Справа № 160/23526/25
Суддя: Сластьон Анна Олегівна
Дата ухвалення: 2025-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сластьон А.О., за участі секретаря судового засідання Ткач Д.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «ЄНАКІЄВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ ЗАВОД» до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Суть спору: 14 серпня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «ЄНАКІЄВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ ЗАВОД» (надалі - ПрАТ «ЄМЗ», позивач) до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (надалі - ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області, відповідач), в якій позивач просить суд:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2025 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
04 вересня 2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказано, що, повертаючи виконавчі листи без виконання, відповідач не зазначив конкретну норму Закону, якою передбачено повернення виконавчих листів без виконання у спірних правовідносинах. Так, в листі від ДПСУ від 26.02.2025 №2654/5/99-00-0402-02-05, яким керувався відповідач, відмовляючи у прийнятті виконавчих листів до виконання, відсутнє посилання про прийняття відносно ПрАТ «ЄМЗ» рішень щодо зупинення/відмови в наданні бюджетного відшкодування, суми якого були стягнуті з Державного бюджету України за рішеннями суддів та виконавчі листи по яким знаходилися на виконанні у ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області. Позивач звертає увагу, що рішення про стягнення бюджетної заборгованості з ПДВ та пені нарахованої на таку заборгованість на користь ПрАТ «ЄМЗ» були ухвалені в період з 2013 по 2020 роки в той час як п.204-1 ст. 200 Податкового кодексу України набрав чинності лише 01.08.2024 - після спливу 10 років після ухвалення рішення судів на користь ПрАТ «ЄМЗ» про стягнення бюджетної заборгованості з ПДВ та пені. Позивач також зазначає, що, окрім ОСОБА_2 , в структурі власності ПрАТ «ЄМЗ» відсутні інші кінцеві бенефіціарні власники.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Основним видом економічної діяльності є: Код КВЕД: 24.10 Виробництво чавуну, сталі та феросплавів; Інші: 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель; 38.32 Відновлення відсортованих відходів; 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; 56.29 Постачання інших готових страв; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 46.72 Оптова торгівля металами та металевими рудами; 86.10 Діяльність лікарняних закладів.
Зміна місця реєстрації позивача з Донецької області на Дніпропетровську область відбулася 13.06.2022.
Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань засновником ПрАТ «Єнакієвський металургійний завод» є компанія SITLER MANAGEMENT LIMITED (СІТЛЕР МЕНЕДЖМЕНТ ЛІМІТЕД), яка володіє пакетом акцій у розмірі 92.1727 статутного капіталу позивача. Частка інших фізичних та юридичих осіб у статутному капіталі позивача становить 7,8273%.
Виникненню спірних правовідносин передували наступні обставини.
Виконавчий лист був виданий 12.12.2013.
Виконавчий лист був виданий 21.11.2013.
Виконавчий лист був виданий 21.11.2013.
Виконавчий лист був виданий 09.04.2014.
5) постановою Донецького окружного адміністративного суду від 28.09.2017 у справі №805/2258/17-а, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 09.07.2019 за наслідками перегляду постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2019, позов ПРАТ «ЄМЗ» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про зобов`язання внести до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідні дані щодо відшкодування суми ПДВ задоволений та зобов`язано Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби внести до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідні данні щодо відшкодування ПРАТ «ЄМЗ» суми ПДВ за серпень 2014 року 2 950 450,00 грн, за вересень 2014 року 817676,00 грн, за жовтень 2014 року 282714,00 грн, за листопад 2014 року 1 002 865,00 грн, за лютий 2015 року 515 091, 00 грн, за березень 2015 року 30 857 209,00 грн, за квітень 2015 року 57 278 413, 00 грн, а загалом - на 93 704 418,00 грн.
