Справа № 160/28466/25
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2026-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Горбалінського В.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
01.10.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, які виразилися у відмові в донарахуванні страхового стажу в розмірі 4 роки 9 місяців 2 дні - не врахованих при здійсненні розрахунку пенсії за віком в 2018 р., до страхового стажу 38 років 06 місяців 27 днів, зарахованого станом на 29.02.2020 р, та в зв`язку з чим у відмові здійснити перерахунок: а)розміру, нарахованої пенсії з 28.01.2018 р; б) пенсії у зв`язку з індексацією заробітку з 01.03.2021, 01.03.2022, 01.03.2023, 01.03.2024 та 01.03.2025 роках; в)доплати за понаднормовий стаж з 28.01.2018 р.;
2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до зарахованого станом на 29.02.2020 р. страхового стажу 38 років 06 місяців 27 днів донарахувати страховий стаж в розмірі 4 роки 7 місяць 7 днів, а саме не враховані при нарахуванні пенсії за віком періоди часу:
- період часу з 30.04.1978 по 10.07.1978 - після армійська відпустка, яка відповідно до законодавства, чинного на той час, зараховувалася до безперервного трудового стажу (2м. 10д.);
- період часу з 16.05.1995 по 26.05.1995 - оплату до пенсійного фонду внесено повністю за весь календарний 1995 рік (9д.);
- період часу з 01.11.1995 по 01.01.1998 - сплачено внески до пенсійного фонду в повному обсязі у відповідності до отриманого прибутку (2р. 2м.);
- період часу з 30.06.2003 по 01.09.2003 сплачено єдиний соціальний внесок в повному обсязі (2 м.);
- за 2004, 2005, 2006, 2008 та 2020 роки - за який сплачено єдиний соціальний внесок в повному обсязі з яких: в 2004 р. - 24 дні: в січні - 10 днів, лютому - 4 дні, квітні - 9 днів, жовтні -1 день; в 2005 р. - 29 днів: в травні - 2 дня, червні - 6 днів, липні - 8 днів, листопаді - 4 дня, в грудні - 9 днів.; в 2006 р. - 4 дні: в січні - 1 день, червні - 1 день, липні - 1 день, жовтні - 1 день; в 2008 р. -1 день: в листопаді; в 2019 р. - 8 днів: в березні - 8 днів (2м. 6д.);
- період часу з 01.01.2004 по 31.12.2010 за який з 01.01,2004 по 31.06.2004 р. - до пенсійного фонду сплачено внесок о загальній системі оподаткування, а з 31.06.2004 по 31.12.2010 р. сплачено єдиним соціальним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (1м. 21д.);
- період часу з 31.12.2010 по 01.01.2013 (тобто повністю не зараховано 2011 та 2012 рр., за які сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (2р.), про що внести відповідну інформацію до індивідуальних відомостей ОСОБА_1 «Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування», та «Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України» (ІКІС ПФУ);
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок величини коефіцієнта страхового стажу та величини індивідуального коефіцієнта заробітної плати;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 27.01.2018 р. здійснити перерахунок пенсії за віком з урахуванням донарахованого страхового стажу в розмірі 4 роки 7 місяць 7 днів, що становить 43 роки 4 місяці 5 днів та з урахуванням перерахунків величини коефіцієнта страхового стажу і величини індивідуального коефіцієнта заробітної плати.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з врахуванням раніше виплачених сум, здійснити перерахунок раніше нарахованої та виплаченої суми пенсії за віком з 27.01.2018 р. по теперішній час - нараховану різницю, що є недорахованою сумою до пенсії за віком, виплатити позивачу.
В обґрунтування позову зазначено, що позивачу протиправно не зараховано до страхового стажу період після армійської відпустки, яка відповідно до законодавства чинного на той час зараховувалася до безперервного трудового стажу, та періоди підприємницької діяльності, а також протиправно не здійснено перерахунок пенсії із зарахуванням спірних періодів до страхового стажу. У зв`язку з чим позивач просить задовольнити позовні вимоги.
06.10.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
24.11.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із додатковими поясненнями, в яких підтримав свою позицію, викладену у позовній заяві.
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області отримало копію ухвали про відкриття провадження у справі 07.10.2025 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, яка наявна в матеріалах справи.
Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позов не надав, як і заяви про визнання позовних вимог.
Відповідно до ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 28.01.2018 року.
Як встановлено судом форми РС-право до страхового стажу ОСОБА_1 зараховано наступні періоди:
- з 01.01.1975 по 31.12.1975 - Робота в колгоспі з 1966 року - 0 років 3 місяців 14 днів;
- з 23.04.1976 по 30.04.1978 - Військова служба строкова 2 роки 0 місяців 8 днів;
- з 10.07.1978 по 25.11.1985 7 років 4 місяці 16 днів;
- з 26.11.1985 по 16.08.1986 0 років 8 місяців 21 день;
- з 17.08.1986 по 24.10.1987 1 рік 2 місяці 8 днів;
- з 25.10.1987 по 16.05.1995 7 років 6 місяців 22 дні;
- з 26.05.1995 по 01.11.1995 0 років 5 місяців 6 днів;
- з 01.01.1998 року 30.06.2003 5 років 6 місяців 0 днів;
- з 01.09.2003 по 31.12.2003 0 років 4 місяці 0 днів;
- з 01.01.2004 по 31.12.2010 6 років 10 місяців 9 днів;
- з 01.01.2013 по 31.07.2013 - 0 років 7 місяців 0 днів;
- з 01.08.2013 по 31.12.2017 4 роки 5 місяців 0 днів;
- з 01.01.2018 року 31.01.2018 - 0 років 1 місяць 0 днів;
- з 01.02.2018 року 31.03.2019 1 рік 2 місяців 0 днів;
- з 01.01.2020 року по 29.02.2020 0 років 0 місяців 13 днів.
Також з вказаного розрахунку вбачається, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 38 років 06 місяців 27 днів.
Непогоджуючись із незарахуванням до страхового стажу періоду після армійської відпустки та періодів підприємницької діяльності, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування
Частинами 1 та 2 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до пункту б ч.1 ст.3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Згідно зі статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою набуття права на трудову пенсію фізичній особі-підприємцю є наявність стажу роботи, за умови сплати останніми страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Відповідно до п.3-1 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди:
1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:
з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;
з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску);
2) проходження військової служби по 31 грудня 2017 року включно;
3) перебування у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами з 1 січня 2004 року по 30 червня 2013 року включно;
4) перебування у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку з 1 січня 2004 року до часу запровадження сплати страхових внесків (єдиного внеску) за жінок, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку;
5) перебування у довготерміновому відрядженні працівників дипломатичної служби у період з 1 січня 2004 року по 30 квітня 2016 року, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру.
Відповідно до п.4 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року, періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).
Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Аналізуючи вищенаведені норми права суд зазначає, що періоди провадження підприємницької діяльності зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі: свідоцтва про сплату єдиного податку; спеціального торгового патенту; документів про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).
Відповідно до абз.6 пп.2 п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.
Отже, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути наступні документи, а саме: свідоцтва про сплату єдиного податку; спеціального торгового патенту; документів про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).
Як встановлено судом відповідачем не зараховано позивачу до страхового стажу періоди підприємницької діяльності з 17.05.1995 року по 25.05.1995 року, з 02.11.1995 року по 31.12.1997 року, з 01.07.2003 року по 31.08.2003 року та з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року.
Крім цього судом встановлено, що період підприємницької діяльності позивача з 01.01.2004 року по 31.12.2010 року зараховано позивачу наступним чином 6 років 10 місяців 09 днів та з 01.01.2020 року по 29.02.2020 року 13 днів.
Отже відповідачем зараховано позивачу до страхового стажу періоди роботи з 01.01.2004 року по 31.12.2010 року та з 01.01.2020 року по 29.02.2020 року не повному обсязі.
При цьому позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами з приводу зарахування вказаних періодів роботи до страхового стажу, однак як встановлено судом із відповідей на вказані заяві, які наявні в матеріалах справи, відповідач жодним чином не обґрунтував не повне зарахування вказаних періодів роботи до страхового стажу.
Як встановлено судом із наданих позивачем та долучених до матеріалів справи свідоцтв про сплату єдиного податку, документів про сплату єдиного податку, фіксованого податку, платіжних доручень, квитанцій банків, документів, що підтверджують поштовий переказ, за позивача фактично було сплачено страхувальники внесок протягом періодів з 17.05.1995 року по 25.05.1995 року, з 02.11.1995 року по 31.12.1997 року, з 01.07.2003 року по 31.08.2003 року, з 01.01.2004 року по 31.12.2010 року, з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року та з 01.01.2020 року по 29.02.2020 року.
Таким чином суд доходить висновку, що відповідачем протиправно не зараховано позивачу до страхового стажу періоди роботи з 17.05.1995 року по 25.05.1995 року, з 02.11.1995 року по 31.12.1997 року, з 01.07.2003 року по 31.08.2003 року та з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року та періоди роботи з 01.01.2004 року по 31.12.2010 року та з 01.01.2020 року по 29.02.2020 року в повному обсязі.
З огляду на зазначене позовні вимоги в частині вказаних періодів є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Отже суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до страхового стажу періоди роботи з 17.05.1995 року по 25.05.1995 року, з 02.11.1995 року по 31.12.1997 року, з 01.07.2003 року по 31.08.2003 року та з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року та періоди роботи з 01.01.2004 року по 31.12.2010 року та з 01.01.2020 року по 29.02.2020 року в повному обсязі.
Щодо позовних вимог в частині зарахування позивачу періоду з 30.04.1978 по 10.07.1978 - після армійської відпустки, яка відповідно до законодавства чинного на той час зараховувалася до безперервного трудового стажу, суд зазначає наступне.
Відповідно до пп.«а» п.4 постанови Ради Міністрів СРСР №252 від 13.04.1973 року (далі мовою оригіналу) в следующих случаях непрерывный трудовой стаж сохраняется, если перерыв в работе не превысил трех месяцев при поступлении на работу лиц, высвобождаемых с предприятий, из учреждений и организаций в связи с их реорганизацией или ликвидацией либо осуществлением мероприятий по сокращению численности или штата работников, а также при поступлении на работу рабочих и служащих, увольняемых из частей, учреждений, организаций и с предприятий Вооруженных Сил СССР в связи с проведением мероприятий по сокращению их в соответствии с решениями Правительства СССР.
Суд звертає увагу, що умовою для зберігання безперервного трудового стажу відповідно до п.4 постанови Ради Міністрів СРСР №252 від 13.04.1973 року є звільнення з військової частини Збройних Сил СРСР у зв`язку із проведенням заходів по скороченню їх відповідно до рішення Правління СРСР.
Суд зазначає, що ані трудова книжка, ані військовий квиток позивача не містять відомостей про звільнення позивача з військової частини Збройних Сил СРСР у зв`язку із проведенням заходів по скороченню відповідно до рішення Правління СРСР.
В свою чергу таких відомостей позивач не надав ані до пенсійного органу, ані до суду.
Таким чином суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання бездіяльності відповідача щодо незарахування позивачу до страхового стажу періоду з 30.04.1978 року по 10.07.1978 року.
Отже позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок величини коефіцієнта страхового стажу та величини індивідуального коефіцієнта заробітної плати, а також здійснити перерахунок пенсії за віком з урахуванням донарахованого страхового стажу та з урахуванням перерахунків величини коефіцієнта страхового стажу і величини індивідуального коефіцієнта заробітної плати, суд зазначає наступне.
Матеріали справи не містять доказів заборгованості з виплати пенсії позивача із врахування спірних періодів до моменту здійснення перерахунку та будь-якого рішення або іншого волевиявлення суб`єкта владних повноважень, що свідчили б про намір обмеження пенсійних виплат позивачу у майбутньому, в тому числі, при проведенні зарахування спірних періодів до страхового стажу позивача.
Убезпечення в майбутньому обмеження виплати пенсії не узгоджуються із завданнями адміністративного судочинства.
У зв`язку з чим, дана вимога позивача задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що судовий збір у розмірі 605,60 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог, підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.
Керуючись ст.2, 9, 72-77, 139, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи з 17.05.1995 року по 25.05.1995 року, з 02.11.1995 року по 31.12.1997 року, з 01.07.2003 року по 31.08.2003 року, з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року та періодів роботи з 01.01.2004 року по 31.12.2010 року та з 01.01.2020 року по 29.02.2020 року в повному обсязі.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 17.05.1995 року по 25.05.1995 року, з 02.11.1995 року по 31.12.1997 року, з 01.07.2003 року по 31.08.2003 року, з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року та періоди роботи з 01.01.2004 року по 31.12.2010 року та з 01.01.2020 року по 29.02.2020 року в повному обсязі.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський