Справа № 520/22228/24
Суддя: Григоров Д.В.
Дата ухвалення: 2026-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

29 січня 2026 р. справа № 520/22228/24

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Григоров Д.В.,

розглянувши порядку письмового провадження заяву, подану в порядку статті 382 КАС України у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.03.2025р. визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не проведення індексації пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2019-2021 роки, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,197 та у розмірі 1,0796; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити індексацію пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2019-2021 роки, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,197 та у розмірі 1,0796 та у зв`язку з цим провести перерахунок та виплату пенсії починаючи з 01.03.2023р. та 01.03.2024 р.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2025р. рішення ХОАС від 10.03.2025 залишено без змін.

10.12.2025р. до суду надійшла заява представника позивача в порядку ст.382 КАС України, в якій він просив:

- встановити судовий контроль за виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.03.2025 у справі №520/22228/24 з поданням відповідачем звіту.

В обґрунтування заяви представник позивача зазначав, що відповідачем не виконано рішення суду від 10.03.2025р. по справі №520/22228/24 у повному обсязі. Представник позивача зазначив, що відповідач на виконання рішення суду повинен був проіндексувати показник середньої заробітної плати по Україні за 2019 - 2021 роки - 10846,37 грн. на коефіцієнт 1,197 та 1,0796, проте на виконання рішення суду розмір пенсії позивача з 01.03.2023р. становить 11098,73 грн., а з 01.03.2024р. з 10025,36 грн.

Таким чином, на думку представника позивача, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.03.2025р. по справі №520/22228/24 виконано не вірно.

Ухвалою суду від 17.12.2025р. прийнято до розгляду заяву представника позивача, подану в порядку статті 382 КАС України у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії; зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області надати докази виконання рішення суду від 10.03.2025р. у справі №520/22228/24.

Представником відповідача 23.12.2025р. подано до суду клопотання про продовження процесуального строку для надання доказів згідно ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2025р. по справі №520/22228/24.

Ухвалою суду від 12.01.2026р. клопотання про продовження строку для надання доказів задоволено та продовжено відповідачу строк для надання доказів на виконання вимог ухвали від 17.12.2025р. по справі №520/22228/24.

Представником відповідача - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області до суду подано заперечення на заяву позивача подану в порядку статті 382 КАС України, в яких останній, зазначив, що рішення суду виконано в повному обсязі вірно, просив відмовити у задоволенні заяви про встановлення судового контролю з огляду на її необґрунтованість.

Крім того, останній зазначив, що опрацювання вищезазначеного рішення суду потребувало макетної обробки. Так, 02.06.2025р. за вих. № 2000-0306-5/83162 було направлено запит до Пенсійного фонду України щодо ініціювання проведення перерахунку пенсії шляхом макетної обробки. Відповідно до розпорядження та на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.03.2025 по справі № 520/22228/24 було нараховано пенсійні кошти за період з 01.03.2023р. по 30.09.2025р. в сумі 22524,76 грн. з урахуванням раніше виплачених сум. Виплата коштів нарахованих на виконання рішення суду проведена в жовтні 2025 на розрахунковий рахунок відкритий в банківській установі АТ КБ «Приватбанк».

Дослідивши подану до суду заяву та заперечення, суд зазначає наступне.

Згідно приписів статті 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

На виконання приписів статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Обов`язковість судових рішень, що набрали законної сили, для їх виконання на всій території України передбачена також приписами Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Аналізуючи наведені норми, суд зауважує, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

В абзаці третьому пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Також, Конституційний Суд України у рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі Шмалько проти України, заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику Європейського суду з прав людини підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі Валерій Фуклєв проти України від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі Шмалько проти України від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі Apostol v. Georgia від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

Метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

На підставі аналізу ст.ст.3, 8, ч.ч.1, 2 ст.55, ч.ч.1 та 2 ст.129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

У справі "Сорінг проти Об`єднаного Королівства" від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст. 129-1 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України.

З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 КАС України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, згідно з положеннями частин 1 та 2 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, приписами ст. 382 КАС України передбачено зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення.

Як вбачається з наданих сторонами пояснень, на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.03.2025 по справі № 520/22228/24 Головним управлінням було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески з 01.03.2023р. на коефіцієнт 1,197 та з 01.03.2024р. на коефіцієнт 1,0796. Розмір пенсії ОСОБА_1 на виконання рішення суду з 01.03.2023р. склав 11 98,73 грн., а з 01.03.2024р.склав 10 025,36 грн., що підтверджується представником позивача у поданій заяві про встановлення судового контролю, яка розглядається.

Виплата коштів нарахованих на виконання рішення суду проведена в жовтні 2025 на розрахунковий рахунок, відкритий в банківській установі АТ КБ «Приватбанк» в сумі 22 524,76 грн., що не заперечується представником позивача. В судовому рішенні суд не зобов`язував відповідача застосовувати проіндексований показник середньої заробітної плати - 14 016,56 грн., про що зазначав представник позивача, незгода з цим може вказувати на виникнення між сторонами нового спору, який в цій справі судом не вирішувався.

Суд враховує, що адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.

При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2020 року у справі № 640/3719/18 та від 11 червня 2020 року у справі №640/13988/19.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що рішення у справі фактично виконується, на підтвердження чого суду надано відповідні докази, суд вважає відсутніми на даний час підстави для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в цій справі, у зв`язку з чим заява представника позивача про встановлення судового контролю задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись статтями 248, 293, 294, 382 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивача, подану в порядку статті 382 КАС України залишити без задоволення.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 15-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.В. Григоров