Ухвалою від 12.12.2019 Донецький окружний адміністративний суд задовольнив заяву ПРАТ «ЄМЗ» про зміну порядку виконання рішення в цій справі та змінив спосіб виконання постанови від 28.09.2017, з урахуванням постанов судів апеляційної та касаційної інстанції, шляхом стягнення з Державного бюджету України через Головне управління ДКС України у м. Києві на користь ПРАТ «ЄМЗ» заборгованості бюджету із відшкодування ПДВ за серпень 2014 року 2 950 450 грн, за вересень 2014 року 817 676 грн, за жовтень 2014 року 282 714 грн, за листопад 2014 року 1 002 865 грн, за лютий 2015 року 515 091 грн, за березень 2015 року 30 857 209 грн, за квітень 2015 року 57 278 413 грн. Загальна сума стягнення - 93 704 418,00 грн
Виконавчий лист був виданий 28.01.2020.
6) рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10.12.2019 у справі №805/2211/17, залишеним без змін постаново Першого апеляційного адміністративного суду від 01.12.2020, позов ПРАТ «ЄМЗ» до Офісу великих платників податків ДПС, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про зобов`язання відповідача внести до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідні дані щодо відшкодування суми ПДВ задоволений та стягнуто з Державного бюджету України на користь ПРАТ «ЄМЗ» суму бюджетного відшкодування з ПДВ за січень 2015 року в розмірі 106 690 680 грн та пеню у розмірі 105 87 4569 грн за порушення строку відшкодування ПДВ.
Виконавчий лист був виданий 17.02.2021.
7) рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27.08.2020 у справі №200/4609/20-а, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 14.12.2021 за наслідками перегляду постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021, позов ПРАТ «ЄМЗ» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про визнання протиправною бездіяльність та стягнення пені задоволений стягнуто з Державного бюджету на користь ПРАТ «ЄМЗ» пеню, нараховану на суму заборгованості зі сплати бюджетного відшкодування за серпень 2014 року, вересень 2014 року, жовтень 2014 року, листопад 2014 року, лютий 2015 року, березень 2015 року, квітень 2015 року, в розмірі 118290690,73 грн.
Викоавчий лист був виданий 28.08.2023.
Матеріалами справи підтверджено, що виконавчі документи були скеровані до Головного управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області листом Головного управління Державної казначейської служби у Донецькій області від 23.08.2024 №05.1-12/08/3214.
20.09.2023 Головне управління ДПС у Донецькій області листом від №1250/5/05-99-04-05 повідомило Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про те, що актуальна інформація щодо стягувача ПРАТ "ЄМЗ" відсутня.
В якості підстав для повернення виконавчих листів відповідач вказав такі обставини:
- пп.11) п.9 Порядку №845 - наявні інші передбачені законом випадки для повернення виконавчих листів;
- отримані з листа Служби безпеки України від 20.01.2025 №8/1/2-526 відомості про належність 21,9% акцій ПрАТ «Єнанкієвський металургійний завод» ОСОБА_1 , до якого рішенням Ради національної безпеки та оборони застосовано санкції, передбачені частиною 1 статті 4 Закону України «Про санкції»;
- отримані з листа Державної податкової служби України від 26.02.2025 №2654//5/99-00-04-02-02-05 відомості, що відповідно до структури власності з Єдиного державного реєстру юридичних і фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, власниками істотної участі ПрАТ «ЄМЗ» є ОСОБА_3 , який володіє опосередковано 70,27% статутного капіталу ПрАТ «ЄМЗ» та ОСОБА_1 , який володіє опосередковано 20,68% статутного капіталу ПрАТ «ЄМЗ».
Не погоджуючись з прийнятим відповідачем рішенням про повернення виконавчих листів, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.
За приписами ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Пунктом 1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Відповідно до ч.2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання.
Так відповідно до ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).
За приписами ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження» із заявою про виконання рішення суду.
Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою КМУ від 03.08.2011 №845 (далі - Порядок №845) врегульовано механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.
За змістом абзацу 3 пункту 2 Порядку №845 у тексті цього документа термін боржники вживається у такому значенні - визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства.
Згідно пункту 3 Порядку №845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
Постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 №215 затверджено Положення про Державну казначейську службу України (далі - Положення №215), відповідно до пункту 1 якого Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.
Згідно з пп. 3 п. 4 Положення №215 Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.
Пунктом 9 Положення №215 встановлено, що Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Пунктом 23 Порядку №845 визначено, що стягувач, на користь якого прийняті судові рішення про бюджетне відшкодування податку на додану вартість та/або пені, нарахованої на заборгованість державного бюджету з відшкодування такого податку, подає документи, п. 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцем реєстрації стягувача в органі державної фіскальної служби.
Пунктом 8 Порядку №845 визначено, що органи Казначейства після надходження документів, зазначених у п. 6 і 7 цього Порядку: 1) приймають їх до розгляду та реєструють відповідно до вимог організації діловодства. На заяві стягувача про виконання рішення про стягнення коштів (супровідному листі керівника відповідного органу державної виконавчої служби) зазначається дата надходження і вхідний номер; 2) здійснюють попередній розгляд документів, за результатами якого визначають необхідність отримання від стягувача інших відомостей для виконання рішення про стягнення коштів; 3) повідомляють стягувачеві (представникові стягувача) на його письмову вимогу про прийняття, реєстрацію та результати попереднього розгляду документів.
Підстави, за яких орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві, визначені, пунктом 9 Порядку №845: 1) виконавчий документ: не підлягає виконанню органом Казначейства; подано особою, що не має відповідних повноважень; пред`явлено до виконання з пропущенням установленого строку; не відповідає вимогам, передбаченим Законом України "Про виконавче провадження"; 2) судове рішення про стягнення коштів не набрало законної сили, крім випадків, коли судове рішення про стягнення коштів допущено до негайного виконання в установленому законом порядку; 3) боржник не має відкритих рахунків в органі Казначейства або в органі Казначейства відкрито боржнику лише рахунок із спеціальним режимом використання, крім випадків виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган згідно із Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) суми коштів, зазначених у судовому рішенні про стягнення коштів, повернуті стягувачеві за поданням органу, що контролює справляння надходжень бюджету, або за рахунок таких коштів виконано грошові зобов`язання чи погашено податковий борг стягувача перед державним або місцевим бюджетом; 5) стягувач узгодив відсутність зазначеної у виконавчому документі суми залишку невідшкодованого податку на додану вартість; 6) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; 7) суми коштів, зазначені у виконавчому документі, перераховані боржником стягувачу; 8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася; 9) протягом місяця з дня звернення до стягувача для отримання додаткових відомостей для виконання рішення про стягнення коштів ним не надано таких відомостей органу Казначейства; 10) рішення про стягнення коштів з одержувача бюджетних коштів не відповідає заходам, передбаченим бюджетною програмою; 11) наявні інші передбачені законом випадки.
Повертаючи позивачу виконавчі листи без виконання, відповідач зазначив у своєму листі в якості підстав - отримані листи від Служби безпеки України від 20.01.2025 №8/1/2-526 та Державної податкової служби України від 26.02.2025 №2654//5/99-00-04-02-02-05, а також наявність обставин, визначених пунктом 200.4-1 ст. 200 Податкового кодексу України, з приводу чого суд зазначає таке.
Пунктом 200.4-1 ст.200 ПК України встановлено, що платники податку, щодо яких (та/або щодо засновників (учасників), кінцевих бенефіціарних власників яких) у порядку, встановленому Законом України «Про санкції», прийняті рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), протягом строку застосування таких санкцій не мають права на отримання бюджетного відшкодування суми від`ємного значення.
Суд звертає увагу на те, що формулювання зазначеного пункту Податкового кодексу України вказує на ті умови, за наявності яких платних податків не має на отримання бюджетного відшкодування.
Натомість, в спірних правовідосинах право позивача на отримання бюджетного відшкодування вже підтверджено рішеннями судів, які набрали законної сили.
З матеріалів справи вбачається, що рішення судів про стягнення бюджетної заборгованості з податку на додану вартість та нарахованої на таку заборгованість пені були ухвалені з 2013 по 2021 рік.
