Справа № 280/11213/25
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2026-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

З ПИТАНЬ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ АДМІНІСТРАТИВНОГО ПОЗОВУ

26 січня 2026 рокуСправа № 280/11213/25 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «МОТОТЕХІМПОРТ» у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «МОТОТЕХІМПОРТ» до Тернопільської митниці про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «МОТОТЕХІМПОРТ» (далі - позивач) до Тернопільської митниці (далі відповідач), в якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати Рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товару №UA403070/2025/000397/2 від 05.12.2025.

Ухвалою суду від 29 грудня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, розгляд справи призначено без виклику/повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 09 січня 2026 року у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.

26 січня 2026 року до суду надійшла заява, в якій представник позивача просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії Рішення Тернопільської митниці коригування митної вартості товарів № UA403070/2025/000397/2 від 05.12.2025 до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

В обґрунтування поданої заяви зазначено, що предметом оскарження у справі є рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товару №UA403070/2025/000397/2 від 05.12.2025, прийняте в рамках процедури митного оформлення партії товару. Не погоджуючись із вказаним рішеннями, Позивач сплатив суму митних платежів згідно із заявленою митною вартістю та, скориставшись правом, передбаченим ч. 3 ст. 52 Митного кодексу України, надав фінансову гарантію на суму різниці між сумою митних платежів, обчисленою декларантом, та сумою, обчисленою митним органом. Випуск товарів у вільний обіг було здійснено за митною декларацією №25UA15U1 від 08.12.2025. На забезпечення сплати вказаної різниці митних платежів Приватне акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО СТРАХОВА КОМПАНІЯ» видало ТОВ «МОТОТЕХІМПОРТ» фінансову гарантію №25UAZ72 від 08.12.2025 щодо митної процедури UA04 незгода декларанта з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів. Факт неминучості виставлення митницею Позивачу вимоги по сплату митних платежів підтверджується листом митниці № 7.25-3/15-01/13/357 від 22.12.2025, яким товариству направлено вісім вимог про сплату митних платежів по іншим митним оформленням товару. Більш того, у листі митниці № 7.25-1/15-01/13/357 від 15.01.2026 підтверджено правову позицію з даного приводу, посилаючись на статтю 43 Податкового кодексу України. Митний орган прямо вказує, що наявність несплаченої вимоги про сплату митних платежів є податковим боргом Позивача та безумовною підставою для відмови у поверненні будь-яких коштів платнику, навіть по скасованим раніше в судовому порядку аналогічним рішенням митного органу про коригування митної вартості товару.

Необхідність негайного вжиття заходів забезпечення позову зумовлена наступними підставами.

По-перше, неможливість ефективного поновлення прав Позивача. Метою звернення до суду є реальне відновлення майнового стану Позивача. Однак, позиція митниці викладена у Листі від 14.01.2026, свідчить про неможливість такого відновлення, оскільки створюється замкнене коло для Позивача, обумовлене правовими нормами та позицією митного органу.

Станом на дату подання цієї заяви митним органом вже вчинено дії щодо примусового вилучення коштів у Комітента (ТОВ «ТД «АМТ») за двома аналогічними епізодами, ігноруючи законну процедуру звернення до Гаранта: 13.01.2026 з Єдиного казначейського рахунку ТОВ «ТД «АМТ» без відома платника та без звернення до Гаранта було примусово списано кошти в сумі 126 468,66 грн (підстава «Акт нарахування митних платежів» за декларацією № 25UA47U6). 20.01.2026 відбулося повторне примусове списання коштів у загальному розмірі 68 180,02 грн (суми списання: 10 346,90 грн, 48 373,53 грн та 9459,59 грн; підстава «Акт нарахування митних платежів» за декларацією №25UA05U2).

