Справа № 420/33878/25
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2026-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 періодів роботи з 01.11.1990 по 23.03.2006, з 24.03.2006 по 29.12.2012 у подвійному розмірі до страхового стажу для обчислення пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області з 19.08.2025 здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , зарахувавши періоди роботи з 01.11.1990 по 23.03.2006, з 24.03.2006 по 29.12.2012 у подвійному розмірі до страхового стажу для обчислення пенсії.

Ухвалою суду від 13.10.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Справу розглянуто з урахуванням перебування судді Токмілової Л.М. у відпустці.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та з 2021 року одержує пенсію за віком призначену відповідно до положень Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно записів трудової книжки від 11.09.1978 серії НОМЕР_1 позивач у період з 01.11.1990 по 23.03.2006 працювала на посаді лікаря-епідеміолога в Міській СЕС, з 24.03.2006 по 29.12.2012 на посаді лікаря-епідеміолога в Одеській обласній санепідстанції. Однак, протиправно, відповідачем періоди роботи з 01.11.1990 по 23.03.2006, з 24.03.2006 по 29.12.2012 на посадах лікаря-епідеміолога, які разом становлять 22 роки 1 місяць 29 днів зараховано до стажу в одинарному розмірі (в календарному обчисленні). З огляду на викладене, з метою досудового врегулювання спору, 19.08.2025 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою, в якій просив зарахувати періоди роботи з 01.11.1990 по 23.03.2006 на посаді лікаря-епідеміолога в Міській СЕС, з 24.03.2006 по 29.12.2012 на посаді лікаря-епідеміолога в Одеській обласній санепідстанції до страхового стажу у подвійному розмірі для обчислення розміру пенсії та здійснити відповідний перерахунок та виплату пенсії. Однак, відповідач листом від 15.09.2025 відмовив у зарахуванні до страхового стажу позивача зазначених у заяві періодів роботи в подвійному розмірі, у зв`язку із відсутністю підстав.

28.10.2025 до Одеського окружного адміністративного суду надійшов відзив, в якому відповідач не погоджується з викладеними у позовній заяві підставами та зазначає, що позивачка з 25.12.2014 отримувала пенсію за вислугу років відповідно Закону України «Про пенсійне забезпечення», а з 26.05.2021 її переведено на пенсію за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» згідно особистої заяви. Розмір пенсії з 01.07.2025 складає 10368,88 грн. Пенсію обчислено при страховому стажі 46 років 3 місяці (стаж врахований по 31.05.2025) та середньомісячній заробітній платі 22047,65 грн, яка розрахована за період з 01.07.2000 по 31.05.2025. Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до страхового стажу у пільговому обчисленні зараховуються періоди роботи у лепрозорних і протичумних закладах, у закладах (відділеннях) по лікуванню осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, у інших інфекційних закладах (відділеннях), у патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях лікувальних закладів охорони здоров`я. Стаття 60 вищевказаного Закону передбачає зарахування стажу роботи в окремих медичних закладах у подвійному розмірі. Це означає, що кожен рік роботи в таких установах враховується як два роки при обчисленні загального страхового стажу для виходу на пенсію. Тобто страховий стаж до 01.01.2004 обчислюється з урахуванням норм статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Для зарахування позивачу до страхового стажу періоди роботи з 01.11.1990 по 31.12.2003 у відповідності до вимог статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на посаді лікаря-епідеміолога в Одеській обласній санітарноепідеміологічній станції в подвійному розмірі після 01.01.2004 немає правових підстав.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та з 2021 року отримує пенсію за віком призначену відповідно до положень Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що не заперечується сторонами.

При призначенні позивачу пенсії відповідач не зарахував періоди її роботи з 01.11.1990 по 23.03.2006 на посаді лікаря-епідеміолога в Міській СЕС та з 24.03.2006 по 29.12.2012 на посаді лікаря-епідеміолога в Одеській обласній санепідстанції до стажу роботи у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

19.08.2025 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою в якій просила зарахувати періоди роботи з 01.11.1990 по 29.12.2012 до страхового стажу у подвійному розмірі для обчислення розміру пенсії та здійснити відповідний перерахунок та виплату пенсії.

