Справа № 160/21039/25
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЄфанової О.В.
за участі секретаря судового засіданняПівоварові В.С.
представника позивача представника відповідача Біднягіної К.В. Тітенко Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області як відокремлений підрозділ юридичної особи Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (як відокремленого підрозділу юридичної особи Державної податкової служби України), в якій просить:
Контролюючим органом зазначено, що за отриманою податковою інформацією статки ОСОБА_1 за 2019-2024 рік становлять понад 85,5 млн. грн., а згідно даних Державного реєстру фізичних осіб-платників податків у періоді з 01.01.1998 - 30.09.2024 рік дохід складає 60,2 млн. грн. Є очевидним, що ГУ ДПС у Дніпропетровській області посилається на різні інформаційні джерела, і, в одному випадку, це дані Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, а в іншому випадку зазначено загальну фразу - податкова інформація. Проте, в порушення приписів п.п. 1 абз. 2 п. 73.3 ст. 73 ПК України не вказано, яка саме податкова інформація підтверджує отримання статків понад 85,5 млн. Крім того, сума із зазначенням «понад» 85,5 млн грн. також не надає можливості ані встановити точну суму, ані складові які входять до неї. Що стосується самого питання про надання документальної інформації про суми та джерела доходів у т.ч. які відсутні в інформаційному фонді Державного реєстру фізичних осіб про суми доходів виплачених податковими агентами на користь платників податків та документи, які підтверджують джерело походження коштів у розмірі 25,3 млн.грн., то сформульоване контролюючим органом питання також не надає можливості платнику податків встановити складові суми та період за який витребовується інформаційно-документальне підтвердження, по яким цивільно правовим угодам, періоду декларування або звітності тощо. Більш того, з вказаного питання також вбачається, що інформаційний фонд Державного реєстру фізичних осіб не містить в собі повної інформації про доходи фізичних осіб, зокрема такі, які виплачені податковими агентами на користь платників податків, що також виключає можливість ствердження ГУ ДПС у Дніпропетровській області про отриманий дохід в розмірі 60,2 млн. грн. Що стосується вимоги про надання інформації про суми доходів виплачених податковими агентами , то відповідно до п.п. 14.1.180 п. 14.1. ст. 14 ПК України, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу. Отже, нормами ПК України, абсолютно чітко встановлено обов`язки та межу відповідальності за нарахування, утримання, сплату податків, ведення податкового обліку та подання податкової звітності. Відтак, і в цьому випадку платник податків фізична особа не зобов`язаний надавати відповідь про суми доходів виплачених податковими агентами на користь платників податків та документи, які підтверджують джерело походження коштів замість податкових агентів.
З аналізу запиту та ПК України слідує, що контролюючий орган, не дотримуючись приписів пунктів 78.1.1, п.п. 78.1.2 та 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України, призначив проведення позапланової документальної перевірки ФОПП ОСОБА_1 за відсутності у нього відповідних обґрунтованих підстав.
Крім того, контролюючий орган, посилаючись на листи Головного підрозділу детективів БЕБ зазначає, що за інформацією наведених в цих листах, отримано податкову інформацію, що фізичною особою платником податків ОСОБА_1 у період з 01.01.2019 по 31.12.2024 отримані значні суми коштів на власні розрахункові рахунки, які не в повному обсязі відображені у податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2019-2024 роки. Як наслідок, відповідач зазначив, що у розумінні положень ст.ст. 72 - 73 ПК України інформація, зазначена в цих листах є податковою інформацією, а тому використовується як підстава для проведення перевірки. Отже, підстава для призначенні перевірки є саме листи ГПД БЕБ
Відповідачем, з посиланнями на листи детективів БЕБ, зазначається про придбання майна на підставі контракту від 10.02.2023 року, предметом якого є продаж нерухомості у французькому місті Кань-сюр-Мер за 1630000,00 євро. З посиланнями на п.п. 2.6.1. п. 2.6 Акту перевірки, відповідач зазначає про отримання ОСОБА_1 коштів на власні словацькі рахунки за перевіряємий період всього у сумі 1661500,0 євро. В якості порушення, з Акту перевірки вбачаються наступні висновки відповідача: внаслідок недекларування доходів отриманих за межами України, занижено загальний річний оподатковуваний дохід, в результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб всього на суму 6787676,03 грн., у тому числі за 2022 2750,76 грн., за 2023 - 6784925,27 грн. та податкових зобов`язань з військового збору всього у сумі 565639,67 грн., у тому числі за 2022 - 229,23 грн., за 2023 - 565410,44 грн.