Таким чином, неминучість настання негативних наслідків для Позивача підтверджується сукупністю доказів: листом митниці від 14.01.2026 № 373/13/7.25-15 (який підтверджує позицію відповідача щодо блокування повернення коштів через наявність податкового боргу внаслідок несплати різниці в митних платежах, забезпечених гарантією); листом митниці № 7.25-3/15-01/13/357 від 22.12.2025 року, яким товариству направлено вісім вимог про сплату митних платежів по іншим митним оформленням товару, які сама митниця визначила як податкові повідомлення-рішення, що свідчить про наявність податкового боргу у Позивача; виписками з Єдиного казначейського рахунку від 13.01.2026 та 20.01.2026 (які підтверджують фактичне примусове списання коштів у Комітента в обхід процедури гарантування, навіть без виставлення вимоги); скаргами Позивача та Комітента до митних органів (які підтверджують наявність активного адміністративного спору та ігнорування прав платників).

По-друге, блокування діяльності через статус ризиковості. Відповідно до пункту 8 Додатку 1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1165 «Про затвердження порядків з питань зупинення реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних», наявність у платника податку податкового боргу (який неминуче виникне в силу ст. 317-1 МКУ) є безумовною підставою для включення платника до переліку ризикових. Це автоматично призведе до зупинення реєстрації податкових накладних та фактичного паралічу господарської діяльності підприємства.

По-третє, невідворотні фінансові втрати внаслідок нарахування пені та безальтернативного списання бюджетного відшкодування ПДВ.

По-четверте, критичне погіршення майнового стану підприємства та загроза зупинення господарської діяльності в умовах воєнного стану.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 153 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову подається після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

За змістом частини першої статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

За приписами частини першої-другої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Таким чином, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Тобто, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову перш за все необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №826/8556/17, від 29.11.2022 у справі №640/17821/21, від 06.12.2022 у справі №140/8745/21.

У постанові Верховного Суду від 03.05.2023 у справі № 640/15534/22 суд звернув увагу, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Проаналізувавши мотиви, якими заявник обґрунтовує подану заяву, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування заходів забезпечення позову за правилами, встановленими статтями 150-151 КАС України з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 73 КАС України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина перша статті 75 КАС України).

Необхідною передумовою вжиття заходів забезпечення адміністративного позову є існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю, а також вірогідність того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Разом з тим, позивачем у цій справі не доведено та документально не підтверджено обставини, які б вказували на існування на час звернення до суду з клопотанням про забезпечення позову очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам, які б унеможливили їх захист без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення чи які б свідчили про реальну загрозу невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позов, як і не надано доказів можливості настання невідворотних наслідків для господарської діяльності Товариства.

Суд враховує, що наказом Міністерства фінансів України від 18.07.2017 №643, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 09.08.2017 за № 976/30844, затверджений Порядок повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, яким визначено чіткий механізм повернення з бюджету помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, що спростовує доводи Товариства про те, що у випадку задоволення пред`явленого ним позову, повернення сплачених ним митних платежів буде істотно ускладнено.

Суд звертає увагу також на правові позиції Верховного Суду у постановах від 20.03.2019 у справі № 826/14951/18, від 30.09.2021 у справі № 160/7358/21 та у справах №640/23179/19, № 460/549/20, № 826/16216/18, від 21.08.2024 у справі № 320/4183/24, за змістом яких підприємницька діяльність передбачає ведення господарської діяльності на власний ризик, який включає в себе можливі втрати інвестицій, виникнення додаткових витрат та інше й у разі оскарження відповідного акту суб`єкта владних повноважень, особа має право разом з іншими позовними вимогами заявити вимоги про відшкодування спричиненої таким актом шкоди.

У згаданих провадженнях Верховний Суд відхилив доводи стосовно можливого нанесення суб`єкту господарювання майнової шкоди як підстави для забезпечення позову і обставини, які ускладнюють чи унеможливлюють ефективний захист чи поновлення порушених прав та інтересів, зазначивши, що безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте відповідно до статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Водночас, суд звертає увагу, що забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення до набрання законної сили рішення суду по справі може свідчити про передчасний висновок суду щодо протиправності рішення, дій або бездіяльності відповідача, без з`ясування всіх обставин справи, що є неприпустимим та не узгоджується з метою застосування правового інституту забезпечення позову.

Враховуючи викладене та здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з урахуванням питання реальності істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту, поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, суд дійшов висновку, що подана заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 150-154, 241, 243, 248, 256, 293-297 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «МОТОТЕХІМПОРТ» про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом 15-днів з моменту її підписання.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова