Справа № 480/779/23
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2026-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2026 року Справа № 480/779/23

Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом Селянського (фермерського) господарства "Ладуха В.Б." до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Селянське фермерське господарство «Ладуха В.Б.» (далі - позивач, СФГ «Ладуха В.Б.») звернулося до суду з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відповідач, Відділ Укртрансбезпеки у Сумській області), у якій просило визнати протиправною та скасувати постанову Відділу Укртрансбезпеки у Сумській області №342111 від 14.11.2022 про застосування до СФГ «Ладуха В.Б.» адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн за допущення порушення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме щодо неналежного сповіщення позивача про розгляд справи, що унеможливило участь останнього під час розгляду справи та позбавило його можливості надати пояснення та необхідні документи. На думку позивача, постанова про застосування штрафу є протиправною, оскільки неотримання ним повідомлення про дату, час та місце розгляду справи про порушення вимог законодавства, норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом, свідчить про порушення відповідачем вимог пунктів 26,27 Порядку № 1567 та є порушенням процедури розгляду матеріалів на підставі акту №339765 від 19.09.2022.

Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Цією ухвалою також було витребувано додаткові докази у відповідача. У зв`язку з не наданням витребуваних судом доказів, ухвалою суду (а.с.19) такі докази було витребувано у відповідача повторно.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву (а.с.22-26), до якого було долучено витребувані судом докази. У відзиві представник відповідача позовні вимоги не визнав, вважав їх безпідставними та такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах справи. По суті спірних правовідносин пояснив, що під час проведення перевірки позивача було встановлено порушення ним вимог ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон) - надання послуг з перевезення вантажу без оформлення документів, а саме: без оформлення протоколу перевірки та адаптації цифрового тахографа до транспортного засобу.

Відповідач зазначає, що наявність вказаних документів передбачена також Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, яке затверджено наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 340 від 07.06.2010 (далі - Положення) та Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, яка затверджена наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010 (далі - Інструкція). Зазначив, що посадовими особами відповідача правомірно було складено акт про виявлене порушення, після розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт було прийнято спірну постанову.

Також зазначає, що пунктами 25, 26 Порядку № 1567 визначено, що справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

Так, листом від 18.10.2022 позивача було запрошено для участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення. У листі було зазначено, що в разі неприбуття в зазначений час, справа буде розглянута за відсутності позивача, однак на розгляд справи про порушення позивач не з`явився, а лист було повернуто відповідачу за закінченням терміну зберігання.

Звертає увагу суду на те, що у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. Вказує на те, що відповідачем було вжито всі необхідні заходи щодо повідомлення позивача про час і дату розгляду справи.

Позивач подав заяву про уточнення підстав позову (а.с.51-52), яка було прийнята судом до розгляду (а.с.57). У заяві представник позивача зазначив, що у СФГ «Ладуха В.Б.» відсутній вид економічної діяльності перевезення вантажів, а водій, який керував автомобілем, є найманим робітником ФГ «Едельвейс-2007», що підтверджується копією наказу про прийняття на роботу. Разом з тим, відповідно до пункту 1.3 Інструкції № 385 вона поширюється на суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі). Законодавством не передбачено іншого порядку повірки та адаптації тахографів, крім того, що визначений Інструкцією № 385. Звертає увагу суду на те, що законодавець, хоч і передбачив наявність обов`язку обладнання транспортного засобу тахографом або наявність індивідуальної контрольної книжки водія для автомобільних перевізників, проте не визначив процедури дотримання цього обов`язку для категорії осіб, які не надають послуги з перевезення вантажів, а перевозять вантаж для власних потреб власними засобами, без залучення безпосередніх перевізників.

Відповідачем надіслано до суду відзив на заяву позивача про уточнення підстав позову (а.с.68), у якому останній просить суд відмовити в задоволенні позову, мотивуючи відсутністю підстав для його задоволення. Вказує на те, що згідно з копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, одним з видів діяльності позивача є - 49.41 вантажний автомобільний транспорт, а відтак твердження позивача про те, що у нього відсутній відповідний вид економічної діяльності не відповідає дійсності. Зазначає, що суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, в тому числі за надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 39, ст. 48 Закону № 2344-ІІІ, є автомобільний перевізник, який здійснює за власний кошт перевезення вантажу.

Враховуюче вищевикладене, вважає, що доводи заяви не підтверджують порушення в діях контролюючого органу під час проведення рейдової перевірки, а оскаржуваний акт індивідуальної дії є таким, що прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства.

Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

19.09.2022 співробітниками Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом марки Scania/Wielton з напівпричепом, номерний знак НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 (а.с.28).

За результатами перевірки відповідачем складено акт №339765 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, яким встановлено, що перевізник допустив порушення пункту 3.3 розділу ІІІ Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24 червня 2010 року № 385 під час надання послуг з перевезення вантажів, перевізник не забезпечив водія оформленим протоколом перевірки та адаптації тахографа до даного транспортного засобу та/або карткою водія чи роздруківкою до цифрового тахографа. На момент перевірки був відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа до даного транспортного засобу (картка водія та/або роздруківка до цифрового тахографа), чим порушено ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

У вказаному акті здійснено відмітку водієм «не пройдено протокол перевірки» (а.с. 28).

Листом від 18.10.2022 позивача було повідомлено про час та дату розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт (а.с. 34зворот-35), однак позивач на розгляд справи не з`явився, пояснень та заперечень щодо порушень відображених в акті не надав.

За наслідками розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, постановою Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області від 14.11.2022 №342111 на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" до СФГ «Ладуха В.Б.» за порушення ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000,00 грн (а.с. 31).

Не погоджуючись із правомірністю вказаної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05 квітня 2001 року № 2344-III (далі - Закон № 2344-III), відповідно до частини 12 статті 6 якого державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

За приписами частини 7 статті 6 Закону № 2344-III центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, серед інших: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті; контроль за здійсненням міжнародних перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у пунктах видачі дозволів автомобільним перевізникам України.

Відповідно до частини 14 статті 6 Закону № 2344-III державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно із частинами 17-20 ст. 6 Закону № 2344-III рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, мають право: використовувати спеціалізовані автомобілі; використовувати спеціальне обладнання, призначене для перевірки дотримання водіями норм режиму праці та відпочинку; супроводжувати транспортний засіб, що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, до найближчого місця зважування (на відстань не більше 50 кілометрів) для здійснення габаритно-вагового контролю, а також забороняти подальший рух такого транспортного засобу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України; здійснювати габаритно-ваговий контроль транспортних засобів; використовувати стаціонарні або пересувні пункти габаритно-вагового контролю; використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, у тому числі в автоматичному режимі; у разі виявлення порушень законодавства щодо габаритно-вагового контролю під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) копіювати, сканувати документи, які пред`являють водії транспортних засобів під час проведення такої перевірки, та використовувати їх як доказ під час розгляду справ про порушення законодавства; здійснювати опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення адміністративного правопорушення, свідками якого вони були або могли бути.

Автомобільні перевізники, їх уповноважені особи (водії), автомобільні самозайняті перевізники, суб`єкти господарювання, які надають автостанційні послуги, мають право фіксувати процес проведення планової, позапланової або рейдової перевірки (перевірки на дорозі) засобами фото- і відеотехніки, не перешкоджаючи проведенню таких перевірок.

Процедура проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначена Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 (тут і далі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2022 №79, далі - Порядок № 1567), відповідно до пункту 14 якого рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Згідно із пунктом 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання приписів щодо усунення порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, винесених за результатами розгляду справ про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, які можливо перевірити під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі); виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, і н ш і документи, передбачені законодавством.

Статтею 49 Закону № 2344-III передбачено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

Згідно з пунктом 3.3 розділу ІІІ Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24 червня 2010 року № 385 (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Інструкція № 385) в о д і й транспортного засобу, обладнаного тахографом:

забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

м а є при собі: п р о т о к о л про п е р е в і р к у та адаптацію т а х о г р а ф а до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР (994_016), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Приписами п. 25 Порядку № 1567 визначено, що справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Відповідно до частини 1 статті 60 Закону № 2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, передбачено штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу наведених норм слідує, що за відсутності документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, передбачених статтею 48 Закону № 2344-III зокрема, для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, і н ш і документи, п е р е д б а ч е н і з а к о н о д а в с т в о м, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

При цьому до переліку інших документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів, передбачених законодавством віднесено, зокрема, за обставин цієї справи, протокол перевірки та адаптації пристрою тахографа або картка водія чи роздруківка до цифрового тахографа, у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом (п. 3.3 Інструкції № 385).

Непред`явлення під час проведення перевірки, зазначених у статті 48 Закону № 2344-III документів, на підставі яких здійснюються внутрішні перевезення вантажів, свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком для застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону № 2344-ІІІ.

При цьому Законом № 2344-ІІІ передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарського штрафу саме до автомобільних перевізників.

Позивач у цій справі не заперечує відсутність у водія ТЗ на час проведення рейдової перевірки протоколу перевірки та адаптації тахографа, проте вказує, що порядок облаштування транспортного засобу тахографом та відповідно і наявність книжки водія передбачено законодавством лише для автомобільних перевізників. Втім позивач не є автомобільним перевізником, а тому Укртрансбезпека безпідставно притягла його до відповідальності.

Отже, у рамках судового розгляду спірним, серед іншого, є правильність визначення саме суб`єкта правопорушення, а саме автомобільного перевізника у розумінні положень Закону України «Про автомобільний транспорт» .

Надаючи оцінку доводам представника позивача, суд зауважує, що абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III визначено, що суб`єктом відповідальності за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - є автомобільний перевізник.

Визначення автомобільного перевізника міститься у статті 1 Закону № 2344-III та означає фізичну або юридичну особу, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Своєю чергою згідно з вказаною нормою права водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка, а послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - це перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

Відповідно до статті 34 Закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен, серед іншого, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Судом встановлено, що СФГ "Ладуха В.Б." є власником вантажного транспортного засобу марки Scania/Wielton з напівпричепом, номерний знак НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , обладнаного тахографом, що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу (а.с.30). Ці обставини не заперечувалися сторонами.

Під час проведення рейдової перевірки, водій транспортного засобу пред`явив особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення, серед яких є товарно-транспортна накладна (далі - ТТН) (а.с.29), втім не пред`явив протокол про перевірку та адаптацію тахографа, що було визнано водієм у акті (а.с.28).

Згідно ТТН від 18.09.2022 № 274 перевізником визначено СФГ "Ладуха В.Б" (а.с.29).

Відповідно до пункту 1 розділу І Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту та зв`язку № 363 від 14 жовтня 1997 року (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин):

Перевізник - фізична або юридична особа суб`єкт господарювання, який надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Відповідно до пункту 11.1 зазначених Правил, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Сторони можуть внести до товарно-транспортної накладної будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають необхідною.

Аналіз вищезазначених положень Правил та форми яка наведена в додатку 7 до цих Правил, свідчить, що у будь-якому разі товарно-транспортна накладна має містити обов`язкову інформацію (обов`язкові реквізити) визначену цими Правилами та відображену у додатку.

Отже, правила перевезення вантажів автомобільним транспортом України визначають що товарно-транспортна накладна (ТТН) обов`язково повинна оформлятися, якщо перевезення вантажу здійснюється автомобільним транспортом на договірних умовах (тобто коли є послуга перевезення вантажу).

Судом встановлено та не спростовано позивачем, що перевезення вантажу здійснювалося на підставі товарно-транспортної накладної від 18.09.2022 № 274, згідно з якою автомобільним перевізником зазначено саме СФГ "Ладуха В.Б" (а.с.29).

Таким чином, під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт у фахівців відповідача була наявна інформація щодо автомобільного перевізника.

Доводи представника позивача про те, що водієм ТЗ, який перевірявся Укртрансбезпекою є особа, яка перебуває у трудових відносинах з іншим підприємством не є такими, що звільняють позивача від відповідальності, оскільки за вищевказане порушення притягається саме автомобільний перевізник, яким за обставин справи є СФГ "Ладуха В.Б", про що зазначено у ТТН.

Необхідно також зазначити, що за відсутності інших документів, які спростовують інформацію зазначену в ТТН про автомобільного перевізника, встановлення особи перевізника здійснюється відповідно до вказаних в ТТН відомостей щодо такої особи, які є обов`язковими при її оформленні.

Щодо доводів представника позивача про те, що він не є перевізником, оскільки здійснював перевезення товару власними силами для своїх потреб, видами діяльності позивача не є здійснення послуг з перевезення вантажу автомобільним транспортом станом на день проведення перевірки, суд зазначає наступне.

За приписами статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Поряд з цим, за обставин цієї справи та досліджених доказів, відсутність на момент проведення перевірки зареєстрованих видів економічної діяльності, які передбачають надання послуг з перевезення вантажів транспортними засобами не спростовує факт, що позивач є автомобільним перевізником у розумінні Закону № 2344-III.

Крім того, відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України принцип свободи підприємницької діяльності полягає в тому, що підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом, а тому сама собою наявність кодів КВЕД в ЄДР не свідчить про те, що суб`єкт господарювання займається лише цими видами діяльності, так само як і відсутність якихось кодів не забороняє займатися певним видом діяльності, за умови отримання ліцензії, дозволу, патенту в разі необхідності.

Суд зауважує, що автомобільний перевізник має використовувати транспортний засіб для перевезення вантажу на законних підставах. Проте автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (статті 33, 50 Закону № 2344-III), а не власник/користувач транспортного засобу.

Не без того, що надання цієї послуги може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах.

При вирішенні справи судом застосовані правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 12.10.2023 у справі № 120/554/23, від 14 грудня 2023 року у справі № 340/5660/22, від 20 травня 2025 року у справі №120/4525/23.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про правомірність спірної постанови, оскільки наявними у справі та належними доказами, зокрема товарно-транспортною накладною від 18.09.2022 підтверджено, що автомобільним перевізником є саме СФГ "Ладуха В.Б.", а тому відповідачем вірно визначено суб`єкта відповідальності передбаченої абз. 3 ч. 1 ст.60 Закону № 2344-III.

Щодо доводів представника позивача про порушення процедури повідомлення позивача про розгляд справи, суд враховує таке.

Як вже вказано вище, згідно із пунктом 25 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Пунктом 26 Порядку № 1567 передбачено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).

Судом встановлено, що відповідачем 19.10.2022, про що свідчить копія фіскального чеку (а.с.34зворот) на адресу позивача, а саме: вул. Шкільна, 25, с. Слобода, Буринський район, Сумська області, 41715, направлено поштою повідомлення про розгляд справи 14.11.2022 о 10:00 год. та необхідність явки до Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області (а.с.34зворот-35).

Рекомендоване повідомлення про вручення поштової кореспонденції від 18.10.2022 повернуто із відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання" (а.с.35зворот).

Вказане свідчить про те, що позивач мав можливість отримати зазначене повідомлення, яке було надіслане ще 19.10.2022 проте своїм правом не скористався.

За приписами статті 27 Порядку №1567 у разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідач вжив всіх заходів для належного повідомлення позивача про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, а у зв`язку із неявкою уповноваженої особи суб`єкта господарювання, правомірно розглянув справу без її участі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.02.2020 по справі № 820/4624/17.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови про застосування адміністративного-господарського штрафу №342111 від 14.11.2022, діяв на підставі та у спосіб, що передбачені законодавством, з дотриманням вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому відсутні підстави для визнання її протиправною та скасування.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, з урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що спірна постанова є правомірною, відповідно, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

За змістом ч. 1 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Селянського (фермерського) господарства "Ладуха В.Б." (41715, Сумська область, Конотопський район, с. Слобода, вул. Шкільна, 25, ) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті (01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14, ) про визнання протиправною та скасування постанови відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 28.01.2026.

Суддя І.Г. Шевченко