Справа № 440/15126/25
Суддя: В.І. Бевза
Дата ухвалення: 2026-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м. ПолтаваСправа № 440/15126/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бевзи В.І. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КРАСНОКОЛЯДИНСЬКЕ» до Головного управління ДПС у Полтавській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

Стислий зміст позовних вимог.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «КРАСНОКОЛЯДИНСЬКЕ» звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, а саме просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби України в Полтавській області №1 від 23 жовтня 2025 року форми «В4»;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби України в Полтавській області №1 від 23 жовтня 2025 року форми «ПС».

Підставою для звернення до суду позивач зазначає порушення своїх прав у сфері публічно-правових відносин рішенням щодо протиправного збільшення суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість та одночасного зменшення від`ємного значення ПДВ (далі ПДВ) та застосування штрафних фінансових санкцій за порушення податкового обліку ПДВ про невчасне складання та реєстрації податкових накладних відносно обліку простроченої дебіторської заборгованості з ТОВ «Інтерагростандарт» щодо перерахованих в квітні 2020 року коштів (авансу) за невідвантажені добрива, у сумі 5471531,64 грн., в т.ч ПДВ у сумі 911921,94 грн, суми ПДВ включені до складу податкового кредиту, як попередня оплата за товар. Позивач зазначає, що відповідач вийшов за межі податкового періоду, оскільки податковий кредит сформований за операціями з ТОВ «Інтерагростандарт» щодо перерахування авансу у лютому-березні 2020 року, а перевірці підлягав період 2021-2024 років. Контролюючий орган протиправно визначив зменшив від`ємне значення ПДВ за грудень 2024 року, оскільки взаємовідносин між позивачем та ТОВ «Інтерагростандарт» у грудні 2024 року не відбувались. Господарські операції між ТОВ «КРАСНОКОЛЯДИНСЬКЕ» та ТОВ «ІНТЕРАГРОСТАНДАРТ» за перевірений період відсутні, нарахування «компенсуючих» податкових зобов`язань з ПДВ в розмірі 911922,00 грн. за грудень 2024 року є неправомірним, а визначення штрафу безпідставним.

Позивач подав відповідь на відзив в якому додатково зазначив про доводи викладені у позовній заяві. Додатково позивач звертає увагу, що не може стягнути дебіторську заборгованість із контрагента ТОВ «ІНТЕРАГРОСТАНДАРТ» та виконати рішення Господарського суду Сумської області, оскільки право вимоги за договором відступлене іншому суб`єкту господарювання.

Позивач підтверджує облік дебіторської заборгованості, яка не може бути виконана щодо стягнення із ТОВ «ІНТЕРАГРОСТАНДАРТ» сум авансу, по яким не відбулись господарські операції.

Позивач не оскаржує податкове повідомлення-рішення із підстав порушення порядку проведення документальної планової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Позивач також оскаржує податкове повідомлення-рішення із підстав процедурних порушень, порушення контролюючим органом граничного строку для визначення грошових зобов`язань, що встановлений статтею 102 Податкового кодексу України, оскільки господарські операції відбулись у періоді лютого-березня 2020 року, в якому суми включені до податкового кредиту з ПДВ, а оспорювані рішення прийняті відповідачем 23.10.2025, тобто поза межами 1095 днів; окрім як виходу за межі перевірки, оскільки періодом перевірки є 01.01.2021-31.12.2024, а суми включені до податкового кредиту і господарські операції відображені у податкових деклараціях з ПДВ за лютий-березень 2020 року.

Інші обставини процедурних порушень відсутні у змісті позовної заяви.

Стислий зміст заперечень відповідача.

У наданому відзиві до суду на позовну заяву з додатками представник відповідача, заперечуючи проти позовних вимог, наголошував, що за результатами перевірки встановлені порушення позивачем норм Податкового кодексу України (далі ПК України), в результаті чого зменшена сума від`ємного значення із податку на додану вартість, застосовані штрафні (фінансові) санкції за відсутність складання та реєстрації податкових накладних за результатами господарських операцій позивача, що не використані в господарській діяльності платника податку за простроченою безнадійною дебіторською заборгованістю. Відповідач зазначив, що позивач не здійснив нарахування «компенсуючих» податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з наявністю безнадійної дебіторської заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання договору контрагентом на суму отриманого авансу. За перевірений період 01.01.2021-31.12.2024 взаємовідносин ТОВ «КРАСНОКОЛЯДИНСЬКЕ» з ТОВ «Інтерагростандарт» не відбувалися. Всього за договорами із ТОВ «Інтерагростандарт» позивач перерахував попередню оплату в розмірі 10 039 484,54 грн., постачальник товар та послуги покупцю в строк визначений умовами договорів поставив (надав) лише частково на загальну суму 4 567 952,91 грн. Згідно облікових даних ТОВ «КРАСНОКОЛЯДИНСЬКЕ» за перевірений період: оборотів субрахунку 3711 «Розрахунки за виданими авансами», наданих актів звірок, дебіторська заборгованість за вищеописаними господарськими операціями склала 5 471 531,64 грн. ТОВ «КРАСНОКОЛЯДИНСЬКЕ» станом на кінець перевіреного періоду 31.12.2024 не сформований резерв сумнівних боргів щодо дебіторської заборгованості за товари, роботи (послуги) та іншої дебіторської заборгованості на суму безнадійної дебіторської заборгованості. Суми ПДВ, попередньо включені до складу податкового кредиту ТОВ «КРАСНОКОЛЯДИНСЬКЕ» у лютому-березні 2020 року, як попередня оплата за товар, по вищезазначеним операціям, не використані в оподатковуваних ПДВ операціях. У порушення вимог пп. «г» п.198.5 ст.198 ПК України ТОВ «КРАСНОКОЛЯДИНСЬКЕ» не нараховані «компенсуючі» податкові зобов`язання з ПДВ із загальної суми безнадійної дебіторської заборгованості за грудень 2024 року в розмірі 911922 грн. на кінець перевіреного періоду.

Під час проведення планової документальної виїзної перевірки ТОВ «КРАСНОКОЛЯДИНСЬКЕ» надало відповідь на письмовий запит від 13.08.2025 відповідача, яким повідомило контролюючому органу, що станом на 31.12.2024 у позивача наявна в обліку прострочена дебіторська заборгованість з ТОВ «Інтерагростандарт» за рахунок перерахованих в квітні 2020 року коштів (авансу) за невідвантажені добрива, безнадійна заборгованість склала 5471531,64 грн., в т.ч ПДВ 911921,94 грн, суми ПДВ включені до складу податкового кредиту нашого підприємства, як попередня оплата за товар.

Відповідачем здійснений висновок, що ТОВ «КРАСНОКОЛЯДИНСЬКЕ» перераховані постачальнику кошти в розмірі 10 039 484,54 грн., суму ПДВ розмірі 1 673 247,43 грн., яка у повному обсязі включена до складу податкового кредиту у відповідних періодах, проте постачальником ТОВ «Інтерагростандарт» виконані господарські зобов`язання тільки на загальну суму 4 567 952,91 грн., безнадійна заборгованість склала 5 471 531,64 грн., в т.ч. ПДВ 911 921,94 грн.

Відповідач зазначив, що висновки акту перевірки є обґрунтованими а оспорювані податкові повідомлення-рішення правомірними.

Заяви, клопотання учасників справи.

Відповідач заперечив щодо спрощеного позовного провадження у цій справі.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 10.11.2025 позовна заява залишена без руху.

13.11.2025 до суду надійшла заява про усунення недоліків від позивача.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10.11. адміністративна справа прийнята до провадження, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Витребувані докази від відповідача.

Ухвалою суду від 24.11.2025 виправлена описка в ухвалі про відкриття провадження, вірна дата ухвали 14.11.2025.

Ухвала про відкриття провадження з технічних перешкод відсутня у ЄСІТС, проте наявна в Єдиному державному реєстрі судових рішень і вручена додатково сторонам у спосіб визначений процесуальним законом.

Ухвалою суду від 22.12.2025 заперечення представника Головного управління ДПС у Полтавській області проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження залишені без задоволення.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши заяви по суті справи та наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, ст. 77, п. 81.1 ст. 81, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України із змінами та доповненнями (далі ПК України), згідно з планом-графіком проведення документальних планових перевірок платників на 2025 рік, на підставі наказу Головного управління ДПС у Полтавській області від 24.07.2025 № 2473-п проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «КРАСНОКОЛЯДИНСЬКЕ» (податковий номер 34271235) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2021 по 31.12.2024, правильності нарахування та обчислення єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2021 по 31.12.2024. За результатами перевірки складено акт від 16.09.2025 № 13352/16-31-07-01- 01/34271235, згідно висновку якого встановлені наступні порушення податкового законодавства, що становлять підставу та предмет спору у цій справі:

пп. 44.1 ст.44, п. 198.5 ст. 198 ПК України, в результаті чого встановлено завищення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту з податку на додану вартість за грудень 2024 в розмірі 4 007 333 грн.;

п. 198.5 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України, внаслідок чого не здійснено реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму ПДВ 4 007 333 грн., в т.ч. за жовтень 2 грн., грудень 2024 911922 грн.;

Позивач не погодився з висновками акту перевірки та подав до відповідача заперечення вих. №241 від 02.10.2025 (вх. № 63989/6/16-31 від 02.10.2025) щодо нарахування «компенсуючих» податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з наявністю безнадійної дебіторської заборгованості

За результатами розгляду заперечення Головним управлінням ДПС у Полтавській області, відповіддю відповідача № 32892/6/16/-31-07-01-07 від 16.10.2025 висновки акту перевірки від 16.09.2025 №13352/16-31-07-01-01/34271235 скасовані в частині завищення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту з податку на додану вартість за грудень 2024 в розмірі 3095411 грн та порушення щодо не реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму ПДВ 2982373,88 грн, в т.ч. за жовтень 2023 15970,38 грн., грудень 2,50 грн., в іншій частині висновок залишено без змін, а заперечення частково задоволені, 23 жовтня 2025 року відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення №1, №1, №1, №1, №1, №1, №1.