Листом №26281-24050/П-02/8-1500/25 від 15.09.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило позивачу, що відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до страхового стажу у пільговому обчисленні зараховуються періоди роботи у лепрозорних і протичумних закладах, у закладах (відділеннях) по лікуванню осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, у інших інфекційних закладах (відділеннях), у патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях лікувальних закладів охорони здоров`я. Тобто страховий стаж до 1 січня 2004 року обчислюється з урахуванням норм статті 60 Закону України "Про Пенсійне забезпечення". Відтак, проводити обчислення стажу в подвійному розмірі після 01.01.2024 немає правових підстав. Для зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.11.1990 по 31.12.2003 у відповідності до вимог статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на посаді лікаря-епідеміолога в Одеській обласній санітарно-епідеміологічній станції підстави відсутні.

Позивач вважає, що в порушення положень статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" відповідач протиправно не зарахував у подвійному розмірі періоди роботи з 01.11.1990 по 23.03.2006, з 24.03.2006 по 29.12.2012, а тому звернулась до суду із вказаним адміністративним позовом.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Конституцією України, Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон №1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі, не менший, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набуття чинності цим законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим законом.

Закон України №1058-IV набрав чинності 01 січня 2004 року. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991.

В силу правового регулювання пункту 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пільги щодо обчислення стажу роботи в деяких медичних закладах передбачені статтею 60 Закону №1788-ХІІ, згідно якої робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

При цьому суд враховує, що редакція статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною на теперішній час. Стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не скасовує статтю 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію.

Основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 62 Закону України №1788-ХІІ).

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 цього Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Водночас, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як встановлено судом першої інстанції, у ОСОБА_1 наявна трудова книжка серії НОМЕР_1 від 11.09.1978 згідно якої позивач, серед іншого з 01.11.1990 по 23.03.2006 працювала на посаді лікаря-епідеміолога в Міській СЕС, з 24.03.2006 по 29.12.2012 на посаді лікаря-епідеміолога в Одеській обласній санепідстанції, що не заперечується відповідачем.

У відповідності до частини 1 статті 31 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» від 24.02.1994 № 4004-XII, який втратив чинність на підставі Закону № 2573-IX від 06.09.2022 СЕС входила до структури Міністерства охорони здоров`я України.

За приписами статті 33 цього Закону було визначено, що основними напрямами діяльності державної санітарно-епідеміологічної служби є, в тому числі, проведення санітарно-епідеміологічних розслідувань захворювань, спричинених інфекційними хворобами, масовими неінфекційними захворюваннями, отруєнь та радіаційних уражень людей і здійснення контролю за усуненням їх причин та умов виникнення і поширення; державний облік інфекційних і професійних захворювань та отруєнь.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 року №1645-III інфекційні хвороби - розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності.

У разі якщо перебіг інфекційної хвороби легкий, а епідемічна ситуація в осередку інфекційної хвороби благополучна, лікування такого хворого під систематичним медичним наглядом може здійснюватися амбулаторно, крім випадків, передбачених статтями 22, 27 і 31 цього Закону.

Лікуванням хворих на інфекційні хвороби можуть займатися особи, які мають медичну освіту та відповідають кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, у тому числі особи, які в установленому порядку займаються приватною медичною практикою.

Відповідно до пункту З Постанови КМУ «Про затвердження Положення про державний санітарно-епідеміологічний нагляд України» № 1109 від 22.06.1999, метою державного санітарно-епідеміологічного нагляду є запобігання, виявлення та припинення порушень санітарного законодавства.

Відповідно до пункту 5 Постанови КМУ «Про затвердження Положення про державний санітарно-епідеміологічний нагляд України» № 1109 від 22.06.1999, державний санітарно-епідеміологічний нагляд здійснюється головними державними санітарними лікарями, їх заступниками, іншими посадовими особами, а також установами і закладами державної санітарно-епідеміологічної служби у порядку запобіжного та поточного нагляду.