Інформація наведена в акті перевірки не відповідає дійсності. Рахунок НОМЕР_1 , на який посилається відповідач у акті перевірки, не належить позивачу, відтак твердження про отримання доходу за межами України, спростовується самим же Актом перевірки.
Також, будь яких запитів, щодо джерел коштів отриманих для придбання нерухомості на адресу ОСОБА_1 не направлялось, інформація не витребовувалася, як і не запитувалася інформація щодо саме отримання позики (поворотної фінансової допомоги), що є відмінним від витребування інформації про суми отриманих у 2015-2022 роках доходів, у вигляді поворотної фінансової допомоги.
Отже, з поданих Позивачем звітів про контрольовані іноземні компанії за 2022 2023 роки, вбачається, що ОСОБА_1 не отримував суми доходів за межами України, чого під час перевірки також не перевірялося та не бралося до уваги.
Отже Відповідачем протиправно та безпідставно складено податкові повідомлення-рішення, які підлягають скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду року прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з призначенням дати підготовчого засідання.
Отже, на підставі акту документальної планової невиїзної перевірки Головного управління ДПС у Дніпропетровській області зроблено висновок про отримання позивачем доходу з джерелом походження поза межами України у 2019 - 2024 рр., у зв`язку з чим у позивача виник обов`язок задекларувати вказані доходи, сплатити відповідні податки та збори, що не було зроблено, а тому прийнято оскаржувані податкові повідомлення рішення.
В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи викладені у відзиві на позов, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов таких висновків.
Наказ ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 07.04.2025 № 2292 п та письмове повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки від 07.04.2025 №511 надіслані на адресу фізичної особи платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення, яку повернуті поштою на адресу податкової служби у зв`язку з неврученням.
Отже, Головним управлінням Державної податкової служби України у Дніпропетровській області (далі- за текстом ГУ ДПС у Дніпропетровській області, Відповідач), на підставі п.п 1911.1.п. 1911. ст. 191, п.п. 20.1.4 п. 20.1ст 20, п.п.75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п.78.1.1, п.п. 78.1.2. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ст. 79 п.п. 69.351 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України та Наказу від 07.04.2025 року № 2292 -п, було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору фізичною особою-платником податків ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) за період з 01.01.2019 по 31.12.2024 відповідно до затвердженого плану перевірок наведеного у додатку до першого примірника акту.
«Документальною позаплановою невиїзною перевіркою встановлені порушення фізичною особою-платником податків ОСОБА_1 :
1. п.п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п.п. 170.11.1 п. 170.11 ст. 170, п. 176.1 ст. 176 п. 179.1 ст. 179 ПК України, а саме: несвоєчасно подання податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2019 рік надано 27.04.2021 року (термін подання 30.06.2020), за 2022 рік надано 29.04.2024 року (термін подання 01.05.2023);
2. п.п. 163.1.3 п. 163.1 ст. 163, п.п. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164, п.п. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168 п.п. 170.11.1 п. 170.11 ст. 170 з урахуванням п. 167.1 ст. 167 ПК України, а саме: внаслідок недекларування доходів отриманих за межами України, занижено загальний річний оподатковуваний дохід, в результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб всього на суму 6 787 676,03 грн., у тому числі за 2022 2750,76 грн., за 2023 -6784925,27 грн.;
3. п.п. 1.2. п.п. 1.3 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, а саме: внаслідок недекларування доходів отриманих за межами України, занижено загальний річний оподатковуваний дохід, в результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з військового збору всього у сумі 565639,67 грн., у тому числі за 2022-229,23 грн., за 2023-565410,44 грн.;
4. п.п. 73.3.3, п. 73.3 ст. 73 ПК України в частині неподання інформації та документів, визначених у запиті ГУ ДПС».