Позивач оскаржує у цій справі податкові повідомленні-рішення №1, №1 від 23.10.2025:

№1 від 23 жовтня 2025 року форми «В4», яким встановлене завищення від`ємного значення суми ПДВ у розмірі 911922,00 грн. за грудень 2024 року, зменшена сума від`ємного значення ПДВ;

№1 від 23 жовтня 2025 року форми «ПС», яким застосовані штрафні фінансові санкції за відсутність складання та/або реєстрації податкових накладних/розрахунків коригувань на суму у сумі 3400,00 грн. за грудень 2024 року, гранична дата реєстрації податкових накладних 20.01.2025 на суму ПДВ 911921,90 грн.

Господарські операції позивача з ТОВ «Інтерагростандарт» здійснювалось на підставі договору поставки № 24016 від 24.01.2020. На виконання умов договору ТОВ «КРАСНОКОЛЯДИНСЬКЕ» перерахувало постачальнику грошові кошти в розмірі 9 039 484,54 грн (банківська виписка від 10.02.2020). ТОВ «КРАСНОКОЛЯДИНСЬКЕ» включено до складу податкового кредиту ПДВ у лютому 2020 року за оплачений та не в повному обсязі отриманий товар за Договором поставки з ТОВ «Інтерагростандарт» всього на суму ПДВ 1 506 580,76 грн.

Згідно Договору суборенди с/г тех №2802-2020/6 від 24.01.2020 орендар ТОВ «Інтерагростандарт» в особі директора Назаренка С.В. зобов`язується передати суборендарю ТОВ «КРАСНОКОЛЯДИНСЬКЕ» в особі директора ОСОБА_1 у строкове господарське відання та платне користування с/г техніку з екіпажем (механізатори та обслуговуючий персонал) для здійснення суборендарем виробничої діяльності по виконанню технологічних операцій по механізованому обробітку землі (оранка, культивування, внесення в ґрунт рідкого аміаку). На виконання умов договору ТОВ «КРАСНОКОЛЯДИНСЬКЕ» було перераховано постачальнику грошові кошти (попередня оплата) в розмірі 1000000,00 грн. (банківська виписка від 30.03.2020). ТОВ «КРАСНОКОЛЯДИНСЬКЕ» включено до складу податкового кредиту ПДВ у березні 2020 року за оплачені та не в повному обсязі отримані послуги суборенди с/г техніки за Договором №2802-2020/6 від 24.01.2020 з ТОВ «Інтерагростандарт» всього на суму ПДВ 166666,67 грн.

За період перевірки 01.01.2021-31.12.2024 господарські операції між ТОВ «КРАСНОКОЛЯДИНСЬКЕ» з ТОВ «Інтерагростандарт» відсутні.

Всього за вищевказаними договорами перерахована попередня оплата в розмірі 10 039 484,54 грн., постачальник товар та послуги покупцю в строк визначений умовами договорів поставив (надав) лише частково на загальну суму 4 567 952,91 грн.

Згідно облікових даних ТОВ «КРАСНОКОЛЯДИНСЬКЕ» по бухгалтерському рахунку 371 «Розрахунки за виданими авансами» станом на 01.01.2021 (початок періоду перевірки) та 31.12.2024 (кінець періоду перевірки) обліковується дебіторська заборгованість в розмірі 5 471 531,64 грн по взаємовідносинам з ТОВ «Інтерагростандарт» ().

ТОВ «КРАСНОКОЛЯДИНСЬКЕ» включені до податкового кредиту ПДВ від вищевказаної господарської операції у лютому 2020 суму ПДВ в розмірі 1 506 580,76 грн.

ТОВ «КРАСНОКОЛЯДИНСЬКЕ» включені до складу податкового кредиту ПДВ у лютому 2020 року за оплачений та не в повному обсязі отриманий товар за Договором поставки з ТОВ «ІНТЕРАГРОСТАНДАРТ» всього на суму 1 506 580,76 грн. (стор. 11 Акту перевірки).

ТОВ «КРАСНОКОЛЯДИНСЬКЕ» включені до податкового кредиту ПДВ від вищевказаної господарської операції у березні 2020 суму ПДВ в розмірі 166 666,67 грн.

ТОВ «КРАСНОКОЛЯДИНСЬКЕ» включені до складу податкового кредиту ПДВ у березні 2020 року за оплачені та не в повному обсязі отримані послуги суборенди с/г техніки за Договором №2802-2020/6 від 21.01.2020 з ТОВ «ІНТЕРАГРОСТАНДАРТ» всього на суму 166 666,67 грн. (стор. 12 Акту перевірки).

20 березня 2020 року ТОВ «КРАСНОКОЛЯДИНСЬКЕ» зареєстрована податкова декларація з ПДВ за лютий 2020 року, реєстраційний номер .