Відповідно до абзацу 8 пункту 8 Постанови КМУ «Про затвердження Положення про державний санітарно-епідеміологічний нагляд України» № 1109 від 22.06.1999 поточний державний санітарно-епідеміологічний нагляд включає проведення обстеження, розслідування лабораторного та інструментального дослідження і випробування, а також санітарної, гігієнічної, токсикологічної, епідеміологічної та інших видів оцінки середовища життєдіяльності людини, об`єктів господарської та інших видів діяльності, продукції, робіт, послуг, проектної документації і видача за їх результатами висновків щодо відповідності (невідповідності) вимогам санітарних норм.

Вирішуючи питання віднесення закладу охорони здоров`я до медичного закладу (відділення), період роботи в якому зараховується у подвійному розмірі, необхідно взяти до уваги таке, що до інфекційних відділень відносяться також відділи з боротьби з особливо небезпечними інфекціями санітарно-епідеміологічних етапній (СГС), які до набрання чинності Постановою Кабінету Міністрів України № 1181 від 17.12.2012 (далі - постанова № 1181) відносилися до санітарно-епідеміологічних закладів охорони здоров`я.

Згідно листа Міністерства охорони здоров`я України від 04.09.2014 року №100109/25843 заклади охорони здоров`я або їх відділення, які призначені для лікування особливо небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини, перелік яких затверджено наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.07.1995 року №133, є інфекційними.

Із роз`яснень МОЗ України №05.03-18-54/973 від 27 січня 2010 року слідує, що «інфекційний заклад (відділення)» це заклад (відділення), де надають медичну допомогу хворим на інфекційні хвороби (тобто інфекційна лікарня або інфекційне відділення, протитуберкульозний заклад або відділення тощо) або працюють з матеріалом, який містить або потенційно інфікований збудниками інфекційних хвороб (тобто бактеріологічна лабораторія).

При цьому, Інструкція по санітарно-епідеміологічному режиму і охороні праці персоналу інфекційних лікарень (відділень), затверджена наказом МОЗ СРСР №916 від 4 серпня 1983 року, що діє на території України, згідно вказівки МОЗ України №165 від 28 травня 1996 року, призначена для головних лікарів і персоналу інфекційних лікарень і інфекційних відділень, а також для працівників санітарно-епідеміологічних та дезінфекційних станцій, та містить ідентичні вимоги і норми щодо режиму та охорони праці працівників інфекційних лікарень (відділень), бактеріологічних і вірусологічних лабораторій інфекційних лікарень та бактеріологічних лабораторій, що обслуговують інфекційні відділення лікарень.

Зважаючи на викладене, періоди роботи позивача в санітарно-епідеміологічних станціях повинна бути зарахована до її стажу роботи у подвійному розмірі.

Таким чином, дії відповідача щодо відмови у зарахуванні позивачу у подвійному розмірі стажу роботи за період з 01.11.1990 по 23.03.2006 та з 24.03.2006 по 29.12.2012 є протиправними, у зв`язку з чим права позивача повинні бути захищені шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 19.08.2025 перерахунок та виплату пенсії позивачу, зарахувавши у подвійному розмірі стаж роботи позивача за період з 01.11.1990 по 23.03.2006 та з 24.03.2006 по 29.12.2012.

Враховуючи вищевикладене, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області підлягає задоволенню.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд вважає необхідним у відповідності до вимог статті 139 КАС України стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір в розмірі 968,96 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 12, 139, 242-246, 255, 262, 263, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 у подвійному розмірі стажу роботи за період з 01.11.1990 по 23.03.2006 та з 24.03.2006 по 29.12.2012.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 19.08.2025 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , зарахувавши у подвійному розмірі стаж роботи позивача за період з 01.11.1990 по 23.03.2006 та з 24.03.2006 по 29.12.2012.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені статтею 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені статтями 293, 295 КАС України.

Суддя Токмілова Л.М.