Як наслідок, Відповідачем було прийнято податкові-повідомлення рішення, які отримані Позивачем 12.07.2025 р.:
Позивач не погодився із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, вважає їх протиправними та такими які прийняті за безпідставними висновками Акту перевірки, без дотримання норм чинного законодавства, що стало підставою звернення до суду.
Приймаючи рішення по суті суд зазначає про таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Приписами статті 75 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Підстави проведення документальних позапланових перевірок визначено у п.78.1 ст.78 ПК України.
Пунктом 78.4 статті 78 ПК України передбачено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
У пунктах 78.4 та 78.5 статті 78 ПК України встановлено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки, службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
У постанові від 22 вересня 2020 року у справі N 520/8836/18, окрім наведеного вище висновку Верховний Суд зазначив, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкові повідомлення-рішення, прийняті за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірними та підлягають скасуванню. Встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про протиправність такого рішення. З урахуванням цього Суд касаційної інстанції зазначив про відсутність необхідності перевірки порушення позивачем вимог ПК України, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання.
Так, Позивач, зазначає про незаконність призначення та проведення перевірки. Відтак, обставини дотримання контролюючим органом процедури проведення перевірки входять до предмету доказування для цілей вирішення цього спору й підлягають дослідженню.
Положеннями статті 79 ПК України передбачено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом
Отже, проведення перевірки як контрольного заходу передбачає такі етапи її проведення:
встановлення підстав для проведення перевірки;
прийняття контролюючим органом рішення про проведення перевірки, яке оформлюється наказом керівника цього органу;
допуск до перевірки; вивчення наданих платником податків документів та/або інших матеріалів;
оформлення результатів перевірки.
Відповідно до п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України, отримано податкову інформацію що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту;
Відповідно до п.п. 78.1.2. платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звітність для податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу, якщо їх подання передбачено законом;
78.1.4. виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях , поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту;
Аналіз п.п. 78.1.1, п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України, свідчить про те, що запит податкового органу про надання відповідної інформації платником податків повинен визначати конкретні підстави, тобто, наявність чітко окреслених обставин, які свідчать про порушення платником податків податкового законодавства. Без повідомлення вказаних фактів платник податків не має об`єктивної можливості надати будь-які пояснення та їх документальне підтвердження.
Дослідивши Запит відповідача суд зазначає, що він не містить інформації, які саме дані, що містяться у податкових деклараціях за 2019-2024 роки, на думку ГУ ДПС у Дніпропетровській області є недостовірними як того вимагає п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України.
Так само, відсутнє посилання про отримання листів від Головного підрозділу детективів БЕБ, які контролюючий орган, в акті перевірки зазначив як отримана податкова інформація, що стала підставою для призначення перевірки, що є також порушенням п.п. 78.1.1. п. 78.1. ст. 78 ПК України.
Так, як вбачається з Запиту, з посиланнями на положення п.п. 16.1.5 п.п 16.1.7 п. 16.1 ст. 16, п.п. 191.1.2 п. 191.1 ст. 19, п.п. 73.3.1 п. 73.3 ст. 73 п. 74.3. ст. 74. ст. 61, ст. 62, ст.72, п.п. 163.1.1 п. 163, п. 176.1 ст. 176, п. 179.2 ст. 179 ПК України, контролюючий орган вимагає надати документально підтверджену інформацію:
- про суми та джерела доходів у т.ч. які відсутні в інформаційному фонді Державного реєстру фізичних осіб про суми доходів виплачених податковими агентами на користь платників податків та документи, які підтверджують джерело походження коштів у розмірі 25,3 млн.грн.;
- про суми отриманих у 2015-2022 роках доходів, у вигляді поворотної фінансової допомоги (договору позики на отримання поворотної фінансової допомоги, підтвердження повернення коштів поворотної фінансової допомоги за договорами позики, платіжні доручення, виписки банківських установ, чеки);
- інші документи, які стосуються вищенаведених питань
Отже, в листі вимагається інформація про суми доходів виплачених податковими агентами без зазначення періоду та документально підтвердженої інформації про суми отриманих доходів у 2015-2022 роках, у вигляді поворотної фінансової допомоги.
Відповідно до п. 73.3.ст. 73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про надання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом ), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.
Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і має містити:
1) підстави для надсилання запиту відповідно до цього пункту із зазначенням інформації, яка це підтверджує ;
2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати;
3) печатку контролюючого органу.
Відповідно до п.п. 73.3.1 п. 73.1 ст. 73 ПК України, письмовий запит про надання інформації надсилається платнику податків або іншому суб`єкту інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав:
1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої у встановленому законом порядку, виявлено факти , які можуть свідчити про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, із обов`язковим зазначенням таких фактів у запиті;
2) для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки" під час здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу та/або для визначення рівня звичайних цін у випадках, визначених цим Кодексом; 3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податковій декларації, поданій платником податків ;
4) стосовно платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків: час зазначення податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок під обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/ покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування; акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної;
5) у разі проведення зустрічної звірки;
6) виявлено помилку або недостовірність даних, що містяться у звіті про підзвітні рахунки, поданому фінансовим агентом, або відповідно до Загального стандарту звітності CRS фінансовим агентом подано звіт про підзвітні рахунки з відомостями про незадокументовані рахунки, або виявлено подання власником рахунку недостовірних відомостей фінансовому агенту;
7) отримано повідомлення від компетентного органу іноземної юрисдикції, з якою Україною укладено міжнародний договір, що містить положення про обмін інформацією для податкових цілей, згоду на обов`язковість якого надано Верховною Радою України, або укладено на його підставі міжвідомчий договір, про виявлення таким органом помилки, неповних або недостовірних даних, наданих фінансовим агентом щодо підзвітного рахунку особи, яка є резидентом відповідної іноземної юрисдикції, або про інше порушення чи невиконання фінансовим агентом зобов`язань, передбачених Угодою FATCA або Загальним стандартом звітності CRS, у тому числі про участь фінансового агента або його клієнта у правочинах або операціях, передбачених пунктом 39-3.6 статті 39-3 цього Кодексу;
8) отримано запит про надання інформації від компетентного органу іноземної держави на підставі міжнародного договору, що містить положення про обмін інформацією для податкових цілей, та інформації, яка запитується, немає у розпорядженні контролюючого органу;
9) в інших випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до п.п. 73.3.4 п. 73.3 ст. 73 ПК України, у разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п`ятим пункту 73.3 статті 73 цього Кодексу, платник податків звільняється від обов`язку надання відповіді на такий запит.
Суд зазначає, що досліджений запит не містить посилань щодо виявлення фактів, які можуть свідчити про порушення ОСОБА_1 вимог податкового або іншого законодавства.
Контролюючим органом у Запиті зазначено, що за отриманою податковою інформацією статки ОСОБА_1 за 2019-2024 рік становлять понад 85,5 млн. грн., а згідно даних Державного реєстру фізичних осіб-платників податків у періоді з 01.01.1998 30.09.2024 рік дохід складає 60,2 млн. грн.
В той же час, з яких джерел зроблено вищезазначені висновки про розмір статків позивача не зазначено ані в запиті, ані в подальшому в судовому засіданні, доказів на підтвердження означеної інформації суду не надано.
Що стосується вимоги про надання інформації про суми доходів виплачених податковими агентами , то відповідно до п.п. 14.1.180 п. 14.1. ст. 14 ПК України, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу
В той же час, доказів листування з податковими агентами позивача та отримання від них інформації про суми доходів виплачених щодо позивача суду не надано.
