Справа № 200/7899/25
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2026-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2026 року Справа№200/7899/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови від 23.09.2025 року №084887 про застосування адміністративно-господарського штрафу на суму 17000 грн.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати постанову в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті Черноусова В.О. від 23.09.2025 року №084887 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу на суму 17000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 23 вересня 2025 року відносно позивача працівниками Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті винесена постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу № 084887 та піддано стягненню в розмірі 17000 гривень. Рішення мотивовано тим, що «автомобільним перевізником ФОП ОСОБА_1 , 13.08.2025, о 13:03, м. Харків, (АС-6) проспект Героїв Харкова, допущено порушення ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» (згідно акту від 13.08.2025 № ОАР 063407) відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». З вказаною постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу № 084887 від 23.09.2025 року позивач не погоджується, вважає, що її винесено з порушенням його Конституційних прав та вимог чинного законодавства та підлягає скасуванню. Позивач зауважив, що в порушення Закону України № 2344 співробітниками відповідача 13.08.2025 при складенні Акту № ОАР 063407 проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, в повному обсязі для об`єктивного з`ясування обставин перебування позивача на АС-6 не з`ясовувались, всі його дії та висновки ґрунтувались лише на припущеннях та зведенні до формального складання акту наслідком якого було піддано стягненню у виді штрафу.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що на підставі направлення на перевірку Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях № ОНР 002317 від 08.08.2025, 13.08.2025 співробітниками Відділу проводилась рейдова перевірка на АС-6 просп. Героїв Харкова, 299-А, м. Харків. Був перевірений транспортний засіб марки RENAULT, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням позивача. В ході перевірки зазначеного транспортного засобу було встановлено, що він належить позивачу та використовується останнім у господарській діяльності. На момент проведення перевірки було встановлено: відсутність витягу з дозволу; відсутність схеми маршруту та таблиці вартості. У зв`язку з виявленням вищезазначеного порушення, виконуючи функції покладені на них державою, державними інспекторами було складено акт № ОАР 063407 проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 13.08.2025, зі змістом якого водій ознайомлений, підписавши з поясненнями, які тотожні твердженням позову, копію отримав. Відповідач зауважив, що повідомленням № 75778/40/24-25 від 26.08.2025, направленим на адресу електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_2, позивача було викликано для розгляду справи на 23.09.2025 з 9.00 до 10.00. Вказане повідомлення відповідачем направлялось на адресу електронної пошти позивача, вказану у ЄДРЮОФОП та ГФ. Відповідно, до скріншоту екрана з електронної пошти відповідача, вищевказане повідомлення про розгляд справи було відправлено позивачу 27.08.2025 о 08:43, тобто відповідач в повній мірі виконав свій обов`язок щодо належного та своєчасного інформування позивача про час та місце розгляду справи. За результатами розгляду акту винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 084887 від 23.09.2025. Згідно з приписами пункту 2 частини 1 статті 75 Закону України «Про адміністративну процедуру», копію постанови направлено 24.09.2025 позивачу, разом із супровідним листом від 23.09.2025 № 83534/40/24-25 на адресу електронної пошти. Відповідач закцентував свою увагу на тому, що процедура повідомлення та розгляд справи ним була дотримана, а позивачем за текстом позовної заяви не оскаржується. Відповідач зазначив, що документами, які повинні знаходитись та пред`являтись для перевірки уповноваженим посадовим особам, зокрема, є схема маршруту, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), оригінал витягу з дозволу на перевезення пасажирів на міжобласних маршрутах загального користування. Означені положення також містяться у пункті 30 Правил та у пункті 1.3 Порядку розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 07.05.2010 № 278. Тобто, під час рейдової перевірки установлені ряд порушень (пункт 53 Правил № 176), які унеможливлюють кваліфікувати перевезення як нерегулярні (пункт 53 Правил 176 встановлює, що у разі порушення зазначених вимог перевезення не вважається нерегулярним і повинно здійснюватися відповідно до вимог, які встановлені для регулярних або регулярних спеціальних перевезень). Тому, у зв`язку з відсутністю схеми маршруту, розклад руху, таблиці вартості проїзду (крім міських перевезень), оригіналу витягу з дозволу на перевезення пасажирів на міжобласних маршрутах загального користування у водія, складено акт. Відповідач зауважив, що позивач підтверджує факт того, що він перебував на території АС-6, а відтак перевезення, які здійснювалися у даному випадку, слід кваліфікувати як регулярні або регулярні спеціальні. Посилання на договір оренди транспортного засобу № 01-10/2024 від 01.10.2024 направлений на введення суду в оману, оскільки у розпорядженні відповідача є надані Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 додаткова угода від 26.03.2025 про розірвання договору оренди транспортного засобу № 01-10/2024 від 01.10.2024 та акт повернення майна. Відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27.10.2025 відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи провести в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлений відповідачу строк для надання на адресу суду: відзиву на позовну заяву та усіх наявних доказів на підтвердження зазначеного у ньому; витребувати належним чином засвідчені копії всіх матеріалів, що стали підставою для прийняття оскаржуваної постанови та всіх інших доказів, які стали підставою для допущення прийнятого рішення про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , є громадянином України, що підтверджується наявною копією паспорта з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_3 , орган що видав 1474 від 04.12.2020 року.

Позивач є внутрішньо переміщеною особою, фактичне місце проживання - АДРЕСА_2 , що підтверджується копією довідки ВПО від 23.06.2025 року №3244-.

Позивач у відповідності до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на 01.10.2025 є фізичною особою підприємцем дата реєстрації - 04.07.2023 року, основний вид діяльності - 49.39 Інший пасажирський наземний транспорт.

Відповідач: Державна служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях () - в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд зауважує, що у відповідності до приписів ч.1 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

В свою чергу, заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву, що зазначено у ч.2 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як встановлено судом, на підставі направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) виданого Відділом державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях від 08.08.2025 року №ОНР002317, яке було видане для проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортних засобів на період з 11.08.2025 по 17.08.2025 року.

Як зазначив відповідач у своєму відзиві: «Керуючись Законом України «Про автомобільний транспорт», Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок № 1567), на підставі направлення на перевірку Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях (далі - Відділ) № ОНР 002317 від 08.08.2025, 13.08.2025 співробітниками Відділу проводилась рейдова перевірка на АС-6 просп. Героїв Харкова, 299-А, м. Харків. Був перевірений транспортний засіб марки RENAULT, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням Позивача.».

На підставі вищенаведеного направлення була проведена перевірка додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, а саме транспортного засобу марки Renault з державним номерним знаком НОМЕР_1 13.08.2025 року, час перевірки 13:03, місце перевірки - м. Харків (АС-6) проспект Героїв Харкова, наслідками перевірки було складено Акт №ОАР063407.

Слід зауважити, що даний транспортний засіб - автобус марки Renault Master державний номерний знак НОМЕР_1 зареєстрований на ОСОБА_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 12.11.2022 року.

Даний транспортний засіб у відповідності до договору оренди транспортного засобу від 01.10.2024 року №01-10/2024 було передано в оренду ФОП ОСОБА_2 з 01.10.2024 по 31.12.2025 року, але у відповідності до наявної в матеріалах справи копії акта повернення орендованого транспортного засобу від 26.03.2025 року та додаткової угоди №1 до договору №01-10/2024 від 26.03.2025 року договір оренди було розірвано, з урахуванням наведеного даний транспортний засіб вважається повернутим його власнику з 26.03.2025 року, тобто ОСОБА_1 .

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії вищезазначеного Акту №ОАР063407, було встановлено, що транспортний засіб Renault Master номерний знак НОМЕР_1 належить ФОП ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ). В даному акті зазначено, що під час перевірки виявлено порушення ст.34, 39 ЗУ «Про автомобільний транспорт», під час надання послуг з перевезення пасажирів за міжобласним маршрутом «Харків-Київ», порушені п.53 КМУ №176 від 18.02.1997, здійснення посадки висадки пасажирів у місці АС-6 платформа №2 для регулярних пасажирських перевезень за відсутністю документів визначених ст.39 цього Закону, а саме витягу з дозволу, схеми-маршруту, абз. 3 ст.41 перевезення пасажирів за відсутності на момент проведення перевірки документів визначених ст.39 цього Закону відповідальність за які передбачена ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Позивач в графі «пояснення водія про причину порушення» власноруч зазначив - «Заїхав до автовокзалу в пошуках туалету, зробив зупинку в тені, виявилось що це платформа. Копію отримав», дане підтверджується підписом позивача, про що він заперечує судячи із зазначеного ним у його позовній заяві.

Варто зазначити, що позивач у своїй позовній заяві зазначив: - «При складанні АКТу № ОАР 063407, мною інспектору письмово у цьому акті пояснено, що «я виконуючи рейс заїхав до автовокзалу в пошуках туалету для пасажирів та зробив зупинку у затишку». При словесному спілкуванні з інспектором мною, окрім письмових також надавались пояснення, що також підтверджувались наявною ситуацією, що я на виконання письмового Договору оренди транспортного засобу № 01-10/2024 від 01.10.2024, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , за маршрутом м. Харків - м. Київ, здійснював перевезення осіб, серед яких було троє громадян іноземних держав, які просили зупинити до туалету. Рухаючись за маршрутом з м. Харків до м. Києва, я заїхав до автозаправочної станції, яка виявилась зачиненою. Після чого, місцеві мешканці, яких я зустрів неподалік, зорієнтували мене заїхати до автовокзалу, який знаходився трохи далі за напрямком мого маршрутного руху, чим я і скористувався. Приїхавши до АС-6 м. Харкова, я зупинився у тіні, біля будівлі автовокзалу та пасажири пішли до вбиральні, а я з рештою пасажирів чекали у маршрутці, перебуваючи у затишку. Додаткова посадка-висадка пасажирів, окрім тих які пішли до вбиральні, мною не здійснювалась.».

Відповідно до наявних в матеріалах справи копії матеріалів проведеної перевірки, судом встановлено, що під час складання акту було зроблено фотофіксацію наступних документів: посвідчення водія; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; фото передньої частини транспортного засобу марки Renault з державним номерним знаком НОМЕР_1 де на лобовому склі зазначене напис великими буквами «КИЇВ», протокол перевірки технічного стану транспортного засобу та договору оренди транспортного засобу.

Слід зауважити, що фотофіксацією встановлено, що транспортний засіб перебуває на платформі поряд ще з одним автобусом.

Відповідачем за наслідками розгляду про порушення законодавства про автомобільний транспорт від 23.09.2025 року було прийнято постанову про застосовування адміністративно-господарського штрафу №084887, відповідно до якої до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 постановлено стягнути адміністративно-господарський штраф у сумі 17000 грн. Підставою застосовування штрафних санкцій зазначено, що позивачем допущено порушення вимог ст.39 Закону України «Про автомобільний транспорт», згідно акту від 13.08.2025 №ОАР063407 відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Слід зауважити, що відповідач у своєму відзиві на позовну заяву зазначив наступне: - «Повідомленням № 75778/40/24-25 від 26.08.2025, направленим на адресу електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_2 , Позивача було викликано для розгляду справи на 23.09.2025 з 9.00 до 10.00. Вказане повідомлення Відповідачем направлялось на адресу електронної пошти Позивача, вказану у ЄДРЮОФОП та ГФ. Відповідно, до скріншоту екрана з електронної пошти Відповідача (надаємо), вищевказане повідомлення про розгляд справи було відправлено Позивачу 27.08.2025 о 08:43, тобто Відповідач в повній мірі виконав свій обов`язок щодо належного та своєчасного інформування Позивача про час та місце розгляду справи. Таким чином, Позивач, у розумінні приписів частини 7 статті 32 Закону України «Про адміністративну процедуру», був заздалегідь повідомлений про час та місце розгляду означеного акту. За результатами розгляду акту винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 084887 від 23.09.2025 (далі - постанова). Згідно з приписами пункту 2 частини 1 статті 75 Закону України «Про адміністративну процедуру», копію постанови направлено 24.09.2025 Позивачу, разом із супровідним листом від 23.09.2025 № 83534/40/24-25 на адресу електронної пошти, згідно скріншоту екрана з електронної пошти Відповідача. Процедура повідомлення та розгляд справи Відповідачем дотримана, а Позивачем за текстом позовної заяви не оскаржується.».

