не надано.

Відтак, у суду також відсутні підстави вважати рішення суду у цій справі виконаним частково.

Суд також вважає необґрунтованими посилання представника відповідача на відсутність бюджетних асигнувань як підставу відмови у виплаті пенсії позивачу у повному обсязі, оскільки гарантовані законом виплати, пільги тощо неможливо поставити в залежність від видатків бюджету.

Суд також критично оцінює посилання представника відповідача на лист до Пенсійного фонду України від 12.01.2026 №0400-010406-5/5063 «Про виділення коштів», оскільки означений лист не є належним та допустимим доказом, у розумінні норм ст. ст. 73, 74 КАС України, що не відповідає ч. 5 ст. 124 Конституції України. Наданий лист носить інформативний характер та в розумінні норм матеріального права та КАС України не є належним та допустимим доказом, у відповідності до норм ст. ст. 73, 74 КАС України виконання даного рішення суду, в повному обсязі.

Водночас, суд зазначає, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 у справі №160/17771/25, яке набрало законної сили 23.10.2025, відповідно до норм ст. 14 КАС України є обов`язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання рішення суду у цій справі порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу Конвенції право мирно володіти своїм майном. Оскільки чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення Європейського суду з прав людини у справі Кечко проти України від 08.11.2005).

Зазначена позиція також підтримана Конституційним Судом України у Рішеннях від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004, від 01.12.2004 №20-рп/2004, від 09.07.2007 №6-рп/2007.

Разом з тим, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19.03.1997 у справі Горнсбі проти Греції, п. 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі Immobiliare Saffi проти Італії , заява № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого ст. 1 Протоколу № 1 (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі Войтенко проти України від 29.06.2004 року № 18966/02).

Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів №13 (2010) Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень Консультативна рада Європейських суддів вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх ex-officio. Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому, для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

Так, у справі Юрій Миколайович Іванов проти України (заява № 40450/04, п. п. 56 - 58 та 66 - 70) Європейський суд з прав людини неодноразово постановляв, що у зв`язку з тривалим невиконанням рішень, винесених на користь заявників, мало місце також порушення ст. 13 Конвенції, оскільки заявники не мали ефективного національного засобу юридичного захисту, за допомогою якого вони могли б отримати відшкодування шкоди, завданої таким невиконанням.

У пункті 1 статті 1 Закону України Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції від 17.07.1997 №475/97-ВР зазначено, що Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою, і без укладання спеціальної угоди, юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а ст. ст. 13 і 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини від 23.02.2006 №3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.

Відмова пенсійного органу у проведенні позивачу виплати пенсії в перерахованому розмірі порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу Конвенції право мирно володіти своїм майном. Оскільки чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Тобто, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення Європейського суду у справі Кечко проти України від 08.11.2005).

На підставі вищевикладеного, оскільки рішення суду залишається не виконаним відповідачем, належним виконанням рішення суду у даній справі, суд вважає вірним, у прийнятті та затвердженні звіту про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 у справі №160/17771/25 відмовити, оскільки останній не містить доказів виконання означеного рішення суду.

Щодо вимог представника відповідача в частині звільнення керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від сплати штрафу на підставі доказів, які підтверджують виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 по адміністративній справі № 160/17771/25, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпунктів 4, 5 пункту 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує своєчасне та в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються коштом Фонду та з інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами); здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію на підставі Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Таким чином, виплати здійснює Головне управління Пенсійного фонду України винятково коштом Фонду та з інших джерел, визначених законодавством.

Згідно зі статтями 23, 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

Судом встановлено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувало доплату позивачу, однак, грошові кошти не виплатило з підстав відсутності бюджетних асигнувань.

Відповідач звертався до Пенсійного фонду України з листом про виділення додаткового фінансування з метою виконання рішення суду, проте, відповідні заходи та дії з метою виконання рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Пенсійним фондом України не здійснено.

Суд враховує, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд зазначає, що саме по собі посилання на черговість виконання рішень суду не є доказом повного виконання рішення суду або неможливості такого виконання та, у свою чергу, не звільняє відповідача від обов`язку виконати рішення суду у встановленому КАС України порядку. Якщо черговість створює перешкоди, це має бути обґрунтовано офіційними документами про розподіл коштів саме на виконання рішення суду у цій справі.