21 квітня 2020 року ТОВ «КРАСНОКОЛЯДИНСЬКЕ» зареєстрована податкова декларація з ПДВ за березень 2020 року, реєстраційний номер .

На запит відповідача від 13.08.2025 під час перевірки надана відповідь ТОВ «КРАСНОКОЛЯДИНСЬКЕ» листом від 15.08.2025 №162:

«ТОВ «Красноколядинське» надає відповідь на Ваш запит від 1 З .08.2025р., станом на 31.12.2024р., у нашому підприємстві була прострочена дебіторська заборгованість з ТОВ «Інтерагростандарт» за рахунок перерахованих в квітні 2020 року коштів (авансу)за невідвантажені добрива згідно договору поставки 24016 від 24.01.2020 року, ТОВ «Інтерагростандарт» нам було відвантажено тмц (мінеральні добрива) на суму 4567952,91 грн., безнадійна заборгованість склала 5471531,64 грн., в т.ч. ПДВ 911921,94 грн., суми ПДВ включені до складу податкового кредиту нашого підприємства, як попередня оплата за товар.»

Таким чином, судом встановлена обставина, що позивач під час перевірки підтвердив відповідачу, що станом на 31.12.2024 наявна прострочена дебіторська заборгованість з ТОВ «Інтерагростандарт» у сумі 5471531,64 грн., сума ПДВ - 911921,94 грн.

Позивач у запереченнях на висновки акту перевірки не спростовував дану обставину, інших доказів, що підтверджують відсутність безнадійної дебіторської заборгованості станом на 31.12.2024 під час перевірки, розгляду заперечень, під час судового оскарження не надав.

Дана обставина не є спірною у справі, оскільки не заперечується позивачем.

Позивач заперечує виключно з тих підстав, що безнадійна дебіторська заборгованість не є підставою для нарахування податкових зобов`язань за операціями, які не використані у господарській діяльність, і суми по яким попередньо включені до складу податкового кредиту, а також щодо невірного визначення періоду виникнення обов`язку щодо відображення податкових зобов`язань у грудні 2024 року, що не є періодом перевірки та є виходом за межі строку давності для визначення грошових зобов`язань, оскільки результати господарських операцій відображені в податковому кредиті у податкових деклараціях з ПДВ у лютому, березні 2020 року.

Додатково судом встановлені обставини стягнення позивачем в судовому порядку дебіторської заборгованості по зазначеним вище сумам:

рішенням Господарського суду Сумської області по справі № 920/544/21 від 09.09.2021 року стягнуто з ТОВ «ІНТЕРАГРОСТАНДАРТ» (40007, Сумська область, м. Суми, вул. Промислова, 2, ) на користь ТОВ «КРАСНОКОЛЯДИНСЬКЕ» (17210, Чернігівська область, Талалаївський район, с. Красний Колядин, вул. 30-річчя Перемоги, 20, ) 831217,00 грн (вісімсот тридцять одна тисяча двісті сімнадцять грн 00 коп.) заборгованості за Договором суборенди сільськогосподарської техніки №2802-2020/6 від 24.01.2020 року, а також 12468,25 грн (дванадцять тисяч чотириста шістдесят вісім грн 25 коп.) судового збору.

Дата набрання законної сили: 12.10.2021;

рішенням Господарського суду Сумської області по справі № 920/408/21 від 05.07.2021 року стягнуто з ТОВ «ІНТЕРАГРОСТАНДАРТ» (40007, Сумська область, м. Суми, вул. Промислова, 2, ) на користь ТОВ «КРАСНОКОЛЯДИНСЬКЕ» (17210, Чернігівська область, Талалаївський район, с. Красний Колядин, вул. 30-річчя Перемоги, 20, ) суму попередньої оплати товару за договором поставки від 24.01.2020 № 24016 в розмірі 4 640 314,64 грн (чотири мільйони шістсот сорок тисяч триста чотирнадцять гривень 64 коп.), відшкодування витрат по сплаті судового збору в сумі 69 604,72 грн (шістдесят дев`ять тисяч шістсот чотири гривні 72 коп.) та відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 14 000,00 грн (чотирнадцять тисяч гривень 00 коп.).

Дата набрання законної сили: 03.08.2021.

Позивач підтвердив, що рішення зазначених судів ним не виконані.

Відповідно до відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження, позивач не пред`явив судові накази на підставі рішень судів у справах № 920/544/21, № 920/408/21 до виконання упродовж трьох років.

Для рішення суду у справі № 920/544/21 гранична дата для пред`явлення судового наказу до виконання - 12.10.2024, для рішення суду у справі № 920/408/21 03.08.2024.

Строк пред`явлення судового наказу до виконання протягом трьох років у господарських справах.

Відповідно до статті 12 Закон України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Таким чином, позивач не здійснив дії щодо виконання рішення суду та підтвердив наявність безнадійної дебіторської заборгованості станом на 31.12.2024.