Також, з посиланнями на приписи п. 179.2. ст. 179 ПК України, ГУ ДПС у Дніпропетровській в Запиті зауважено про необхідність подання уточнюючої декларації майновий стан і доходи за 2023 рік, оскільки про за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів були отримані доходи у вигляді дивідендів у розмірі 5962383,75 грн., заробітної плати 244500,00 грн., надання земельної ділянки в оренду у розмірі 14 689,84 грн., благодійна допомога у розмірі 2500,00 грн. та інші доходи у розмірі 696,46 грн.
За приписами ст. 171 ПК України, особи, відповідальні за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) податку до бюджету:
171.1. Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.
171.2. Особою, відповідальною за нарахування, утримання до бюджету податку з інших доходів, є : та сплату (перерахування) ; а) податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні б) платник податку - для іноземних доходів та доходів, джерело виплати яких належить особам, звільненим від обов`язків нарахування, утримання або сплати (перерахування) податку до бюджету.
Порядок подання річної декларації про майновий стан і доходи (податкової декларації) визначений положеннями п. 197.2. ст. 179 ПК України, відповідно до цього Кодексу обов`язок платника податку щодо подання податкової декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, крім випадків, коли подання податкової декларації прямо передбачено цим Кодексом, якщо такий платник податку отримував: доходи, у тому числі іноземні доходи, які згідно з цим Кодексом не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу; доходи виключно від податкових агентів незалежно від виду та розміру нарахованого (виплаченого, наданого) доходу; доходи від операцій продажу (обміну) майна, дарування, дохід від яких відповідно до цього Кодексу не оподатковується, оподатковується за нульовою ставкою та/або з яких при нотаріальному посвідченні договорів, за якими був сплачений податок відповідно до цього розділу; доходи у вигляді об`єктів спадщини, які відповідно до цього розділу оподатковуються за нульовою ставкою податку та/або з яких сплачено податок відповідно до пункту 174.3 статті 174 цього Кодексу.
Також, податкова декларація не подається у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог п.п. 14.1.180 п. 14.1. ст. 14 ПК України (положення якої наведено вище), порядок та обов`язок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету, подання звітності по дивідендам, заробітній платі та отримання доходу від надання в оренду земельної ділянки покладається на податкового агента та/або роботодавця.
Відповідно до п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, податковий агент , який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
Відповідно до п.167.1 ст. 167 ПК України, ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.
Відповідно до п.п. 167.5.2. п. 167.5 ст. 167 ПК України, ставки податку на пасивні доходи до бази оподаткування встановлюються у таких розмірах: 5 відсотків - для доходів у вигляді дивідендів по акціях та корпоративних правах , нарахованих резидентами - платниками податку на прибуток підприємств (крім доходів у вигляді дивідендів по акціях, інвестиційних сертифікатах, які виплачуються інститутами спільного інвестування);
Відповідно до п.п. 169.4.3.п. 169.4 ст. 169 ПК України, роботодавець та/або податковий агент має право здійснювати перерахунок сум нарахованих доходів, утриманого податку за будь-який період та у будь-яких випадках для визначення правильності оподаткування, незалежно від того, чи має платник податку право на застосування податкової соціальної пільги. Згідно з пп. 164.2.5 ПКУ до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема, дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому п. 170.1 ПКУ.
Відповідно до пп. 170.1.1 ПКУ податковим агентом платника податку орендодавця щодо його доходу від надання в оренду (емфітевзис) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар.
Відповідно до п. 176.2. ст. 176 ПК України, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, та платники єдиного внеску зобов`язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового місяця, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, до контролюючого органу за основним місцем обліку. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку фізичній особі податковим агентом, платником єдиного внеску протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності із зазначених питань не допускається.
