Справа № 460/23610/25
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2026-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 січня 2026 року м. Рівне№460/23610/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з часу звернення з заявою про призначення пенсії, тобто з 13.11.2025.

Ухвалою суду від 23.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що звернулась до пенсійного органу за призначенням пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак отримала відмову з підстав недостатнього періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993. Звертає увагу, що станом на 01.01.1993 прожила у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, що підтверджено посвідченням потерпілого 3 категорії, довідкою органу місцевого самоврядування та рішенням суду про встановлення юридичного факту. Таким чином, вважає, що прожила у забрудненій зоні достатню кількість років для зниження пенсійного віку на 6 років максимально. За наведеного вказує, що рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії є протиправними, у зв`язку з чим просить суд позов задовольнити повністю.

У поданому відзиві на позовну заяву Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зауважує, що у позивача відсутній необхідний період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, зокрема 3 роки станом на 01.01.1993. З підстав наведених у рішенні про відмову у призначенні пенсії від 19.11.2025 №24, просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідженням письмових доказів, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Зелене Володимирецького району Рівненської області.

Відповідно до довідки Рівненської ОДА від 28.10.2024 №2256 позивач має статус особи, потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 3.

Згідно з довідкою Володимирецької селищної ради від 01.04.2025 №382, позивач зареєстрована і проживає в с. Зелене Вараського району Рівненської області з 29.04.1971 по 01.09.1988, з 07.02.1992 по 06.09.1996, з 06.11.1998 по даний час. Довідка видана на підставі погосподарських книг.

Відповідно до Акту від 20.06.2025 №1700-1002-1/3678, проведено перевірку довідки від 01.04.2025 №382, перевіркою встановлено встановлено, що мають місце записи про реєстрацію ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Зелене Вараського району Рівненської області з 01.01.1986 по 31.08.1988, з 07.12.1992 (в довідці з 07.02.1992) по 06.09.1996 та з 06.11.1998 по даний час. Однак, відповідно до диплома НОМЕР_1 , ОСОБА_2 з 01.09.1988 по 05.07.1990 навчалася у Кременецькому педагогічному училищі, та згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_2 працювала вихователем у дошкільному закладі Дніпропетровської області () з 01.08.1990 по 15.11.1996, в результаті чого, підтвердити, що в цей період вона проживала в селі Зелене немає можливості. Враховуючи вищенаведене, довідку від 01.04.2025 №382 вважати недостовірною. Рекомендовано надати оновлену довідку.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 05.09.2025 по справі №556/2201/25, яке набрало законної сили 07.10.2025, встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживала в с.Зелене Вараського району Рівненської області, з лютого 1992 року по вересень 1996 року.

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991, с. Зелене Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (3 зона).

13.11.2025 позивач звернулась до органів Пенсійного фонду України з заявою та документами (паспорт, код, відомості про реєстрацію місця проживання, трудову книжку, диплом, свідоцтво про одруження, свідоцтва про народження дітей, посвідчення ЧАЕС, довідку з УПСЗН; до заяви долучено рішення суду та акт перевірки довідки про проживання) про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 19.11.2025 №24 позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з тієї підстави, що відсутній необхідний період проживання 3 роки у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993.

У вказному рішенні зазначено про те, що страховий стаж становить 31 рік 07 місяців 03 дні. Загальна тривалість проживання в зоні гарантованого добровільного відселення становить 28 років 09 місяців 02 дні, станом на 01.01.1993 02 роки 04 місяців 06 днів. До періодів проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період з 07.02.1992 по 06.09.1996 відповідно довідки від 01.04.2025 №382, оскільки згідно акту перевірки №1700-1002-1/3678 від 20.06.2025 такий період не відповідає первинним документам, оновлену довідку не надано.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796-ХІІ).

Статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.03.2003 (далі Закон №1058-ІV) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону №1058-ІV. Зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років, з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років, з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років, з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років, починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІ особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Суд звертає увагу на те, що за змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ для встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки постійне проживання або робота в зоні гарантованого добровільного відселення протягом усього періоду з моменту аварії по 31 липня 1986 року не є обов`язковим; достатньо, що особа, яка звернулася за призначенням пенсії, постійно проживала або працювала у вказаній зоні певний час у період з моменту аварії (тобто, 26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року.

Аналогічна правова позиція щодо встановлення початкової величини зниження пенсійного віку висловлена Верховним Судом в постанові від 6 лютого 2018 року у справі №556/1153/17.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (із змінами в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) (далі Порядок №22-1).

Вказаний порядок прийнято відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1 (доповнено згідно з Постановою Пенсійного фонду №33-1 від 25.11.2021), документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку:

учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС:

довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року №122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи у зоні відчуження;

посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Відтак, механізм реалізації права, передбаченого законом, зокрема, щодо переліку документів, необхідних для призначення пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» чітко передбачений Порядком №22-1.

З аналізу наведених норм слідує, що документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема потерпілим від Чорнобильської катастрофи є (1) довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) та (2) посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи.

При прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів (пункт 4.2 розділу IV Порядку №22-1).

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію (пункт 4.7 розділу IV Порядку №22-1).

Документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до пункту 3 частини першоїстатті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).

Відповідно до статті 15 Закону Закону №796-ХІІ довідка про період проживання, роботи на цих територіях є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.

Згідно з положеннями статті 65 Закону №796-ХІІ учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом. Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено судом, позивач має статус особи, потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 3.

У спірному рішенні відповідача зазначено про те, що до періодів проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період з 07.02.1992 по 06.09.1996 відповідно довідки від 01.04.2025 №382, оскільки згідно акту перевірки №1700-1002-1/3678 від 20.06.2025 такий період не відповідає первинним документам, оновлену довідку не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 44, ст. 64 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на підставі наказу Головного управління ПФУ в Рівненській області від 19.06.2025 №712 та направлення від 19.06.2025 №3108/КПР проведено перевірку довідки про факт реєстрації та проживання в зоні гарантованого добровільного відселення від 01.04.2025 №382 виданої Володимирецької селищної ради та складено Акт перевірки достовірності документів, виданих для оформлення пенсії від 20.06.2025 №1700-1002-1/3678.

Відповідно до вказаного Акту, перевіркою встановлено щодо позивача, зокрема, що «в погосподарській книзі №8 за 1991-1995 роки в графі «Відмітка про тимчасово відсутніх членів господарства» повернувся зазначено 07.12.1992, що не відповідає запису 07.02.1992 в довідці від 01.04.2025 №382. В погосподарській книзі №6 за 1996-2000 роки в графі зазначено вибули в Дніпропетровськ 06.09.1996, повернувся 06.11.1998».

Висновок: за результатами перевірки довідки про факт реєстрації та проживання від 01.04.2025 №382 встановлено, що мають місце записи про реєстрацію ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Зелене Вараського району Рівненської області з 01.01.1986 по 31.08.1988, з 07.12.1992 (в довідці з 07.02.1992) по 06.09.1996 та з 06.11.1998 по даний час. Однак, відповідно до диплома НОМЕР_1 , ОСОБА_2 з 01.09.1988 по 05.07.1990 навчалася у Кременецькому педагогічному училищі, та згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_2 працювала вихователем у дошкільному закладі Дніпропетровської області () з 01.08.1990 по 15.11.1996, в результаті чого, підтвердити, що в цей період вона проживала в селі Зелене немає можливості. Враховуючи вищенаведене, довідку від 01.04.2025 №382 вважати недостовірною. Рекомендовано надати оновлену довідку.

У наданні оновленої довідки відмовлено.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 05.09.2025 по справі №556/2201/25, яке набрало законної сили 07.10.2025, встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживала в с.Зелене Вараського району Рівненської області, з лютого 1992 року по вересень 1996 року.

Суд зауважує, що приписами частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Володимирецький районний суд Рівненської області встановив таке.

« ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Зелене Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області, що стверджується записом про місце народження у паспорті, серії НОМЕР_3 , виданого 13 листопада 1998 року Володимирецьким РВ УМВС України в Рівненські області.

Згідно довідки №2256 від 28.10.2024, серії НОМЕР_4 , ОСОБА_1 є особою, яка постраждала від наслідків Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

Відповідно до довідки №382 від 01.04.2025, виданої Володимирецькою селищною радою Рівненської області, ОСОБА_1 , дійсно зареєстрована та проживає в с. Зелене Вараського району Рівненської області з 29.04.1971 по 01.09.1988, з 07.02.1992 по 06.09.1996 та з 06.11.1998 по даний час в селі Зелене Вараського району Рівненської області.

Факт постійного проживання ОСОБА_1 у с.Зелене Вараського (на той час - Володимирецького) району Рівненської області підтверджується також записами у свідоцтві про народження її дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , серії НОМЕР_5 , де місце народження дитини вказано с. Зелене.

Про те, що ОСОБА_1 постійно проживала в с.Зелене Вараського району Рівненської області, з лютого 1992 року по вересень 1996 року також підтверджується письмовими поясненнями свідків: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , справжність підпису яких засвідчено головним спеціалістом відділу економіки, інвестицій, житлово-комунального господарства Володимирецької селищної ради.

На підставі наведеного, суд вважає доведеним факт постійного проживання ОСОБА_1 в с.Зелене Вараського району Рівненської області, з лютого 1992 року по вересень 1996 року.».

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно статті 18 Цивільного процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Статтею 319 ЦПК України визначено зміст рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення. Так, за частиною першою цієї статті, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, пенсійним органом підлягає врахуванню період проживання позивача на підставі рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 05.09.2025 по справі №556/2201/25, яке набрало законної сили 07.10.2025.

Вказане рішення суду долучалось позивачем до заяви про призначення пенсії.

Суд враховує, що згідно з записами у свідоцтві про народження дочки позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , серії НОМЕР_5 , місце народження дитини вказано с. Зелене.

Більше того, з наявної в матеріалах справи довідки КЗ «Заклад дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу №27 «Орлятко» Кам`янської міської ради» від 21.03.2025 №40, судом встановлено, що позивач дійсно працювала в ясла-садку №79 вихователем з 01.08.1990 по 15.11.1996. З 18.04.1992 по 08.02.1995 надано часткову оплачувану відпустку по догляду за дитиною до 3-х років; з 09.02.1995 по 08.02.1998 відпустку по догляду за дитиною до 6-ти річного віку.

Отже, позивач проживала у зоні гарантованого добровільного відселення саме з 07.02.1992.

При цьому, слід зазначити, що з урахуванням наведених обставин, висновки Верховного Суду викладені у постанові від 16.12.2025 у справі №460/6098/24 не є релевантними для вирішення спору у цій справі.

У сукупності вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позивач дійсно проживала на території зони гарантованого добровільного відселення (с. Зелене Вараського району Рівненської області) з 26.04.1986 по 01.09.1988, з 07.02.1992 по 06.09.1996, а також надалі з 06.11.1998 по даний час.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що позивач постійно проживала у 3 зоні гарантованого добровільного відселення у період з моменту аварії по 31.07.1986 (зокрема), відтак вона має право на встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки.

Станом на 01.01.1993 позивач прожила у зоні гарантованого добровільного відселення 3 роки 3 місяці 1 день, тобто понад необхідних 3 роки. Загальний період її проживання у цій зоні (по дату видачі довідки) становить 33 роки 4 місяці 3 дні.

Оскільки, станом на 01.01.1993 позивач прожила на території зони гарантованого добровільного відселення більше 3 років, то відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсійний вік підлягає зниженню з розрахунку: 3 роки початкова величина та додатково 1 рік за 2 роки проживання (за повних 33 років), тобто максимально на 6 років.

За наведеного, суд дійшов висновку, що матеріалами справи в повній мірі підтверджується право позивача на зниження пенсійного віку на 6 років.

Обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону №796-ХІІ є досягнення особою відповідного віку.

Відповідно до статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, а саме пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років.

За наведеного, з урахуванням зменшення пенсійного віку на 6 років, достатній вік позивача для призначення пенсії має становити 54 роки (60 - 6).

Судом встановлено, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 досягнула віку 54 роки (станом на дату звернення 13.11.2025 54 роки 6 місяців 16 днів). Тому, вказана умова є дотриманою.

Одночасно суд зауважує, що також обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону №796-ХІІ є наявність у особи відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Таким чином, необхідний страховий стаж, зменшений на кількість років зменшення пенсійного віку для призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-XII становить 26 років (32 - 6).

Відповідач у рішенні про відмову у призначенні пенсії вказав, що страховий стаж позивача складає 31 рік 07 місяців 03 дні..

Відтак, у позивача наявний необхідний страховий стаж, а тому вказана умова також є дотриманою, що не є спірним при розгляді даної справи.

За наведеного, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особа, яка станом на 01.01.1993 прожила на території зони гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, а також прожила достатню кількість років в цій зоні для зменшення пенсійного віку на 6 років.

Отже, суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області рішенням від 19.11.2025 №24 безпідставно та не правомірно відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню в судовому порядку.

Відповідно до статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, а саме пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до обставин даної справи, звернення за пенсією відбулося пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, тому пенсія позивачу підлягає призначенню з 13.11.2025.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У сукупності вищенаведеного, позов підлягає задоволенню повністю.

Враховуючи положення частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 19.11.2025 №24 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 з 13.11.2025 пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області суму судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 27 січня 2026 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_6 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34,м. Полтава,Полтавська обл.,36014, ЄДРПОУ/РНОКПП 13967927)

Суддя Н.В. Друзенко