Справа № 607/15372/25
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2026-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 рокуЛьвівСправа № 607/15372/25 пров. № А/857/46240/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Курилець А.Р., Мікула О.І.,

за участю секретаря Волчанського А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 жовтня 2025 року (ухвалене головуючим суддею Якімець Т.І. у м.Тернопіль, повне судове рішення складено 24 жовтня 2025 року) у справі № 607/15372/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанов у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив:

постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №096485 від 13 липня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126, частиною першою статті 122, частиною другою статті 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 425 грн скасувати, а адміністративну справу - закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення;

постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5215298 від 13липня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу на користь держави у сумі 20400 грн скасувати, а адміністративну справу - закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с.1-4).

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що він не був водієм, надав поліцейському документи, які посвідчують його особу та неодноразово пояснював, що він не порушував вимог ПДР України, оскільки не керував автомобілем. У позові також вказано, що позивачу не було роз`яснено його прав, належним чином, не вирішені заявлені клопотання, а також грубо порушено процедуру розгляду справи. Позивач категорично заперечує, що він керував ТЗ у зазначений в постанові день та час, а докази протилежного в матеріалах справи поліцейських відсутні. Матеріали справи, які наявні у поліцейських, не містять доказів про те, що позивач є таким учасником дорожнього руху, як водій. Таким чином, відсутність у матеріалах справи доказів керування позивачем ТЗ, виключає його відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122, частиною першою статті 126 та частиною четвертою статті 126 КУпАП.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.10.2025 в задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем до адміністративного позову не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Незгода позивача з фактом його притягнення до адміністративних відповідальностей за частинами першою та четвертою статті 126 КУпАП, частиною першою статті 122 КУпАП, не є достатньою підставою для скасування постанов та звільнення особи від адміністративної відповідальності. Мотиви позивача вказують, що обраний ним спосіб захисту для уникнення відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та в прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що за кермом автомобіля перебував не ОСОБА_1 , а інша особа ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Суд першої інстанції передчасно дійшов висновку, що за кермом автомобіля перебував ОСОБА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник апелянта подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його участю 21.01.2026 о 12:30 год в розгляді справи № 607/21063/24 в Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області.

За результатами розгляду згаданого клопотання колегія суддів ухвалила його відхилити, оскільки відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Крім цього, будь яких доказів неможливості участі в судовому засіданні не надано.

Також, колегія суддів зазначає, що дана категорія справ віднесена до термінових, розгляд яких здійснюється у десятиденний строк.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи (їх представників). Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останнім не наведено.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5215298 від 13 липня 2025 року встановлено, що 13 липня 2025 року о 14:57:13 у с. Старий Вишнівець, дорога М-19 282 км., ОСОБА_1 керував ТЗ «Mercedes Benz», д.н.з. НОМЕР_1 , будучи позбавлений права керування таким ТЗ відповідної категорії постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 грудня 2024року терміном на 12 місяців, чим порушив п.2.1.а. ПДР України керування ТЗ особою, яка не має права керування таким ТЗ, за що передбачена відповідальність за частиною четвертою статті 126 КУпАП (а.с.6, 7).

У постанові про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №096485 від 13 липня 2025 року вказано, що 13 липня 2025 року о 14:57 год. а/д М-19 282 км., с. Старий Вишнівець, водій ОСОБА_1 порушив ПДР України, а саме: порушив швидкісний режим, керував ТЗ зі швидкістю 75 км/год, при допустимому руху 50 км/год, при цьому не пред`явив у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб ТЗ, чим порушив п.13.9.б. та п.2.1.б. ПДР України, за що передбачена відповідальність за частиною першою статті 126 КУпАП, частиною першою статті 122 КУпАП та частиною другою статті 36 КУпАП (а.с.8).

Позивач вважаючи оскаржені постанови незаконними, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами ч. 5 ст. 160 КАС України право оскаржити рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень мають особи, права, свободи та інтереси яких відповідні рішення, дії чи бездіяльність порушують.

Відповідно до п. 1.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР України) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з пунктом 2.1.а. ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до пункту 2.1.б. ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції, Служби безпеки, Управління державної охорони технічний талон).

Як вказано у пункті12.9.б. ПДР України водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4 - 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Частиною першою статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

За керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») настає відповідальність за частиною першою статті 126 КУпАП.

Диспозицією частини четвертої статті 126 КУпАП встановлено відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вказаному частині другій статті 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Відтак згідно наведеного вище колегія суддів встановила, що передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, За керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії та за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Статтею 9 КУпАП закріплено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ст. 14-1 КУпАП до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису, притягаються власники (співвласники) транспортних засобів.

Згідно із ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 279-8 цього Кодексу.

В силу положень ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КАС України достовірним є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а ч.1, 2 ст.76 КАС України передбачає, що достатнім є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та суд вирішує питання про достатність доказів відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Відповідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що на підтвердження правомірності винесеної постанови відповідач надав фото та відеозаписи.

Так, на фотознімку, 13 липня 2025 року час 14:57:55, с. Старий Вишнівець, дорога М-19 282 км. зафіксовано ТЗ «Mercedes Benz», д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.38, 39).

Відповідно до листа-роз`яснення Державної Служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 16 червня 2010 року №4/4-2327 виробник приладу TruCam (LTI, США) застосував алгоритм шифрування AES з метою посилення достовірності доказової бази дорожньої поліції в суді в разі оскарження факту порушення. Правильність реалізації у приладі ТruCam зазначеного алгоритму підтверджено результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації. Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі ТruCam, але, також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії. Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam. Тому, достовірність інформації про порушення правил дорожнього руху може бути перевірена в будь-який момент після її фіксації приладом TruCam, у тому числі під пред`явлення в якості речового доказу в адміністративному судовому процесі. Враховуючи викладене, впровадження додаткових заходів для забезпечення достовірності інформації про порушення правил дорожнього руху та проведення їх експертизи не є обов`язковим (а.с.40).

Згідно свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/32393 від 11 листопада 2024 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 №TC000764, чинне до 11 листопада 2025 року (а.с.44).

Відповідно до експертного висновку від 18 вересня 2024 року адміністрації Державної Служби спеціального зв`язку та захисту інформації України лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 №TC000764 в об`єкті експертизи правильно реалізовано криптографічний алгоритм шифрування AES, визначений п. 5.2 ДСТУ ISO/IEC 18033-3:2015 (а.с.46).

Як вбачається з листів Державного підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» №22-38/49 від 01 жовтня 2019 року та №22-38/30 від 01 липня 2025 року лазерний вимірювач TruCam LTI 20/20 відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто, конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань (а.с.47-48).

Відтак, фіксація перевищення швидкості підтверджується належним чином.

Щодо інших порушень ОСОБА_1 ПДР України за які на нього накладено стягнення згідно вимог КУпАП то слід зазначити таке.

Так, представник позивача стверджував суді першої інстанції в на таке покликається в апеляційній скарзі, що ухвалені постанови щодо позивача мають бути скасовані, адже у діях останнього відсутній склад адміністративних правопорушень, інкримінованих працівниками поліції. При цьому мотивування відсутності складу таких правопорушень у діях позивача, є недоведеність факту керування ТЗ саме позивачем .

Разом з цим, як встановив суд першої інстанції, що відповідно до відеозаписів із нагрудних камер 472554, 230575, позивач не заперечує про відсутність в нього документів, зазначених у п. 2.1. ПДР України.

Ба більше, системний аналіз відеоматеріалів «part_00000_export-2ngr4», «part_00001_export-2ngr4», «part_00002_export-2ngr4» з нагрудних камер 472554, 230575 та автореєстратора, дає підстави для висновку, що за кермом ТЗ перебував саме ОСОБА_1 , оскільки на відео зафіксовано рух з боку автомобіля особи у світлій футболці у бік приміщення сторожа, у якій потім на відео перебуває сам ОСОБА_1 .. Крім того, сторож, який хоч і безпосередньо не бачив як позивач виходив з автомобіля, зазначив, що останні перед приїздом поліцейських забіг у приміщення та просив його заховати.

У судовому засіданні в суді першої інстанції представник відповідача УПП в Тернопільській області Лобач М.В. вказала і таке не спростовано у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, про що свідчать постанова Збаразького районного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2024 року, залишена без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 29 листопада 2024 року (справа №598/1156/24), та постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 листопада 2024 року, залишена без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року (справі №607/20701/24).

Також, представник відповідача зазначила, що постановою Збаразького районного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2025 року (справа №598/1528/25), яка набрала законної сили, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу. Як встановлено у цій постанові суду, ОСОБА_1 13 липня 2025 року о 14:57 год. на 282 км автодороги М-19 сполученням «Доманове Ковель Чернівці - Тереблече» у с. Старий Вишнівець, Кременецького району Тернопільської області, керуючи ТЗ «Mercedes-Вenz S 500L», д.н.з. НОМЕР_1 не виконав вимогу працівника поліції про зупинку ТЗ, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122-2 КУпАП, яке доведе у судовому засіданні. Тобто є рішення суду, що набрало законної сили, яким встановлено що 13 липня 2025 року о 14:57 год. на 282 км автодороги М-19 сполученням «Доманове Ковель Чернівці - Тереблече» у с. Старий Вишнівець, Кременецького району Тернопільської області керував ТЗ «Mercedes-Вenz S 500L», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 керував цим ТЗ.

Відтак, колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції, що доводи сторони позивача стосовно того, що ОСОБА_1 не перебував за кермом ТЗ «Mercedes-Вenz S 500L», д.н.з. НОМЕР_1 під час зупинки цього автомобіля працівниками поліції 13 липня 2025 року не знайшли свого підтвердження.

Справу про адміністративне правопорушення, вчинене позивачем 13.07.2025 шляхом порушення вимог ПДР України, що знайшло свій прояв у ненаданні для перевірки на вимогу працівника поліції посвідчення водія на право керування транспортним засобом, було розглянуто відповідачем на місці вчинення адміністративного правопорушення. Перед початком розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідачем було роз`яснено позивачу його права передбачені статтею 268 КУпАП та статті 63 Конституції України. Розпочавши розгляд справи про адміністративне правопорушення, відповідач назвав свою посаду, спеціальне звання та прізвище, та пояснив позивачу підставу зупинки, а також, що він уповноважений на розгляд справ про адміністративні правопорушення передбачене частиною першою статті 126 КУпАП.

Після чого у присутності позивача було винесено постанову, з якою надалі позивача було повідомлено про порядок її оскарження та наслідки її невиконання, передбачені статтями 307, 308 КУпАП.

Згідно статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Враховуючи наведене вище, відповідач діяв виключно на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а оскаржувана постанова винесена з дотриманням всіх вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 жовтня 2025 року у справі № 607/15372/25 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 26 січня 2026 року