Судом встановлена обставина, пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання упродовж трьох років.

Інших доказів щодо обліку дебіторської заборгованості під час перевірки не надав.

З урахування того, що ТОВ «КРАСНОКОЛЯДИНСЬКЕ» листом від 15.08.2025 №162 під час перевірки підтвердило факт обліку безнадійної дебіторської заборгованості станом на 31.12.2024 , то контролюючий орган визначив звітний період (останній звітний період, що підлягав плановій перевірці), в якому у позивача виник обов`язок нарахувати податкові зобов`язання в порядку пункту 198.5 статті 198 ПК України, та визначив граничний термін для складення та реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних для граничного подання декларації з ПДВ за грудень 2024 20.01.2025.

Щодо процедурних підстав та обставин оскарження податкового повідомлення-рішення.

Обставини процедурних порушень відсутні у змісті позовної заяви.

Із наданих суду доказів сторонами, судом не встановлені обставини чи факти порушення контролюючим органом порядку проведення перевірки чи інші процедурні порушення щодо розгляду заперечень, прийняття податкових повідомлень-рішень, що є достатніми для скасування оспорюваних рішень в суді, тобто такими, що несуть «кумулятивний ефект» (самостійна автономна підстава), який впливає на протиправність оспорюваних рішень та є підставою для їх скасування.

Докази протиправного включення платника-податку до плану-графіку документальних планових перевірок на 2025 рік суду не надані.

Судом не встановлені очевидні обставини порушення контролюючим органом процедури, для додаткового офіційного з`ясування обставин справи та виходу за межі підстав позову, відповідно до принципу «суд знає закон».

Щодо строку давності визначення грошових зобов`язань та дотримання меж періоду перевірки.

Грошові зобов`язання визначені позивачу за грудень 2024.

Позивач подав податкову звітність з ПДВ за лютий 2020 року та березень 2020 року - 20 березня 2020 року та 21 квітня 2020 року відповідно.

Тобто звітність подана, з урахуванням зупинення строків давності на час карантину з 18.03.2020 та воєнного стану з 24.02.2022 по 31.07.2023 (включно), строк давності визначений ст. 102 ПК України для визначення грошових зобов`язань із ПДВ платнику податку не пропущений контролюючим органом, оскільки податкові повідомлення-рішення винесені 23.10.2025, тобто строк давності 1095 зупинявся із 18.03.2020 по 31.07.2023, тобто станом на 23.10.2025 пройшло тільки 2 роки 2 місяці та 23 дні, що визначально менше 1095 днів.

З огляду на викладене доводи позивача про порушення відповідачем строку давності не встановлені судом

Обставин визначення контролюючим органом позивачу грошових зобов`язань поза межами строків давності відсутня, судом порушення такого строку давності не встановлене.

Щодо виходу за межі періоду перевірки.

Суд зазначає, що правовідносини дебіторської заборгованості виникли під час відображення сум авансу у податковому кредиті у лютому-березні 2020 року у звітності з ПДВ.

Безнадійна дебіторська заборгованість облікована позивачем станом на 31.12.2024, що самостійно підтверджене платником податку під час перевірки, тобто правовідносини із безнадійної дебіторської заборгованості тривали у періоді перевірки 01.01.2021-31.12.2024.

Позивач не надав доказів визначення безнадійної дебіторської заборгованості на певну дату у бухгалтерському обліку, а самостійно підтвердив її існування станом на 31.12.2024.

Таким чином, судом не встановлена обставина виходу контролюючим органом за межі періоду перевірки, оскільки в періоді 31.12.2024

Вважаючи, що відповідачем прийняте протиправне податкове повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду з цим позовом до даного відповідача.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Відповідно до п.п.14.1.11 п. 14.1 ст. 14 ПК України, 14.1.11. безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак:

а) заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності;

є) прострочена заборгованість фізичної або юридичної особи, не погашена внаслідок недостатності майна зазначеної особи, за умови, що дії щодо примусового стягнення майна боржника не призвели до повного погашення заборгованості.

Відповідно до пп.14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 ПК України, безповоротна фінансова допомога це сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності.

Згідно з п. 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п.п.14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п. 187.1 ст. 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку,

6) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно із п. 188.1 ст. 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення; електричної енергії, ціна на яку склалася на ринку електричної енергії.

У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

Пунктом 189.1 статті 189 ПК України встановлене, що у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Відповідно до пункту 198.5 статті 198 ПК України, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст.198 ПК України).

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з п. 201.7 ст. 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст. 183 цього Кодексу (п. 201.8 ст. 201 ПК України).

До обов`язкових реквізитів податкової накладної, перелік яких закріплений в п.201.1 ст. 201 ПК України, законодавець відносить: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата складання податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг; платники податків, крім випадків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду; й) індивідуальний податковий номер.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПКУ, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

- для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

- для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Відсутність факту реєстрації платником податку продавцем товарів/послуг - податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній. до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Згідно з п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 120-1.2 пункту 120-1 статті 120-1 ПК України визначене, що відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість; податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою, податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу), що зазначена в податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної, або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено. У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу штрафні санкції, передбачені цим пунктом, не застосовуються на період зупинення такої реєстрації до прийняття відповідного рішення щодо відновлення реєстрації таких податкових накладних/розрахунків коригування.

Відсутність реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної, зазначених в абзаці першому цього пункту, після спливу 10 календарних днів, наступних за днем отримання платником податку податкового повідомлення-рішення, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної в такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено.

У разі реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної, зазначених в абзаці першому цього пункту, протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання платником податку податкового повідомлення-рішення, штрафні санкції, передбачені абзацом другим цього пункту та пунктом 120-1.1 цієї статті, не застосовуються.

У разі відсутності реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, та/або податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою, податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, що зазначена в податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 5 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 3400 гривень.

Відповідно до п.86.1 ст.86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

За визначенням, наведеним в п.2 розділу І Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №727 від 20.08.2015, акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно п. 3 розділу II Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №727 від 20.08.2015, акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п.4 розділу III Порядку № 727 у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно, зокрема: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів, документів податкового або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV (далі - Закон №996-ХІV, тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 2 статті 3 Закону №996-ХІV визначено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, гуртуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

При цьому, презюмується, що такі документи є достовірними, а зафіксована в них інформація розкриває справжній зміст господарської операції, свідчить про її економічну вигоду (виправданість, ризик). Якщо певна господарська операція не відбулася або її зміст інший, ніж той, стосовно якого складені документи, підстави для відтворення фінансових показників операції в податковому обліку відсутні (в разі якщо документи складені про людське око) або ж операція відтворюється відповідно до її дійсного змісту, що відповідає принципу превалювання сутності над формою, згідно з яким операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми (стаття 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Відповідно до статті 1 Закону №996-ХІV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону №996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з пунктом 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина 5 статті 261 ЦК України).

Відповідно до Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 8 жовтня 1999 року №237, безнадійна дебіторська заборгованість - поточна дебіторська заборгованість, щодо якої існує впевненість про її неповернення боржником або за якою минув строк позовної давності (п.4). Дебіторська заборгованість визнається активом, якщо існує ймовірність отримання підприємством майбутніх економічних вигод та може бути достовірно визначена її сума (п.5). Визначена на основі класифікації дебіторської заборгованості величина сумнівних боргів на дату балансу становить залишок резерву сумнівних боргів на ту саму дату (п.8).

Згідно з п.1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704 (далі - Положення №88), господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Розділ V ПК України визначає спеціальні правила оподаткування операцій ПДВ на відміну від норм розділу ІІІ Кодексу щодо визначення податку на прибуток за результатами господарської діяльності платника податку.

Тобто розділ V ПК України має самостійні автономні правила щодо відображення результатів господарських операцій у податковому обліку ПДВ, і терміни, визначені у статті 14 ПК України, застосовуються до норм розділ V ПК України виключно в частині, що не суперечить нормам розділу V ПК України.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Строк давності звернення до суду у цій справі для кваліфікації безнадійної дебіторської заборгованості значення не має, оскільки позивач подав позови про стягнення заборгованості до господарського суду, і судом ухвалені рішення суду, які набрали законної сили, але самостійно позивачем не пред`явлені до примусового виконання, про що свідчать офіційні відомості Автоматизованої системи виконавчого провадження за веб посиланням: https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors.

Позивач пропустив строк пред`явлення до виконання що свідчить про те, що така дебіторська заборгованість є безнадійною, що підтверджене самостійно позивачем під час перевірки.

Таким чином, позивач не здійснив реальні дії щодо виконання рішення суду, пред`явлення до примусового виконання.

Не пред`явлення судового рішення до примусового виконання є суперечливою дією позивача, оскільки суперечить добросовісному виконанню цивільного права - пред`явлення рішення до примусового виконання, оскільки відсутні будь-які логічні пояснення, з яких підстав позивач відмовився від примусового виконання рішення суду щодо повернення йому контрагентом авансу у сумі 5471531,64 грн.

Позивач посилається на неможливість виконання рішень судів, оскільки: «примусове виконання неможливе внаслідок укладання Договору відступлення права вимоги за Договором суборенди с/г техніки з екіпажем №2802-2020/6 від 28.02.2020 р., примусове виконання неможливе внаслідок укладання Договору відступлення права вимоги за Договором поставки №24016 від 24.01.2020 р.», - той же час таких договорів ні під час перевірки (розгляду заперечень на висновки акту перевірки), ні суду не надав.

У той же час, відступлення прав вимоги не є підставою для не пред`явлення позову чи не пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання рішення суду.

За таких обставин, суд підтверджує висновки контролюючого органу в акті перевірки про наявність виникнення у позивача безнадійної дебіторської заборгованості, яка виникла після завершення строку пред`явлення судового наказу у господарських справах до виконання, у 2024 році.

Оскільки позивач не надав доказів визнання безнадійної (простроченої) дебіторської заборгованості в бухгалтерському обліку на певну дату (звітний період) у 2024 році, після спливу трьохрічного строку для пред`явлення судового наказу до виконання, а під час перевірки надав лист від 15.08.2025 №162, яким визнав облік такої заборгованості станом на 31.12.2024, і не заперечив щодо відсутності безнадійної дебіторської заборгованості, як під час перевірки, так під час судового розгляду, суд визнає правомірними дії контролюючого органу в акті перевірки про визнання дати виникнення податкових зобов`язань з ПДВ на підставі безнадійної заборгованості у грудні 2024 року, який є останнім звітним періодом планової документальної перевірки.

Одночасні доводи позивача, про підтвердження наявності безнадійної дебіторської заборгованості і заперечення щодо визнання податкових зобов`язань станом на грудень 2024 року (останній звітний період перевірки) суд визнає суперечливим, оскільки суперечать один одному.

Враховуючи те, що у позивача обліковувалась в бухгалтерському обліку безнадійна (прострочена) дебіторська заборгованість станом на 31.12.2024, і відповідних змін по нарахуванню податкових зобов`язань в обліку ПДВ позивач станом на кінець звітного періоду перевірки не здійснив, як і не здійснив станом на дату завершення трьохрічного строку для пред`явлення судового наказу до виконання, відповідач правомірно визначив грудень 2024 року тим звітним періодом, в якому позивач мав обов`язок нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ і до кінця граничного терміну подання декларації з ПДВ за грудень 2024 року (20.01.2025) скласти та зареєструвати відповідні «компенсуючі» податкові накладні на виконання пп. «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Додатково дії контролюючого органу повинні відповідати «належному урядуванні», коли процедура визначення грошових зобов`язань платнику податків буде відбуватись із неухильним дотриманням закону та із превалюванням рішень та інтересів платника податку (доктрина - «in dubio pro tributario», дослівно з латини - «до платника з повагою»).

За правилами пункту 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

На підтвердження правомірності формування даних податкового обліку платник податку повинен мати відповідні належно оформлені первинні документи, які і є підставою для формування даних податкового та бухгалтерського обліку.

Згідно вимог пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

При проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності) (пункт 85.4 статті 85).

Платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки.

Ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України до їх відсутності.

Подібний висновок щодо обов`язку надання документів під час перевірки викладений у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2025 року у справі №1540/4631/18.

Наведеними нормами законодавства визначене, по-перше, обов`язок платника податків вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів; по-друге, надавати посадовим особам контролюючого органу документи, необхідні для проведення контролюючим органом перевірки, крім випадків їх виїмки або іншого вилучення правоохоронними органами; по-третє, якщо якісь документи не надані платником податків під час перевірки (включаючи розгляд заперечень на висновки акту такої перевірки), то таке ненадання ототожнюється з відсутністю таких документів під час перевірки.

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що обов`язку контролюючого органу щодо належного проведення податкової перевірки кореспондує обов`язок такого платника добросовісно ставитись до податкових обов`язків.

Суд визнає суперечливими заперечення позивача в частині періоду визначення в акті перевірки податкових зобов`язань за грудень 2024 року, оскільки позивач самостійно надав відповідь на запит під час перевірки та підтвердив цю обставину станом на 31.12.2024, інших доказів бухгалтерського обліку контролюючому органу не надав, одночасно заперечення платника податку щодо відсутності обов`язку визначити податкові зобов`язання за безнадійної (простроченої) дебіторської заборгованості у позивача відсутні.

Водночас, Верховний Суд виклав у постанові від 29 липня 2021 року у справі №620/1779/19 правову позицію, що відповідно до пункту «а» підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 ПК безнадійною заборгованістю є заборгованість, щодо якої минув строк позовної давності. Згідно з пунктом 15 П(С)БО 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за №860/4153), доходом визнається сума зобов`язання, яке не підлягає погашенню. Зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду (пункт 5 П(С)БО 11 «Зобов`язання»). Згідно зі статтею 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (частина перша статті 257 ЦК). Відтак, якщо сума кредиторської заборгованості платника податку за придбані товари/послуги залишилася не сплаченою після закінчення терміну позовної давності, то у податковому періоді, на який припадає закінчення терміну позовної давності, платник податку повинен включити суму такої кредиторської заборгованості до складу доходів, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування.

У постанові від 18 вересня 2025 року у справі №320/30160/23 Верховний Суд зазначив, що усталеною є практика Верховного Суду, що факт використання попередньо придбаних товарів у межах господарської діяльності має бути доведений тими документами, які зазвичай складаються суб`єктами господарювання за наслідками такого використання за правилами податкового та бухгалтерського обліку. В протилежному випадку платник зобов`язаний самостійно нарахувати податкові зобов`язання, виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 ПК України, за товарами, під час придбання яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі, якщо такі товари починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Позивач не здійснив примусове виконання рішення суду ні в межах позовної давності, ні в межах строку пред`явлення судового наказу до примусового виконання, що свідчить про неможливість стягнути дебіторську заборгованість в межах строку давності звернення до суду, і рішення судів не можуть бути виконані поза строком пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, і за таких обставин, така заборгованість є безнадійною, тобто безповоротною безоплатною фінансовою допомогою контрагенту позивача, оскільки наявні обставини, що існує впевненість про її неповернення боржником.

Не пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання рішення господарського суду в межах трирічного строку для пред`явлення, свідчить, що таке рішення суду не буде виконане, і пред`явити інший позов до суду неможливо, оскільки визначально за таких обставин строк звернення до суду з новим позовом пропущений та є неможливим в порядку процесуального законодавства, оскільки такий спір вже розглянутий судом.

Докази визнання податкових зобов`язань з ПДВ після закінчення строку пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання рішення суду позивач не надав, відповідних доказів відображення в бухгалтерському обліку визнання безнадійної дебіторської заборгованості суду не надав під час перевірки та суду.

За таких обставин суми включені до податкового кредиту, на підставі операцій, що є безнадійною дебіторською заборгованістю, є такими, що не пов`язані із господарською діяльністю позивача.

Підпунктом «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України визначено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п. 189.1 ст. 189 розділу V Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) в терміни, встановлені Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/ послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в неоподатковуваних ПДВ операціях та/або в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Позивач зобов`язаний нараховувати податкове зобов`язання відповідно до підпункту «г» пункту 198.5 ПК України у відповідних податкових періодах, скласти податкові накладні та зареєструвати їх в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Визначений в акті звітний період грудень 2024 для декларації з ПДВ за грудень 2024 року та гранична дата для реєстрації податкових накладних 20.01.2025 (гранична дата подання звітності з ПДВ за грудень 2024 року) відповідає вимогам підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України.

Періодом перевірки є 01.01.2021-31.12.2024, тобто звітний період грудень 2024 року для декларації з ПДВ входить до меж періоду перевірки, незалежно від дати подання декларації з ПДВ за грудень 2024 року.

Судом не встановлене порушення відповідачем, як граничного строку зменшення від`ємного значення ПДВ за грудень 2024 року, визначеного статтею 102 ПК України, так і виходу за межі перевірки, і такі обставини встановлені судом у розділі ІІ цього рішення суду.

Таким чином, позивач не довів протиправність оспорюваних податкових повідомлень-рішень, а відповідач у свою чергу виконав обов'язок доказування правомірності прийнятих ним рішень.

Інші доводи сторін не впливають на висновки суду у цьому рішенні.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що в адміністративному судочинстві добросовісність (несвавільність, розумність, справедливість) рішення суб`єкта владних повноважень означає, що при його прийнятті повинен бути застосований певний стандарт поведінки посадових осіб, що характеризується законністю, транспарентністю та повагою до прав та інтересів суб`єкта приватного права (від лат. Uberrimafides - найбільш добросовісний).

Подібний висновок ухвалений Верховним Судом у постанові 23 січня 2025 року у справі №240/32993/23.

Одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви.

Зокрема, він є одним з визначальних принципів "доброго врядування" і "належної адміністрації" (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до "якості" закону).

Добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, засада використання та захисту цивільних прав, якій корелює принцип добросовісності у пункт 5 частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України під час перевірки рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. Цивільні права у публічно-правовому спорі захищаються в адміністративній юстиції.

Принципу добросовісності (bona fides) корелюють доктрина римського права venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки, інша назва принцип естопель) ґрунтується ще на римських максимах - non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), nemo auditur propriam turpitudinem allegans (ніхто не може посилатися на власну ганебність або провину, щоб отримати перевагу в суді або в правових питаннях тобто заборони отримувати вигоду від власної неправомірної поведінки).

В основі зазначених доктрин знаходиться принцип добросовісності.

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland),заява №10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява №36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), пункту 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 58, "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип "належного урядування" може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (наприклад, рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), пункту 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (зазначені вище рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 53 та "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), пункт 38).

Відповідно до статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 73 КАС встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частин першої, третьої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 9 КАС України).

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимог и та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції». Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

За загальними вимогами, які висуваються до акта індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Європейський суд з прав людини у пункті 36 рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), від 01.07.2003 року №37801/97 вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону. Аналогічні висновки наведені у постановах Верховного Суду від 20.04.2023 у справі №380/4746/22, від 31.05.2023 у справі №280/1255/20.

Згідно із ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

У розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Таки чином, в контексті обставин даної справи судом надана оцінка та відповідь на всі доводи позивача та відповідача, які можуть вплинути на правильне вирішення спору.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні, оскільки у позові відмовлено судом.

На підставі викладеного та керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КРАСНОКОЛЯДИНСЬКЕ» (38730, Україна, Полтавська обл., Полтавський р-н, с. Рунівщина, вул. Михайла Гаврилка, 15, ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, буд. 4, м. Полтава, 36014, код ЄДРПОУ ВП: 44057192) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В.І. Бевза