Справа № 420/32156/25
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2026-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2026 р.м. ОдесаСправа № 420/32156/25

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Димерлія О.О.,

суддів Шляхтицького О.І., Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.10.2025 року у справі №420/32156/25 за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

19 вересня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 25.08.2025 року ВП №78937554 про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 виконавчого збору у розмірі 32000 грн.;

- зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зупинити ВП №78937554 на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні.

Вимоги адміністративного позову мотивовано тим, що на період дії воєнного стану зупиняється вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень, боржниками за якими є органи військового управління, з`єднання, військові частини, військові навчальні заклади та інші установи чи організації, які входять до складу Збройних Сил України.

Більше того, з урахуванням внесених змін до «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України "Про виконавче провадження", позивач уважає, що у даному випадку наявна законодавчо встановлена (тимчасова) заборона для відкриття виконавчого провадження та вжиття заходів примусового виконання рішень у відношенні боржника, місцезнаходженням якого є територія на якій ведуться активні бойові дії.

При цьому, позивач стверджував, що державним виконавцем у постанові про стягнення виконавчого збору неправильно визначено розмір виконавчого збору, оскільки на виконанні в органі ДВС перебуває рішення суду, яке має ознаки майнового характеру.

За наслідками розгляду зазначеної справи Одеським окружним адміністративним судом 28 жовтня 2025 року прийнято судове рішення, яким у задоволенні позову ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовлено у повному обсязі.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у період дії воєнного стану в Україні не зупиняється вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень за позовами фізичних осіб про стягнення заробітної плати, грошового забезпечення військовослужбовців, його перерахунку, боржниками за якими є, зокрема, орган управління Військової служби правопорядку у визначеній зоні діяльності.

При цьому, як зауважено окружним адміністративним судом, відкриття виконавчого провадження та вжиття заходів примусового виконання рішення суду відбулося на території міста Одеса, а тому такі дії державного виконавця не порушують заборону, передбачену абзацом 15 пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України "Про виконавче провадження".

Крім цього, суд попередньої інстанції вказав, що на виконанні у органу ДВС перебуває рішення немайнового характеру, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії, а тому відповідачем правильно визначено суму виконавчого збору в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати, яка підлягає стягненню з боржника - юридичної особи.

За такого правового регулювання та обставин справи, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що державний виконавець ухвалюючи постанову про стягнення з боржника виконавчого збору діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України, а тому заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі скаржник) подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння процесам релокації підприємств в умовах воєнного стану та економічного відновлення держави» від 28 липня 2022 року №2468-IX, який набрав чинності 18.08.2022 року, абзац 15 пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII викладено в редакції, яка містить заборону відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень на території територіальних громад, що належать до територій, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої Російською Федерацією території України (з дати віднесення територій до таких, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій до моменту виключення таких територій з переліку).

Тобто, як стверджував скаржник, починаючи з 19.08.2022 року законодавчо встановлена (тимчасова) заборона на вжиття заходів примусового виконання рішень на території територіальних громад, що належать до територій, на яких ведуться активні бойові дії.

З огляду на викладене, скаржник зазначає про розповсюдження на спірні правовідносини дії абзацу 15 пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII щодо заборони вжиття заходів примусового виконання рішень на території місцезнаходження ІНФОРМАЦІЯ_1 , як боржника у виконавчому провадженні.

Крім того, скаржник вказує про незаконність оскаржуваної постанови, посилаючись на неправильний розрахунок суми виконавчого збору, що підлягає стягненню із ІНФОРМАЦІЯ_1 , як за виконання рішення немайнового характеру.

Так, за змістом резолютивної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року по справі №420/9989/24 ІНФОРМАЦІЯ_1 зобов`язано нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачене грошове забезпечення.

Відтак, на переконання скаржника, вимоги щодо нарахування та виплати грошового забезпечення є майновими позовними вимогами, оскільки їх об`єктом виступає благо, яке підлягає грошовій оцінці, відповідно розмір виконавчого збору у даному випадку мав обраховуватися з урахуванням суми грошового забезпечення, яку рішенням суду зобов`язано перерахувати та виплатити, тобто як зі спору майнового характеру.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) спростовує доводи апеляційної скарги, вказуючи на законність ухваленого судового рішення та просить його залишити без змін.

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при установленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Як з`ясовано колегією суддів та установлено судом першої інстанції, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року по справі №420/9989/24, зокрема:

«Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення (з урахуванням раніше сплачених сум) за періоди:

- з 29.03.2022 року по 31.12.2022 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 1 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії;

- з 01.01.2023 року по 19.05.2023 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 1 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії.».

07.08.2025 року Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по справі №420/9989/24.

25.08.2025 року Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі виконавчого листа №420/9989/24 від 07.08.2025 року відкрито виконавче провадження №78937554. (а.с.76 зворотній бік - 77)

25.08.2025 року Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову ВП №78937554 про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 виконавчого збору у розмірі 32000 грн. (а.с.77 зворотній бік - 78)

Спірним у даній справі є правомірність постанови про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 виконавчого збору у ВП №78937554 в розмірі 32000 грн., та наявності законодавчо передбачених підстав для зупинення виконавчого провадження.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Приписами частини першої, другої статті 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закону України «Про виконавче провадження» 2 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII, у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі статтями 1, 5 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Так, у відповідності із пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною 5 статті 26 Закону України № 1404-VIII установлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

25 серпня 2022 року набрали чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності приватних виконавців та примусового виконання судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб) у період дії воєнного стану" від 27.07.2022 року №2455-IX, а також Закон України "Про внесення зміни до пункту 10-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" щодо зупинення виконання рішень про стягнення з фізичної особи заборгованості за житлово-комунальні послуги у період дії воєнного стану" від 27.07.2022 року №2456-IX.

Цими Законами пункт 10-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1404-VIII доповнено новими абзацами. Зокрема, визначено:

"Зупиняється у період дії воєнного стану вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень (крім рішень за позовами фізичних осіб про стягнення заробітної плати, грошового забезпечення військовослужбовців), боржниками за якими є підприємства оборонно-промислового комплексу, визначені в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, які входять до складу Збройних Сил України, рішень про стягнення з фізичної особи заборгованості за житлово-комунальні послуги в територіальних громадах, розташованих у районах проведення воєнних (бойових) дій, або які перебувають чи перебували у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, або якщо стягнення за житлово-комунальні послуги здійснюється щодо нерухомого майна, яке є місцем постійного проживання такої фізичної особи і було знищено або пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій.

Дія заборони, встановленої абзацом дванадцятим цього пункту, не поширюється на рішення, стягувачами за якими є держава, органи Пенсійного фонду України, інші державні цільові фонди, суб`єкти, визначені в абзаці дванадцятому цього пункту, а також на рішення про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок кримінального правопорушення".

06 травня 2023 року набрав чинності новий Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів під час дії воєнного стану" від 11.04.2023 року №3048-IX, яким пункт 10-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" викладено в новій редакції.

Положення щодо зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень, боржниками за якими є підприємства оборонно-промислового комплексу, залишилися незмінними.

Отже, з 25 серпня 2022 року у період дії воєнного стану в Україні:

- зупиняється вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень, боржниками за якими є підприємства оборонно-промислового комплексу;

- такий перелік боржників - підприємств оборонно-промислового комплексу визначається відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Це правило не застосовується під час виконання:

- рішень за позовами фізичних осіб про стягнення заробітної плати, грошового забезпечення військовослужбовців, його перерахунку, щодо забезпечення військовослужбовців житлом;

- рішень, стягувачами за якими є держава, органи Пенсійного фонду України, інші державні цільові фонди, суб`єкти, визначені в абзаці двадцять другому пункту 10-2;

- рішень про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок кримінального правопорушення.

Аналіз вище вказаних норм законодавства вказує, що у період дії воєнного стану в Україні не зупиняється вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень за позовами фізичних осіб про стягнення заробітної плати, грошового забезпечення військовослужбовців, його перерахунку, боржниками за якими є, зокрема, орган управління Військової служби правопорядку у визначеній зоні діяльності.

Повертаючись до обставин даної справи, апеляційний суд звертає увагу, що на виконанні в органі ДВС перебуває рішення суду у справі № 420/9989/24, яким ІНФОРМАЦІЯ_1 зобов`язано нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачене грошове забезпечення за період з 29.03.2022 року по 19.05.2023 року.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що у даному випадку немає законодавчо передбачених підстав для зупинення виконавчих дій у виконавчому провадженні з виконання рішення за позовом фізичної особи про перерахунок грошового забезпечення військовослужбовця.

Водночас, Законом України від 28.07.2022 року №2468-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння процесам релокації підприємств в умовах воєнного стану та економічного відновлення держави", який набрав чинності 19.08.2022 року, абзац 15 пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України "Про виконавче провадження" викладено у такій редакції:

«Забороняється відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень на території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої російською федерацією території України, а також прилеглих до неї територій.»

На відміну від абзацу 12 пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України "Про виконавче провадження", яким передбачено зупинення виконавчих дій, абзац 15 вказаного пункту не містить визначення кола осіб щодо яких застосовується вказана заборона (боржники - підприємства оборонно-промислового комплексу і т. д.), а також рішень, які підлягають виконанню, зокрема, рішень за позовами фізичних осіб про стягнення заробітної плати, грошового забезпечення військовослужбовців.

З аналізу наведених вище приписів законодавства України слідує, що норма абзацу 15 пункту 10-2 Розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" регулює питання виконання органом державної виконавчої служби судового рішення з огляду на територіальний критерій та можливість фактичної реалізації органами виконавчої служби покладених на них законом завдань, у тому числі, у зв`язку з наявністю активних бойових дій та/або відсутністю тимчасового контролю населених пунктів

Так, згідно із частиною першою статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Апеляційний суд враховує, що встановлені вказаним Законом обмеження щодо відкриття та проведення виконавчих дій на територіях, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій, прийняті для захисту економіки держави та підприємств, які знаходяться в тяжкому економічному стані з причин безпосередньої близькості війни на територіях, які не є окупованими агресором.

Відтак, на переконання колегії суддів, законодавча заборона, передбачена абзацом 15 пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України "Про виконавче провадження", стосується не лише місця (території) відкриття виконавчого провадження, а і місця (території), на якій будуть вживатися заходи примусового виконання рішення, тобто місця реєстрації (розташування) боржника.

Відкриття виконавчого провадження у відношенні боржника, місцезнаходження якого є територія, що розташована в районі проведення воєнних (бойових) дій або тимчасово окупована територія, на думку колегії суддів, фактично унеможливлює доведення державним виконавцем до відома такого боржника постанови про відкриття виконавчого провадження та інших документів виконавчого провадження, яке у свою чергу робить неможливим подальше дотримання порядку і процедури проведення заходів примусового виконання рішень суду визначених положеннями Законом України "Про виконавче провадження" і Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5.

У даному випадку, апеляційним судом з`ясовано, що ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходиться на території Херсонської міської територіальної громади, яка віднесена до переліку територій, на яких ведуться активні бойові дії.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з доводами скаржника про розповсюдження на спірні правовідносини дії абзацу 15 пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII щодо заборони вжиття заходів примусового виконання рішень на території місцезнаходження ІНФОРМАЦІЯ_1 , як боржника у виконавчому провадженні.

Разом з цим, в обґрунтування своїх доводів про незаконність постанови про стягнення виконавчого збору ВП №78937554 від 25.08.2025 року як при зверненні з позовом до суду, так і в апеляційній скарзі позивач зазначав, що державним виконавцем неправильно визначено розмір виконавчого збору, оскільки такий розрахований як за примусове виконання рішення немайнового характеру.

Згідно до частин першої - четвертої статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

У своїй практиці Верховний Суд уже зазначав, що за змістом частини першої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» рішеннями немайнового характеру є рішення, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Порядок виконання рішень немайнового характеру регулюється розділом VIII Закону України «Про виконавче провадження».

До рішень немайнового характеру, які підлягають примусовому виконанню, відносяться:

рішення про відібрання дитини, встановлення побачення з дитиною, усунення перешкод у побаченні з дитиною (статті 64, 64-1 Закону); про поновлення на роботі (стаття 65 Закону); про виселення божника (стаття 66 Закону); про вселення стягувача (стаття 67 Закону); інші рішення, за якими боржника зобов`язано особисто вчинити певні дії на користь стягувача чи утриматися від здійснення таких дій (постанова від 30 червня 2021 року у справі №201/12569/16).

Водночас, у постанові від 25 серпня 2020 року у справі №910/13737/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, яке підлягає грошовій оцінці. Тобто, будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.

Натомість до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.

Як установлено апеляційним судом, підставою для прийняття державним виконавцем постанови ВП №78937554 від 25.08.2025 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 32000 грн. слугував виконавчий лист №420/9989/24 від 07.08.2025 року, виданий Одеським окружним адміністративним судом.

Апеляційний суд вказує, що заявлені у справі №420/9989/24 вимоги про зобов`язання здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 29.03.2022 року по 19.05.2023 року є майновими вимогами, які виникли у зв`язку із проходженням військовослужбовцем військової служби та виплатою йому грошового забезпечення у розмірі, меншому, ніж установлено чинним (на момент виникнення спірних правовідносин) законодавством України. Наслідком задоволення таких вимог та виконання судового рішення є нарахування та виплата певної грошової суми на користь військовослужбовця (зміна його майнового стану), що, в свою чергу, є благом, яке після його перерахунку та виплати піддається грошовій оцінці.

При цьому, не зазначення у позовній заяві розміру грошового забезпечення, яке підлягає до виплати, та не визначення під час ухвалення судом першої інстанції судового рішення суми грошового забезпечення, яке необхідно нарахувати та виплатити на користь військовослужбовця, не змінює характер такої вимоги.

Отже, висновок окружного адміністративного суду про те, що на виконанні у органу ДВС перебуває рішення немайнового характеру, є помилковим. А відтак, у даному випадку розмір виконавчого збору має обраховуватися державним виконавцем з урахуванням суми нарахованого та виплаченого стягувачу грошового забезпечення у ВП №78937554.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку про неправомірність постанови державного виконавця від 25.08.2025 року ВП №78937554 про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 виконавчого збору у розмірі 32000 грн.

Згідно із п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вище викладене, оскільки при прийнятті судового рішення судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а відтак, відповідно до приписів ст. 315, 317 КАС України, оскаржуване рішення суду підлягає частковому скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Слід зазначити, що звернувшись з даним позовом до суду щодо оскарження рішення державного виконавця в порядку ч.1 ст.287 КАС України, позивач - ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виступає суб`єктом владних повноважень.

У спірних правовідносинах, згідно до положень п.7,9 ч.1 ст.4, ч.1 ст. 287 КАС України, суб`єктом владних повноважень виступає саме Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), рішення якого оскаржено юридичною особою - боржником у виконавчому провадженні, про стягнення виконавчого збору.

Отже, оскільки в даному випадку позивач не здійснює владно-управлінські функції та звернувся до суду в якості юридичної особи - боржника у виконавчому провадженні, а відтак, не є суб`єктом владних повноважень у даних конкретних правовідносинах, тому судовий збір, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, підлягає стягненню на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 , в силу вимог ч.1 ст.139 КАС України.

При зверненні з позовом до суду першої інстанції позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп., а за подачу апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 3633 грн. 60 коп., загальна сума 6056 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними документами.(а.с.72,196, 211, 212)

З урахуванням задоволення позовних вимог, загальний розмір судових витрат, що підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, який виступав відповідачем у справі складає 6056 грн.

Керуючись ст. 139, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.10.2025 року у справі №420/32156/25 скасувати в частині щодо відмови у задоволенні позовних вимог про:

«Визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 25.08.2025 року ВП №78937554 про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 виконавчого збору у розмірі 32000 грн.».

Прийняти в цій частині по справі №420/32156/25 нове судове рішення.

Адміністративний позов ІНФОРМАЦІЯ_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 25.08.2025 року ВП №78937554 про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 виконавчого збору у розмірі 32000 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір у загальному розмірі 6056 грн. (шість тисяч п`ятдесят шість гривень 00 копійок).

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.10.2025 року у справі №420/32156/25 залишити без змін, а апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді О.І. Шляхтицький Н.В. Вербицька