Щодо такої підстави для призначення документальної позапланової невиїзної перевірки в порядку п.п. 78.1.2. п. 78.1. ст. 78 ПК України, як те, що платником податків ОСОБА_1 не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звітність для податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу, подання яких передбачено законом, то в даному випадку такі висновки ГУ ДПС у Дніпропетровській області на стадії призначення документальної перевірки є передчасними та необґрунтованими, оскільки в силу підпункту 75.1.2 пункті 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а отже, у спірному випадку питання щодо того, чи встановлений законом для ОСОБА_1 , обов`язок подання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2019-2024 роки контролюючий орган міг встановити виключно за результатами проведеної документальної позапланової перевірки, а не на етапі призначення такої документальної позапланової перевірки, оскільки на цьому етапі правова природа коштів витрачених на придбання нерухомості, контролюючому органу невідомою, тоді як позивач в силу закону, а саме в силу підпункту 73.3.4 пункту 73.3 статті 73 ПК України, не мав обов`язку протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту, надавати відповідь на цей запит контролюючого органу, про що детально описано вище.
Крім того, Верховний Суд в постанові від 19 серпня 2024 року по справі № 420/5252/19 вказав, що неузгодженість між змістом запиту та наказу про проведення перевірки і призначення податкової перевірки з тієї підстави, відповідно до якої у платника податків не запитувалась інформація, свідчить саме про необґрунтованість відповідного наказу як рішення суб`єкта владних повноважень. Підпункт 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України як підстава для призначення документальної позапланової перевірки передбачає можливість її призначення у випадку ненадання письмових пояснень і їх документального підтвердження на письмовий запит з конкретного питання. Відповідно, за відсутності факту направлення з цього питання запиту відповідно до вимог абзацу дев`ятого пункту 73.3 статті 73 ПК України відсутні підстави вважати, що платник податків не надав відповіді на запит, тобто, не виникла законна підстава для проведення перевірки на підставі підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України. Втім, відсутність підстави для проведення перевірки, яка зазначена у наказі, вказує на протиправність її проведення і є істотним порушенням, яке впливає на законність її наслідків.
Крім того, у постанові від 24 грудня 2024 року по справі № 580/9282/23 Верховний Суд звертав увагу, що при встановлені обставини щодо протиправності призначення й проведення перевірки суди попередніх інстанцій не мали переходити до перевірки підстав позову по суті встановлених під час перевірки порушень податкового та/або іншого законодавства, а відповідно і робити висновки по суті таких порушень. Зважаючи на викладене вище, посилання контролюючого органу в наказі на підпункти 78.1.1, 78.1.2, 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, як на підставу для призначення документальної позапланової перевірки, є помилковими та безпідставними.
Також, контролюючий орган, посилаючись на листи Головного підрозділу детективів БЕБ зазначає, що за інформацією наведених в цих листах, отримано податкову інформацію, що фізичною особою платником податків ОСОБА_1 у період з 01.01.2019 по 31.12.2024 отримані значні суми коштів на власні розрахункові рахунки, які не в повному обсязі відображені у податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2019-2024 роки. Відповідач зазначив, що у розумінні положень ст.ст. 72 - 73 ПК України інформація, зазначена в цих листах є податковою інформацією, а тому використовується як підстава для проведення перевірки. Отже, підстава для призначенні перевірки є саме листи ГПД БЕБ.
Так, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України, досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження
Отже, контролюючий орган, під час проведення перевірки використав відомості досудового розслідування в кримінальному провадженні, які не є та не можуть бути податковою інформацією в силу приписів ст.ст. 72 -73 ПК України.
Отже, висновки податкового органу про отримання позивачем доходів за межами України є помилковим, а тому обов`язку позивача щодо подання податкових декларацій про майновий стан і доходи та сплати суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та зобов`язань з військового збору не виникає.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також, у рішенні ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. Разом із цим, обов`язок суду обґрунтовувати свої рішення не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 29 рішення ЄСПЛ від 9 грудня 2009 року у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).
Ураховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст.243-245, 250 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 23 січня 2026 року.

Суддя О.В. Єфанова