При цьому, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» від 10.08.2023 №3317-IX було визначено, що платники ПДВ, щодо яких прийняті рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), встановлених Законом України «Про санкції» від 14.08.2014 №1644-VII (далі - Закон №1644), протягом строку застосування таких санкцій не мають права на отримання бюджетного відшкодування суми від`ємного значення.
Закон України від 10.08.2023 №3317-IX набрав чинності 29.01.2024.
В подальшому Законом №3813-ІХ від 18.06.2024 внесено зміни до пункту 200.4-1 ст.200 ПК України та викладено його в нині існуючій редакції: "платники податку, щодо яких (та/або щодо засновників (учасників), кінцевих бенефіціарних власників яких) у порядку, встановленому Законом України «Про санкції», прийняті рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), протягом строку застосування таких санкцій не мають права на отримання бюджетного відшкодування суми від`ємного значення".
Зазначені зміни набрали чинності 01.08.2024.
За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.
Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту
застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Зазачений висновок міститься у Рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99.
Відтак, на переконання суду, пункт 200.4-1 ст. 200 Податкового кодексу України є незастосовним до спірних правовідосин, оскільки право на бюджетне відшкодування позивача було підтверджено рішеннями судів до набрання чинності зазначеним пунктом.
Крім того, Податковий кодекс України не є тим іншим, в розумінні пп.11) п. 9 Порядку №845, законом, на підставі якого можливе повернення виконавчих листів без виконання.
Так, відповідно до ст. 1 ПК України Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
З огляду на положення п.21.1 та пп.200.14-1 ПК України контролюючі органи виконують рішення про застосування спеціальних економічних санкцій та інших обмежувальних заходів (санкцій), прийняті у порядку, встановленому Законом України «Про санкції», шляхом здійснення таких заходів, зокрема, зупинення/відмова в наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість, в тому числі за наслідками проведення камеральної або документальної перевірки.
Відтак, Податковий кодекс України не містить механізму виконання рішень судів про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, а, відтак, не містить підстав для повернення виконавчих листів без виконання.
В пояснювальній записці до Закону України від 10.08.2023 №3317-IX в якості обґрунтування необхідності прийняття законопроекту зазначено також, що для правомірного та ефективного застосування обмежувальних заходів (санкцій) виникла необхідність в доповненні Податкового кодексу України нормами в частині формалізації повноважень контролюючих органів в реалізації санкцій.
Очевидно, що такі повноваження мають місце до прийняття судами рішень щодо правомірності дій податкових органів в частині відмови в наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість, в тому числі за наслідками проведення камеральної або документальної перевірки.
Натомість, з отриманого відповідачем листа Державної податкової служби України від 26.02.2025 №2654//5/99-00-04-02-02-05 не вбачається, що відносно позивача прийнято рішення про відмову в бюджетному відшкодуванні, суми якого вже були стягнуті з Державного бюджету України за рішеннями судів та виконавчі листи за якими знаходилися на виконанні у ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області.
Також, необґрунтованим є посилання відповідача на лист Служби безпеки України від 20.01.2025 №8/1/2-526 в якості підстави для повернення виконавчих листів без виконання.
Так, зазначений лист не містить вказівки на норму Закону, який би передбачав інші, окрім зазначених в Порядку №845, випадки для повернення виконавчих листів без виконання.
Відтак, у відповідача не було правових підстав для повернення виконавчих листів позивача без виконання.
Відповідно до статті 129-1Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Натомість, оскаржувані в цій справі дії відповідача свідчать про ігнорування останнім рішень судів, які набрали законної сили, що підтриває як авторитет судової гілки влади, так і авторитет демократичної держави в цілому.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 зазначив, що право на судовий захист, передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, що остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося.
Станом на день подання позову ці рішення залишалися невиконаними, а позивач систематично зазнавав порушень з боку органів державної влади, зокрема органів казначейської служби та податкових органів, що проявлялося в необґрунтованих затримках, відмовах у виплатах та ігноруванні судових рішень. Такі дії держави не лише суперечать принципу обов`язковості судових рішень, але й порушують право на справедливий суд, гарантоване статтею 6 конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також статтею 55 Конституції України, яка забезпечує судовий захист прав і свобод.