В даному випадку, суд погоджується з відповідачем стосовно того, що позивач у своїй позовній заяві процедуру повідомлення та розгляд справи не оскаржує.

Позивач у своїй позовні заяві зазначив: - «В порушення Закону № 2344, старшим державним інспектором відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Пархоменко В.В. 13.08.2025 при складенні АКТу № ОАР 063407 проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, в повному обсязі для об`єктивного з`ясування обставин перебування мене на АС-6 не з`ясовувались, всі його дій та висновки ґрунтувались лише на припущеннях та зведенні до формального складання АКТУ, наслідком якого, мене піддано стягненню у виді штрафу. Аналогічним обставини також досліджувались Верховним Судом та відповідні висновки викладені у постанові від 25.01.2023 у справі №140/1167/22.».

Не погоджуючись із постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу та вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України - Міністра розвитку громад, територій та інфраструктури (далі - Міністр) і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Пунктом 4 цього Положення визначено, що основними завданнями Укртрансбезпеки є: реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті; внесення на розгляд Міністра пропозицій щодо забезпечення формування державної політики з питань безпеки на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; надання у передбачених законом випадках адміністративних послуг у сфері автомобільного, міського електричного, залізничного транспорту.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі також - Закон №2344-ІІІ), Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі також - Порядок № 1567).

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону №2344-ІІІ, автомобільний перевізник це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Не є спірною та обставина, що належним автомобільним перевізником у спірних правовідносинах є ФОП ОСОБА_1 .

Згідно зі ст.5 Закону №2344-ІІІ, основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Відповідно до ст.6 Закону №2344-ІІІ, державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначається Порядком № 1567.

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку (п. 4 Порядку № 1567).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2021 №1579-р «Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби України з безпеки на транспорті» Східне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки реорганізовано шляхом поділу на Відділ державного нагляду (контролю) у Донецькій області та Відділ державного нагляду (контролю) у Луганській області.

Відповідне рішення про реорганізацію також прийнято Державною службою України з безпеки на транспорті (наказ «Про упорядкування структури Укртрансбезпеки» від 23.12.2021 №2440-К).

Рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка (п. 12 Порядку № 1567).

Графік проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) складається та затверджується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу (п. 13 Порядку № 1567).

Згідно з п. 25 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).

У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5 (п. 26-27 Порядку № 1567).

В даному випадку, сама процедура проведення рейдової перевірки як і процедура розгляду повідомлення та розгляд справи на підставі акту проведення рейдової перевірки не є спірною у цій справі, що підтверджується заявами по суті справи.

Щодо правомірності винесення оспорюваної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу по суті встановленого порушення, суд зазначає наступне.

Пасажирські перевезення - перевезення пасажирів легковими автомобілями або автобусами. В свою чергу, автобус - транспортний засіб, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння більше ніж дев`ять з місцем водія включно; автомобіль легковий - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння не більше ніж дев`ять з місцем водія включно (стаття 1 Закону №2344-ІІІ).

Автостанція - споруда або комплекс будівель, споруд, стоянок та під`їздів для прийняття, відправлення, управління рухом автобусів та обслуговування пасажирів; автобусний маршрут міжміський - автобусний маршрут, який з`єднує населені пункти і протяжність якого перевищує 50 км; (стаття 1 Закону №2344-ІІІ).

Стаття 19 Закону №2344-ІІІ визначає, що при державній реєстрації автобусів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх належності до транспортного засобу загального призначення чи до транспортного засобу спеціалізованого призначення.

При державній реєстрації автобусів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх належності до транспортного засобу загального призначення чи до транспортного засобу спеціалізованого призначення.

Відповідно до статті 35 Закону №2344-III, послуги пасажирського автомобільного транспорту поділяють на послуги з перевезення пасажирів автобусами, на таксі та легковими автомобілями на замовлення.

Послуги з перевезення пасажирів автобусами можуть надаватися за видами режимів організації перевезень: регулярні, регулярні спеціальні, нерегулярні.

Перевезення пасажирів автобусами в режимі регулярних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах загального користування на договірних умовах із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Перевезення пасажирів автобусами в режимі регулярних спеціальних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах спеціальних перевезень на договірних умовах із замовниками транспортних послуг.

Перевезення пасажирів автобусами в режимі нерегулярних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах нерегулярних перевезень на договірних умовах із замовниками транспортних послуг.

Статтею 29 Закону №2344-III визначено, що автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець з основним видом діяльності 49.39 Інший пасажирський наземний транспорт, н.в.і.у.

Також позивач є власником транспортного засобу Renault Master номерний знак НОМЕР_1 та використовується позивачем в якості пасажирських перевезень, що не заперечується ним, оскільки він зазначає у позовній заяві: - «При складанні АКТу № ОАР 063407, мною інспектору письмово у цьому акті пояснено, що «я виконуючи рейс заїхав до автовокзалу в пошуках туалету для пасажирів та зробив зупинку у затишку». При словесному спілкуванні з інспектором мною, окрім письмових також надавались пояснення, що також підтверджувались наявною ситуацією, що я на виконання письмового Договору оренди транспортного засобу № 01-10/2024 від 01.10.2024, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , за маршрутом м. Харків - м. Київ, здійснював перевезення осіб, серед яких було троє громадян іноземних держав, які просили зупинити до туалету. Рухаючись за маршрутом з м. Харків до м. Києва, я заїхав до автозаправочної станції, яка виявилась зачиненою. Після чого, місцеві мешканці, яких я зустрів неподалік, зорієнтували мене заїхати до автовокзалу, який знаходився трохи далі за напрямком мого маршрутного руху, чим я і скористувався. Приїхавши до АС-6 м. Харкова, я зупинився у тіні, біля будівлі автовокзалу та пасажири пішли до вбиральні, а я з рештою пасажирів чекали у маршрутці, перебуваючи у затишку. Додаткова посадка-висадка пасажирів, окрім тих які пішли до вбиральні, мною не здійснювалась.».

Отже, зі слів позивача він рухаючись маршрутом Харків-Київ та здійснюючи перевезення пасажирів заїхав до Автостанції №6 у місті Харків для зупинки необхідної для його пасажирів, дану зупинку позивач здійснив на платформі автостанції, що підтверджується фотографією автобусу та не заперечується позивачем судячи із зазначеного ним у його поясненнях в Акті перевірки від 13.08.2025 року.

Слід зауважити, що у відповідності до п.53 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №176 від 18.02.1997 року передбачено, що у разі здійснення нерегулярних перевезень забороняється:

здійснення перевезень одним автомобільним перевізником або одним транспортним засобом за одним маршрутом, або між тими самими пунктами більш як два рази на тиждень;

організація (зокрема шляхом пропонування фізичним особам проїзду самостійно або за допомогою інших осіб чи засобів масової інформації) та здійснення перевезення за заздалегідь визначеними напрямками, надання послуг з перевезення автобусом за заздалегідь визначеним маршрутом, між визначеними кінцевими пунктами, з установленими часом відправлення, прибуття і вартістю проїзду;

встановлення та стягнення плати за проїзд з окремих пасажирів;

самовільне (не передбачене умовами договору) визначення початкових, проміжних і кінцевих пунктів перевезення;

здійснення посадки та висадки пасажирів у пунктах і на зупинках, визначених для посадки і висадки пасажирів на маршрутах з регулярним перевезенням.

У разі порушення зазначених вимог перевезення не вважається нерегулярним і повинно здійснюватися відповідно до вимог, які встановлені для регулярних або регулярних спеціальних перевезень.

В даному випадку, з наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено про перевезення позивачем пасажирів автобусом в режимі нерегулярних пасажирських перевезень, але оскільки ним 13.08.2025 року були допущені порушення п.53 Правил, а саме: було здійснено зупинку для пасажирів у пунктах і на зупинках, визначених для посадки і висадки пасажирів на маршрутах з регулярним перевезенням, тобто, на платформі автостанції. В даному випадку, під час здійснення перевірки співробітниками відповідача було встановлено порушення ст.39 в частині не надання витягу з дозволу та схеми-маршруту вимог встановлених та передбачених для перевізників регулярних перевезень.

