Справа № 600/4722/25-а
Суддя: Кушнір Віталіна Олександрівна
Дата ухвалення: 2026-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/4722/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнір В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову відповідача в задоволенні рапорту позивача ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок» як військовослужбовця, який самостійно виховує дитину віком до 18 років;

- прийняти рішення, яким зобов`язати відповідача розглянути рапорт позивача ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок» як військовослужбовця, який самостійно виховує дитину віком до 18 років, з урахуванням викладених обставин та зобов`язати відповідача прийняти законне рішення на підставі викладених обставин.

1. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Ухвалою суду від 06.10.2025 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

2.АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

2.1. ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходить військову службу та звернувся до відповідача із рапортом на звільнення з військової служби за сімейними обставинами, а саме у зв`язку із самостійним вихованням дитини віком до 18 років. Позивач зазначає, що факт самостійного виховання та утримання дитини віком до 18 років підтверджується рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 01.05.2025р. по справі №725/2329/25. Позивач вказує, що надав відповідачу достатній пакет документів на підтвердження самостійного утримання дитини віком до 18 років, а тому у відповідача були відсутні підстави для відмови у задоволенні його рапорту. З вказаних підстав позивач просив суд задовольнити позов.

2.2 ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач заперечував проти позову та вказав, що позивач, подаючи позов про визначення факту самостійного виховання дитини, фактично штучно створив умови та обставини, які можуть бути підставою для його звільнення з військової служби, відтак відсутні правові підстави для задоволення рапорту позивача. Окрім цього, з 15.03.2025 позивач вважається таким, що самовільно залишив військову частину, чим вчинив кримінальне правопорушення, будучи військовослужбовцем. Таким чином, відповідач вказує, що звільнення позивача під час незаконної відсутності на військовій службі є неможливим та не передбачено законом.

3. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН.

Позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . 22.02.2025 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №54 солдат ОСОБА_1 вибув до військової частини НОМЕР_2 у службове відрядження для проходження базової загальновійськової підготовки (а.с.69).

19.03.2025 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №80 солдат ОСОБА_1 у зв`язку із самовільним залишенням військової частини з 15.03.2025 знятий з усіх видів забезпечення, а з 05.07.2025 зарахований в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 (а.с.70-71).

15.03.2025 солдат ОСОБА_1 самовільно залишив місце проведення заходів особистої гігієни та відсутній на військовій службі по даний час, у зв`язку із чим Першим слідчим відділом ТУ ДБР у м.Хмельницькому здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні від 04.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України (а.с.72).

18.06.2025 ОСОБА_1 поштовим зв`язком подав рапорт на звільнення за сімейними обставинами, а саме у зв`язку із самостійним вихованням дитини віком до 18 років. До вказаного рапорту було додано нотаріально посвідчені копії паспорту, РНОКПП, свідоцтво про народження дитини, рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 01.05.2025р. по справі №725/2329/24 (а.с.32).

23.07.2025 Військова частина НОМЕР_1 відмовила у задоволенні рапорту у зв`язку із відсутністю правових підстав та повідомила, що позивач вважається таким, що самовільно залишив військову частину, запропоновано повернутись до військової служби для подальшого проходження служби (а.с.62-67).

Не погоджуючись із відмовою відповідача у задоволенні рапорту про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами, позивач звернувся до суду.

4. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Так, згідно ч.ч.1, 2 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Підстави звільнення з військової служби, передбачені ст.26 Закону №2232-XII.

Згідно з пп. "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII, у редакції, яка діє з 18.05.2024 р., визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час дії воєнного стану, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Згідно з ч.12 ст.26 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах, зокрема, під час дії воєнного стану: військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Відповідно до п.1 розділу ІІ Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства Оборони України від 06 серпня 2024 року №531 (далі Порядок) рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації.

Згідно з п. 2 розділу І Порядку з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання,- до наступного прямого командира (начальника).

Так, відповідно до п. 4 розділу ІІІ Порядку у випадку, якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті.

Пунктом 233 Положення №1153/2008 встановлено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Судом встановлено, що позивач з 19.01.2025 проходив військову службу, 15.03.2025 - самовільно залишив місце служби, 04.04.2025р. - внесено до ЄДРДР відповідні відомості про вчинення позивачем кримінального правопорушення за ч.5 ст.407 КК України (самовільне залишення 15.03.2025р. місця служби та не повернення до військової частини), що підтверджується витягом з ЄРДР щодо кримінального провадження №0000526 (а.с.72).

Згідно з ч.2 ст.24 Закону №2232-ХІІ (в редакції, чинній на момент внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань) передбачено, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Військовослужбовці, яким призначено кримінальне покарання у вигляді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених статтями 47, 48, 49 Кримінального кодексу України, а також яких звільнено від відбування покарання на підставі амністії, підлягають звільненню з військової служби відповідно до підпункту "ґ" пункту 1 частини четвертої, підпунктів "д" пунктів 1 та 2 частини п`ятої та підпункту "д" пункту 1, підпункту "ґ" пункту 2 частини шостої статті 26 цього Закону.

Для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Аналогічні за своїм змістом положення закріплено також і в пунктах 144-1, 144-7 Положення №1153/2008.

Зокрема, п.144-2 Положення №1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Таким чином, військова служба призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України.

На підставі наданих суду доказів встановлено, що з 15.03.2025р. позивач вважається таким, що самовільно залишив військову частину, що вказує на вчинення кримінальне правопорушення будучи військовослужбовцем. 18.06.2025р. Військова частина НОМЕР_1 у листі №50/113/12-1181-2025 повідомила, що позивач вважається таким, що самовільно залишив військову частину, увільнений від займаних посад і зарахований у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 . Згідно положень ч.2 ст.24 Закону №2232-ХІІ з 04.04.2025р. - дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, військова служба для позивача призупинена.

Суд зазначає, що рапорт - це вид службового документу Збройних Сил України, який є письмовим звернення військовослужбовця до вищого по посаді чи званню військовослужбовця з викладом питань службового або особистого характеру та відображає прагнення військовослужбовця реалізувати свої права.

Однак, оскільки позивач є особою, яка самовільно залишила військову частину та на дату подання ним рапорту на звільнення його військова служба у Збройних Силах України вважається призупиненою, він не входить до складу Збройних Сил України та стосовно нього не прийнятий виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або не закрито кримінальне провадження, наказ про продовження ним військової служби командиром військової частини не приймався, тому суд вважає, що у відповідача були відсутні правові підстави для ініціювання по суті порушеного у рапортах позивача питання щодо звільнення з військової служби на підставі абзацу 7 підпункту Г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військову службу та військовий обов`язок" як військовослужбовця який самостійно виховує дитину до 18 років.

Щодо доводів позивача про самостійне виховання сина, яке встановлено у рішенні Першотравневого районного суду міста Чернівці від 01.05.2025 р. по справі №725/2329/25, суд зазначає наступне.

Вказаним рішенням розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .. Неповнолітнього ОСОБА_3 залишено проживати разом із батьком - ОСОБА_1 на його самостійному вихованні та утриманні. Встановлено факт, що ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , без участі матері.

Велика Палата Верховного Суду від 11.09.2024 р. по справі №201/5972/22 про встановлення факту самостійного виховання дитини сформувала наступні правові висновки.

Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

З урахуванням вказаних висновків Великої Палати Верховного Суду рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 01.05.2025 р. по справі №725/2329/25 не може створювати у спірних правовідносинах преюдиційний факт щодо одноосібного виховання позивачем неповнолітньої дитини, як і виправдовувати самовільне залишення військової частини. При цьому, позивач не надав ані відповідачу, ані суду жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_4 не виконує батьківські обв`язки з виховання та утримання неповнолітнього сина, а у справі №725/2329/25 вказані обставини не досліджувались та не встановлювались. Тобто, рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 01.05.2025р. по справі №725/2329/25 не може бути беззаперечним доказом встановлення факту самостійного виховання та утримання позивачем неповнолітньої дитини, оскільки в зазначеному рішенні не встановлено жодних фактів щодо матері дитини (визнана судом безвісно відсутньою, оголошена судом померлою, або судовим рішенням позбавлена батьківських прав).

На підставі вказаного суд вважає, що самовільне залишення позивачем військової частини та військової служби унеможливлюють розгляд його рапорту про звільнення, а рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 01.05.2025р. по справі №725/2329/25 не створює у спірних правовідносинах преюдиційних фактів, в тому числі й щодо виправдання самовільного залишення позивачем військової частини.

Суд наголошує, що розгляд рапорту по суті щодо звільнення позивача під час незаконної відсутності на військовій службі не передбачено нормами чинного законодавства, а тому доводи позивача, вказані у позові не знайшли свого доказового підтвердження.

Решта доводів учасників справи не спростовують висновків суду щодо правомірності рішення військової частини у спірних правовідносинах.

5.ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.

6. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, розподіл судових витрат з підстав, передбачених ст.139 КАС України, не здійснюється.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 Національної Гвардії України ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя В.О. Кушнір