А тому, невиконання рішень судів казначейською службою не може вважатися правомірним і не підлягає обмеженням внаслідок внесення змін до Податкового кодексу України, які були прийняті значно пізніше, ніж були винесені відповідні судові рішення. Застосування цих змін ретроактивно суперечило б не тільки статті 58 Конституції України та тлумаченню Конституційного Суду, але й фундаментальним принципам правової держави, таким як правова визначеність, пропорційність і заборона довільного втручання в набуті права.
Отже, застосування норм підпункту 200.4-1 статті 200 ПКУ до подій, що відбулися до 01.08.2024, є неприпустимим, оскільки порушує баланс між інтересами держави та захистом приватних прав, закріплений у Конституції України.
Відносно висновку відповідача про знаходження в структурі власності ПрАТ «ЄМЗ» ОСОБА_1 .
Попри позицію суду про незастосовність до спірних правовідносин положень пункту 200.4-1 ст. 200 Податкового кодексу України, що виключає необхідність встановлення обставин застосування санкцій до платника податку та/або щодо його засновників (учасників), кінцевих бенефіціарних власників, суд вважає за необхідне надати оцінку доводам відповідача, якими він керувався під час повернення виконавчих листів без виконання.
Так, на переконання відповідача ПрАТ «ЄМЗ» не спростувало факту здійснення ОСОБА_1 вирішального впливу на позивача.
З такими доводами відповідача суд не погоджується, з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 статті 3 Закону України «Про акціонерні товариства» Акціонерне товариство - це господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями.
Відповідно до ч.1 статті 5 Закону України «Про акціонерні товариства» акціонери товариства Акціонерами товариства можуть бути фізичні та юридичні особи, а також держава в особі органу, уповноваженого управляти державним майном, або територіальна громада в особі органу, уповноваженого управляти комунальним майном, які є власниками акцій товариства.
Згідно з ч. 1 статті 10 Закону України «Про акціонерні товариства» засновниками акціонерного товариства можуть бути фізичні та/або юридичні особи, держава в особі органу, уповноваженого управляти державним майном, територіальна громада в особі органу, уповноваженого управляти комунальним майном.
Згідно з пунктом 30 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» кінцевий бенефіціарний власник - будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив (контроль) на діяльність клієнта та/або фізичну особу, від імені якої проводиться фінансова операція.
Кінцевим бенефіціарним власником є: для юридичних осіб - будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив на діяльність юридичної особи (в тому числі через ланцюг контролю/володіння);
для трастів, утворених відповідно до законодавства країни їх утворення, - засновник, довірчий власник, захисник (за наявності), вигодоодержувач (вигодонабувач) або група вигодоодержувачів (вигодонабувачів), а також будь-яка інша фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив на діяльність трасту (в тому числі через ланцюг контролю/володіння);
для інших подібних правових утворень - особа, яка має статус, еквівалентний або аналогічний особам, зазначеним для трастів.
Ознакою здійснення прямого вирішального впливу на діяльність є безпосереднє володіння фізичною особою часткою у розмірі не менше 25 відсотків статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи.
Ознаками здійснення непрямого вирішального впливу на діяльність є принаймні володіння фізичною особою часткою у розмірі не менше 25 відсотків статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи через пов`язаних фізичних чи юридичних осіб, трасти або інші подібні правові утворення, чи здійснення вирішального впливу шляхом реалізації права контролю, володіння, користування або розпорядження всіма активами чи їх часткою, права отримання доходів від діяльності юридичної особи, трасту або іншого подібного правового утворення, права вирішального впливу на формування складу, результати голосування органів управління, а також вчинення правочинів, які дають можливість визначати основні умови господарської діяльності юридичної особи, або діяльності трасту або іншого подібного правового утворення, приймати обов`язкові до виконання рішення, що мають вирішальний вплив на діяльність юридичної особи, трасту або іншого подібного правового утворення, незалежно від формального володіння.
