Справа № 420/26243/24
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2026-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2026 р.м. ОдесаСправа № 420/26243/24

Категорія: 106000000 Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту:14.11.2025р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, справа розглянута згідно п.1 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Одеській слідчий ізолятор" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до державної установи (далі ДУ) "Одеський слідчий ізолятор" про:

- визнання неправомірною відмову ДУ "Одеській слідчий ізолятор" щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі Постанова №168);

- визнання протиправною бездіяльність ДУ "Одеській слідчий ізолятор" щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 у період з 24 лютого 2022 року по 01 вересня 2022 року в повному обсязі;

- зобов`язання ДУ "Одеській слідчий ізолятор" нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою №168 у період з 24 лютого 2022 року по 01 вересня 2022 року, з урахуванням сплачених сум.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 до ДУ "Одеській слідчий ізолятор" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано неправомірною відмову ДУ "Одеській слідчий ізолятор" додаткової винагороди, згідно Постанови №168.

Визнано протиправною бездіяльність ДУ "Одеській слідчий ізолятор" додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 у період з 24 лютого 2022 року по 31 травня 2022 року в повному обсязі.

Зобов`язано ДУ "Одеській слідчий ізолятор" нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою №168 у період з 24 лютого 2022 року по 31 травня 2022 року, з урахуванням сплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ДУ "Одеській слідчий ізолятор" за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 211,20 грн.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року скасовано в частині позовних вимог щодо яких було відмовлено ОСОБА_1 .

Ухвалено у вказаній частині нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ДУ "Одеський слідчий ізолятор" щодо не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 у період з 01 червня 2022 року по 01 вересня 2022 року (дата заявлена у позові) пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць, та з урахуванням виплачених сум.

Зобов`язано ДУ "Одеський слідчий ізолятор" нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою №168 у період з 01 червня 2022 року по 01 вересня 2022 року (дата заявлена у позові) пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць, та з урахуванням виплачених сум.

В частині позовних вимог, якими задоволено позов ОСОБА_1 , рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року залишено без змін.

07 серпня 2025 року на виконання рішення суду було видано виконавчі листи.

04 листопада 2025 року до суду надійшла заява позивача в порядку ст. 382 КАС України, в якій позивач поросить: встановити судовий контроль за виконанням рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/26243/24.

В обґрунтування заяви зазначено, що рішення суду по справі №420/26243/24 відповідачем не виконується протягом тривалого часу, в зв`язку з чим виникла потреба у даному зверненні до суду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача надати звіт (ст. 382 КАС України) про виконання судового рішення у справі №420/26243/24 за позовом ОСОБА_1 до ДУ "Одеській слідчий ізолятор" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення (ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2025 року) в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що у заяві про встановлення судового контролю (ст. 382 КАС України) чітко вказано на невиконання рішення протягом тривалого часу, що є достатньою підставою для розгляду питання про контроль. Суд першої інстанції не врахував, що відповідач як суб`єкт владних повноважень (державна установа) часто уникає добровільного виконання рішень, пов`язаних з виплатами, що підтверджується численною судовою практикою, де контроль встановлено саме через системну практику невиконання подібних рішень бюджетними установами). Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що заявник зобов`язаний надати документи виключно про примусове виконання. Норма не містить обов`язку попереднього звернення до виконавчої служби.

Крім того, суд першої інстанції розглянув заяву у письмовому провадженні, не запросивши додаткових доказів чи пояснень від мене, попри те, що в заяві було вказано на тривалу затримку виконання. Це порушує принципи змагальності та рівноправності сторін (ст. 7 КАС України), оскільки я не мала можливості надати додаткові докази (наприклад, підтвердження відсутності виплат на мій рахунок чи копії виконавчих документів), при сумнівах щодо підстав суд повинен розглядати заяву в засіданні для з`ясування обставин. Крім того, суд першої інстанції не врахував, що відсутність звернення до примусового виконання не є перешкодою для судового контролю, оскільки контроль є превентивним механізмом, а не наслідком виконавчого провадження. Однак, ст. 382 КАС України не містить обов`язку попереднього звернення до виконавчої служби, метою цієї процедури є саме запобігання тривалому ухиленню від виконання, суд першої інстанції мав використати власні повноваження для з`ясування стану виконання рішення. Суд першої інстанції фактично підмінив зміст інституту судового контролю та безпідставно звузив сферу його застосування.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не зазначено в заяві про встановлення судового контролю та не додано до неї будь-яких доказів на підтвердження того, що станом на теперішній час рішення по справі №420/26243/24 не виконано чи виконано не в повному обсязі, або того що відповідач створює перешкоди для виконання такого рішення. Більш того, доказів звернення виконавчих листів до примусового виконання позивачем не надано. Отже позивачем не зазначено та не надано беззаперечних доказів, які підтверджують необхідність станом на теперішній час встановлення судового контролю за виконанням рішення суду по даній справі.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 77, 382 КАС України.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно абз.3 ст. 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Так, судове рішення може бути виконано в добровільному, або в примусовому порядку. Примусове виконання рішень суду в Україні покладається на органи державної виконавчої служби та у передбачених законом випадках - на приватних виконавців.

На підставі аналізу ст.ст.3, 8, ч.ч.1, 2 ст. 55, ч.ч.1 та 2 ст.129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

За приписами ч.ч.1, 2, 4 ст. 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

У заяві зазначається ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження (за наявності).

Відсутність виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення не перешкоджає розгляду заяви.

З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

Вирішуючи питання щодо необхідності встановлення судового контролю за виконанням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року у справі №420/26243/24 колегія суддів враховує, що справа не є справою з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

А відтак, встановлення судового контролю у справі такої категорії є диспозитивним правом суду і має вирішуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Колегія суддів зазначає, що для застосування процесуальних заходів, передбачених ст. 382 КАС України, повинні існувати відповідні правові підстави. Зокрема, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення у порядку ст.382 КАС України може слугувати наявність у суду об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю судове рішення залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.

Таких правових підстав у даній справі колегією суддів не встановлено. Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем без зволікань вчинено дії, спрямовані на виконання рішення суду, яке набрало законної сили, що свідчить про добросовісність відповідача та відсутність у нього наміру ухилитися від виконання судового рішення.

При цьому, при отриманні розрахунку індексації-різниці та у разі незгоди з ним, ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутися до відповідача щодо відповідного питання, яке може бути вирішено без необхідності звернення до суду.

Крім того, позивач може скористатися порядком примусового виконання судових рішень, регламентованим спеціальним Законом України "Про виконавче провадження", яким визначено певний алгоритм дій виконавця в ході примусового виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Необхідність застосування судового контролю має бути належним чином обґрунтована стороною у справі з огляду на доцільність вжиття такого процесуального механізму або потребує наявності певних сумнівів у суду щодо виконання суб`єктом владних повноважень його рішення, чи інших значущих підстав. Саме по собі застосування судового контролю виконання судових рішень за відсутності очевидної необхідності не є виправданим.

Позивачем не доведено, що встановлення судового контролю є необхідним та єдиним дієм заходом, спрямованим на виконання рішення суду.

Колегія суддів наголошує, що у справах, крім справ, перелік яких наведено в абз.2 ч.1 ст.382 КАС України, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Колегія суддів констатує, що дана справа не належить до справ, які визначені в абз.2 ч.1 ст. 382 КАС України, при цьому заявник не навів обґрунтувань та не надав доказів, що підтверджують необхідність вжиття таких заходів за наявних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі №420/26243/24.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю відповідно до ст. 382 КАС України.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків суду першої інстанції не спростовують, тоді як факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні справи.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини спірного питання та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.2 ст. 328, ст. 382 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 29 січня 2026 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.