У відповідності до ст.39 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для регулярних пасажирських перевезень:

для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

У відповідності до вимог Наказу Міністерства розвитку громад та територій України №703 від 16.04.2025 Про затвердження Вичерпного переліку питань щодо дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт, який перевіряється під час проведення рейдової перевірки посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті, яким визначено, що Регулярні пасажирські перевезення: наявність та надання водієм для перевірки документів, на підставі яких виконується перевезення: 1) посвідчення водія відповідної категорії; 2) реєстраційні документи на транспортний засіб; 3) схема маршруту; 4) розклад руху; 5) таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень); 6) оригінал витягу з дозволу на перевезення пасажирів на міжобласних маршрутах загального користування; 7) протокол перевірки технічного стану транспортного засобу; 8) договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; 9) при керуванні автобусом на маршруті протяжністю до 50 кілометрів включно: індивідуальну контрольну книжку водія або копію графіка змінності водіїв, або картку водія, або інформацію з діючого та повіреного тахографа (заповнені реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти у кількості, встановленій Європейською угодою щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, до якої Україна приєднана відповідно до Закону України від 07 вересня 2005 року № 2819-IV «Про приєднання України до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР)» (далі - ЄУТР)), або у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом - роздруковану на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водія; 10) при керуванні автобусом на маршруті протяжністю більше 50 кілометрів: картку водія або інформацію з діючого та повіреного тахографа (заповнені реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти у кількості, встановленій ЄУТР), або бланк підтвердження діяльності, або у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом - роздруковану на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водія (водіїв).

В даному випадку, у відповідності до абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З урахуванням наведеного суд дійшов до висновку, що відповідачем було прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №084887 від 23.09.2025 року правомірно, оскільки позивач усвідомлював, що він перебуває на платформі Автостанції №6 м. Харків де здійснюється посадка та висадка пасажирів у пунктах і на зупинках, визначених для посадки і висадки пасажирів на маршрутах з регулярним перевезенням.

Посилання позивача на те, що він не здійснював додаткову посадку-висадку пасажирів не змінює висновку суду, оскільки для зупинки автобусу обрав місце для зупинки автобусів призначених для регулярних перевезень.

Щодо посилання позивача на постанову Верховного Суду по справі №140/1167/22 від 25.01.2023 року, суд зазначає наступне, в даній постанові суд виснував: - «41. Таким чином Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що саме по собі перевезення ОСОБА_1 пасажирів не може бути підставою для притягнення його до відповідальності, передбаченої абзацом 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ, оскільки контролюючий орган не надав належних, достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження того, що під час проведення рейдової перевірки 23 листопада 2021 року позивач на зазначеному транспортному засобі надавав послуги з перевезення пасажирів на замовлення та що він є автомобільним перевізником у розумінні Закону № 2344-ІІІ.».

В даному випадку, позивач не заперечує, що він 13.08.2025 року здійснював рейс Харків - Київ здійснюючи перевезення пасажирів та з виниклих спірних правовідносин є визначальним, по-перше - перевезення пасажирів, що не заперечується позивачем, по-друге-відсутність документів встановлених на час проведення перевірки позивача, який зупинився на платформі для здійснення регулярних пасажирських перевезень.

В свою чергу, позивач усвідомлював, що він знаходиться на платформі Автостанції, про що й зазначає у акті в графі пояснення та наявність необхідних документів/як і відсутність цих документів, а також наслідки які передбачені щодо відсутності цих документів мають бути відомими позивачу, оскільки він є фізичною особою підприємцем з основним видом діяльності - Інший пасажирський наземний транспорт.

З урахуванням наведеного, зазначена позивачем правова позиція висновку Верховного Суду не є релевантною до даних спірних правовідносин та не може бути застосована судом при розгляді даної справи.

Суд не вбачає підстав для відступу від вищезазначених висновків та враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що відповідачем підтверджено належними, достовірними, допустимими, достатніми доказами правомірність винесення спірної у справі постанови, а відтак у задоволенні позовних вимог позивача належить відмовити.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 129 Конституції України, однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Питання про розподіл судових витрат не вирішується, оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови від 23.09.2025 року №084887 про застосування адміністративно-господарського штрафу на суму 17000 грн. - відмовити повністю.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 27 січня 2026 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець