Справа № 140/1108/26
Суддя: Шепелюк Віталій Леонідович
Дата ухвалення: 2026-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення заяви про забезпечення позову

29 січня 2026 року ЛуцькСправа № 140/1108/26
Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Шепелюка В.Л., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану до подання позовної заяви до Маневицького відділу державної виконавчої служби у Камінь-Каширському районні Волинської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 до подання позовної заяви до Маневицького відділу державної виконавчої служби у Камінь-Каширському районні Волинської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (Маневицький ВДВС) звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просить зупинити дію постанови державного виконавця від 05 грудня 2025 року про звернення стягнення на доходи ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження №79757687; заборонити Маневицькому ВДВС, його посадовим особам, роботодавцям та банківським установам здійснювати будь-які утримання або обмеження з доходів та рахунків заявника на підставі спірних виконавчих дій; зняти арешт зі всіх банківських рахунків заявника як такий, що застосований без належної правової підстави.

Обґрунтовуючи підстави для постановлення ухвали про забезпечення позову, заявник зазначає, що предметом майбутнього адміністративного позову є визнання протиправними дій та рішень посадових осіб Маневицького ВДВС, а саме: визначення та стягнення «заборгованості» зі сплати аліментів за період з 18 травня 2022 року без доказів та без судового встановлення факту несплати; винесення та застосування постанови від 05 грудня 2025 року про звернення стягнення на доходи заявника; фактичне блокування банківських рахунків заявника за відсутності постанови про накладення арешту; неналежне повідомлення заявника та приховування процесуальних документів, що призвело до позбавлення права на оскарження, а також зобов`язання відповідачів усунути допущені порушення. Необхідність забезпечення позову зумовлена наявністю очевидних ознак протиправності дій відповідачів та реальною загрозою істотної втрати прав заявника.

Відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Вимоги до форми та змісту заяви про забезпечення позову викладені в статті 152 КАС України.

Частиною першою статті 152 КАС України передбачено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити: 1) найменування суду; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адресу електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно із частиною четвертою статті 152 КАС України до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Суд звертає увагу, що всупереч вимогам пункту 2 частини першої статті 152 КАС України заява не містить відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету заявника, його представника та відповідача. В порушення вимог частини четвертої статті 152 КАС України до заяви про забезпечення позову заявником доказів про сплату судового збору не долучено, як і документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Статтею 153 КАС України визначено порядок подання заяви про забезпечення позову.

Так, згідно із частиною першою статті 153 КАС України заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Статтею 287 КАС України передбачені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби.

Згідно з частиною першою статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. У позовній заяві зазначається ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження (за наявності).

Отже, якщо закон встановлює інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця, юрисдикція адміністративних судів на розгляд спорів зазначеної категорії не поширюється.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеною нормою КАС України, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII). Згідно з частиною першою статті 74 Закон №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

При цьому частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З наведених норм права вбачається, що Законом №1404-VIII встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору (основної винагороди), витрат виконавчого провадження та штрафів, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що заявник планує звертатись до Волинського окружного адміністративного суду, оскільки не погоджується із діями та рішеннями посадових осіб Маневицького ВДВС, вчиненими в межах виконавчого провадження ВП №79757687 із примусового виконання виконавчого листа №161/9034/20, виданого 01 грудня 2025 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області.

З доданих до заяви документів встановлено, що виконавчий лист (дублікат) від 01 грудня 2025 року №161/9034/20, на підставі якого 05 грудня 2025 року відкрито виконавче провадження №79757687, виданий Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 (дві тисячі) грн на кожну дитину щомісяця, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття з моменту набранням рішенням законної сили.

Частиною першою статті 446 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України) передбачено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно із частиною першою статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Таким чином, зазначеними нормами передбачена можливість оскарження боржником або стягувачем дій державного виконавця або приватного виконавця до того суду, який видав виконавчий документ на виконання свого рішення, зокрема ухваленого в порядку цивільного судочинства. Така скарга подається з метою судового контролю за виконанням судового рішення, ухваленого у відповідній справі.

Оскільки у даному випадку заявником при зверненні до суду будуть оскаржуватись дії державного виконавця Маневицького ВДВС, вчинені в межах виконавчого провадження ВП №79757687 із примусового виконання виконавчого листа №161/9034/20, виданого у цивільній справі 01 грудня 2025 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, такий спір підлягає розгляду в порядку ЦПК України.

Підсумовуючи вищевикладене суд зазначає, що заява про забезпечення позову подана заявником без додержання вимог статті 152 КАС України щодо її форми та змісту, а також порядку, передбаченого статтею 153 КАС України в частині визначення підсудності суду до якого така заява може бути подана.

Відповідно до частини сьомої статті 154 КАС України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 152 цього Кодексу або подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, повертає її заявнику без розгляду, про що постановляє ухвалу.

Відтак, зважаючи, що заява про забезпечення позову подана без додержання вимог статей 152-153 КАС України, суд приходить до висновку про наявність підстав для повернення заяви без розгляду.

Керуючись статтями 152-154, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернути заявнику без розгляду.

Копію ухвали направити особі, яка звернулась із заявою про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя В. Л. Шепелюк