Разом з тим, розглянувши клопотання відповідача про звільнення керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від сплати штрафу, суд встановив, що відповідач надав лист від 12.01.2026 №0400-010406-5/5063 «Про виділення коштів» до Пенсійного фонду України щодо виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 у справі №160/17771/25. Водночас, наданий лист не підтверджує фактичного та повного виконання рішення суду у цій справі, а також не містить належних доказів здійснення всіх можливих та необхідних заходів щодо реалізації рішення суду. Наданий лист підтверджує лише факт звернення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до Пенсійного фонду України, проте, не підтверджує фактів виконання рішення суду у цій справі, здійснення всіх можливих та необхідних заходів для його виконання або об`єктивної неможливості такого виконання. Водночас, наданий відповідачем лист до Пенсійного фонду України не підтверджує фактичного виконання рішення суду, оскільки не містить доказів прийняття розпорядчого акта, проведення перерахунку пенсії, розрахунку заборгованості та конкретних реальних вчинених дій, у тому числі, на підтвердження сплати заборгованості на виконання рішення суду. Суд наголошує, що означений документ не може бути оцінений як належний і достатній доказ виконання рішення суду у цій справі, у зв`язку з чим, підстави для застосування у спірних правовідносинах положень ч. 5 ст. 382-3 КАС України щодо звільнення керівника відповідача від сплати штрафу у зв`язку з виконанням рішення суду відсутні.

Суд також зауважує на тому, що внутрішнє листування між Головним управлінням Пенсійного фонду України та Пенсійним фондом України не є належним та допустимим доказом на підтвердження здійснення усіх можливих та необхідних заходів для повного виконання рішення суду у цій справі.

Разом з тим, відсутність фінансування не є підставою для позбавлення позивача права на належне пенсійне забезпечення та не повинно порушувати право власності позивача на належні йому пенсійні виплати.

Відповідно до ч. 5 ст. 382-3 КАС України суд за клопотанням суб`єкта владних повноважень може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, що підтверджують здійснення керівником такого суб`єкта владних повноважень дій, які спрямовані на виконання судового рішення та які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.

Якщо судове рішення стосується здійснення виплат (пенсійних, соціальних тощо), суд може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, які підтверджують відсутність бюджетних асигнувань у суб`єкта владних повноважень та вжиття його керівником всіх необхідних заходів для встановлення таких бюджетних асигнувань, які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.

Проте, зі змісту звіту про виконання рішення суду у цій справі та доданих до нього документів, судом не встановлено факту вжиття суб`єктом владних повноважень, зокрема, його керівником, всіх необхідних заходів для встановлення відповідних бюджетних асигнувань. При цьому, суд наголошує, що станом на 29.01.2026 штраф на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судом не накладався.

З викладеного слідує, що відсутня подія, з якою пов`язане звільнення від сплати штрафу, а саме: факт повного виконання рішення суду.

Суд констатує, що відповідачем разом зі звітом також не надано доказів виплати позивачу заборгованості у загальному розмірі 81613,48 грн на виконання рішення суду у даній справі, а також доказів вжиття достатніх заходів для повного виконання рішення суду.

За відсутності документа на підтвердження виплати заборгованості з пенсійних виплат у суду відсутні підстави вважати виконаним рішення суду у цій справі.

Зі змісту поданого відповідачем звіту про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 у справі №160/17771/25 судом не встановлено, що відповідач здійснив усі можливі для виконання рішення суду заходи.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для прийняття та затвердження звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 у справі № 160/17771/25.

Керуючись статтями 241-243, 248, 250, 256, 293-297, 370, 382, 382-2, 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У прийнятті та затвердженні звіту про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 у справі №160/17771/25 відмовити.

Встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області новий строк на подання звіту про повне виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 у справі №160/17771/25.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подати звіт до Дніпропетровського окружного адміністративного суду про виконання судового рішення від 01.08.2025 у справі №160/17771/25 щодо виплати заборгованості по пенсії, нарахованої але не виплаченої ОСОБА_1 , у двомісячний строк з дня отримання даної ухвали.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у двомісячний строк з дня отримання даної ухвали разом зі звітом про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 у справі №160/17771/25 надати Дніпропетровському окружному адміністративному суду належним чином засвідчені копії:

- документів на підтвердження наявності об`єктивних перешкод для виконання рішення суду у цій справі;

- документів на підтвердження здійснення виплати позивачу заборгованості пенсії, а саме (але не виключно): платіжних доручень, відомостей на виплату, виписок по рахункам, довідок Держказначейства, банківських довідок або довідок органів поштового зв`язку;

- детального розрахунку заборгованості з пенсійних виплат;

- розпорядчого акта Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області або Пенсійного фонду України про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 у справі №160/17771/25, а саме (але не виключно): наказу/розпорядження про виплату коштів;

- документів на підтвердження виділення бюджетних коштів на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 у справі №160/17771/25 та перерахування відповідних коштів на рахунок для виплат.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ст. 256 КАС України та може бути оскаржена у порядку та у строки визначені ст. 295 КАС України.

Суддя І.О. Лозицька