Відтак, не знаходять свого логічного обґрунтування твердження відповідача про те, що ОСОБА_1 , який володів опосередковано часткою менше 25% (а саме: 21,9%) статутного капіталу або прав голосу позивача, є кінцевим бенефіцарним власником позивача. Так, частка, якою володів опосередковано ОСОБА_1 (менше25%) не давала йому вирішального впливу на позивача.
Як вбачається з наданої структури власності ПрАТ «Єнакієвський металургійний завод», станом на день повернення виконавчих листів (липень 2025 року), ОСОБА_1 , відносно якого застосовано санкції, не є і не був кінцевим бенефіціарним власником ПрАТ «ЄМЗ».
З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що єдиним кінцевим бенефіціарним власником ПрАТ «ЄМЗ» є ОСОБА_2 .
Відповідно до відомостей Державного реєстру санкцій, стосовно ОСОБА_2 санкції у відповідності до Закону України «Про санкції» не застосовувалися.
Також, єдиним акціонером позивача є компанія SITLER MANAGEMENT LIMITED (Сітлер Менеджмент Лімітед), що володіє пакетом акцій у розмірі 92,1727% статутного капіталу позивача та інші акціонери - фізичні та юридичні особи, загальна частка яких у статутному капіталі товариства складає 7,8273%.
Отже, судом встановлено, що на момент повернення відповідачем виконавчих листів (липень 2025 року), ПрАТ «ЄМЗ» у своїй структурі власності не містив кінцевих бенефіціарних власників, засновників, відносно яких державою були застосовані санкційні обмеження. Цей факт є безспірним, оскільки базується на офіційних реєстрах і не спростований відповідачем.
До того ж, застосування санкцій до ОСОБА_1 обмежується його особистими активами та не поширюється автоматично на юридичних осіб, навіть якщо вони опосередковано пов`язані.
З огляду на встановлені в ході розгляду справи обставини відповідач протиправно здійснив повернення виконавчих листів, в тому числі з посиланням на підпункт 200.4-1 статті 200 Податкового кодексу України.
Таке повернення суперечить принципу правової визначеності, оскільки норма ПК України не має зворотної дії в часті та не може застосовуватися до суб`єктів, структура власності яких не містить засновників та/або кінцевих бенефіціарних власників, щодо яких застосовано санкції.
Суд зазначає, що застосування відповідачем положень п.200.4-1 ст. 200 ПК України в спірних правовідносинах є дискримінаційним, оскільки позбавляє позивача законного права на відшкодування ПДВ, підтвердженого судовими рішеннями.
Також, відповідач безпідставно посилався на листи Служби безпеки України та ДПСУ, як на підставу повернення виконавчих листів. Так, вищевказані листи є роз`ясненнями органів виконавчої влади і не мають нормативно-правового характеру, а, відтак, не можуть слугувати самостійною підставою для обмеження прав позивача, оскільки суперечать принципу обов`язковості судових рішень, та не регулюють процедуру примусового виконання рішень суду.
Крім того, в розумінні пункту 9 Порядку взаємодії органів Державної казначейської служби України та органів Державної податкової служби України під час виконання судових рішень з питань стягнення коштів з рахунків платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №845, не може вважатися іншою підставою для повернення виконавчих листів лише посилання на норми Податкового кодексу України та листи №04-06-06/9235 від 21.07.2025, № 8/1/2-526 від 20.01.2025 та від 26.02.2025 №2654/5/99-00-04-02-02-05, оскільки вони жодним чином не регулюють правовідносини під час примусового виконання судових рішень.
Суд підкреслює, що п.9 Порядку №845 передбачає повернення виконавчих документів лише за чітко визначеними підставами, але не за податковими обмеженнями, які не стосуються процедури виконання судових рішень, які вже набрали законної сили.
Згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є обґрунтованими, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Сплачений судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 241-250 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства «ЄНАКІЄВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ ЗАВОД» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області судовий збір у розмірі 4844,80 грн. (чотири тисячі вісімсот сорок чотири гривні вісімдесят копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 27 січня 2026 року.

Суддя А.О. Сластьон