Справа № 520/11907/25
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2026-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 р.Справа № 520/11907/25

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

за участю секретаря судового засідання Кіт Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Григоров Д.В.) від 11.11.2025 року (повний текст складено 11.11.25 року) по справі № 520/11907/25

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, Лозівського міського голови Зеленського Сергія Володимировича

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив:

визнати дії, бездіяльність і рішення суб`єкта владних повноважень - Лозівського міського голови Зеленського Сергія Володимировича, протиправними, та не просто протиправними, а у подальшому протиправними всупереч правової позиції Верховного Суду по справі № 629/1261/15а, за невиконання вимог статей 17, 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997р. № 280/97-ВР через незабезпечення Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 14.11.2017р. № 2205-VIII, статті 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993р. № 3551-ХІІ, що порушують право ОСОБА_1 на перерахунок вартості комунальних послуг за період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості прямо передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 06.02.2024р. № 127, що порушують право ОСОБА_1 на оскарження питань щодо соціального захисту (стаття 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), що порушують право ОСОБА_1 за статтями 18, 19 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996р. № 393/96-ВР, за рішенням виконавчого комітету міської ради від 30.11.2011р. № 1005, що порушують право на публічну інформацію за запитами на рішення виконавчого комітету;

визнати рішення Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області (реквізити невідомі, запит не здійснюється) про завершення опалювального сезону 2024-2025 років протиправним, не за змістом пункту 8 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21.08.2019р. № 830 (в редакції постанови КМУ від 08.09.2021р. № 1022), передчасним із позбавленням права ОСОБА_1 за п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх надання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості;

визнати рішення Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 22.10.2024р. № 2056 "Про встановлення тарифів на послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, які надає комунальне підприємство "Лозоваводосервіс" протиправним без випередження зростання доходів населення над зростанням цін/тарифів, що порушує Конституцію України, Цивільний Кодекс, Європейську соціальну хартію, ратифіковану Україною;

визнати рішення Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 24.12.2024р. № 2508 "Про коригування ціни послуги з управління багатоквартирними будинками" протиправним;

стягнути з Лозівського міського голови Зеленського Сергія Володимировича кошти, в якості моральної шкоди, у розмірах станом на 01.05.2025 р. - 46402,50 грн. із збільшенням за кожний місяць розгляду справи.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2025 року по справі № 520/11907/25 закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання дій, бездіяльності і рішення суб`єкта владних повноважень - Лозівського міського голови Зеленського Сергія Володимировича протиправними, та не просто протиправними, а у подальшому протиправними всупереч правової позиції Верховного Суду по справі № 629/1261/15а, за невиконання вимог статей 17, 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997р. № 280/97-ВР через незабезпечення Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 14.11.2017р. № 2205-VIII, статті 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993р. № 3551-ХІІ, що порушують право ОСОБА_1 на перерахунок вартості комунальних послуг за період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості прямо передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 06.02.2024р. № 127, що порушують право ОСОБА_1 на оскарження питань щодо соціального захисту (стаття 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), що порушують право ОСОБА_1 за статтями 18, 19 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996р. № 393/96-ВР, за рішенням виконавчого комітету міської ради від 30.11.2011р. № 1005, що порушують право на публічну інформацію за запитами на рішення виконавчого комітету, а також щодо стягнення моральної шкоди.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2025 року по справі № 520/11907/25 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення права позивача, в розумінні ст. 6 Конвенції з прав людини, а саме права на справедливий суд.

Відповідач, Виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач не погодився з рішенням Лозівської міської ради Харківської області про завершення опалювального сезону 2024-2025.

Також суд зазначив, що позивач вважає рішення виконавчого комітету міської ради від 22.10.2024 № 2056 "Про встановлення тарифів на послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, які надає комунальне підприємство "Лозоваводосервіс" Лозівської міської ради Харківської області протиправним без випередження зростання доходів населення над зростанням цін/тарифів, що порушує Конституцію України, Цивільний кодекс, Європейську соціальну хартію, ратифіковану Україною", судом вбачається, що позивач вважав , що рішення виконавчого комітету міської ради від 22.10.2024 № 2056 з посиланням на те, його ухвалено "без випереджання зростання доходів населення над зростанням цін/тарифів, що порушує Конституцію України, Цивільний кодекс, Європейську соціальну хартію, ратифіковану Україною".

Крім того, позивач просив визнати рішення виконавчого комітету Лозівської міської ради від 24.12.2024 № 2508 "Про коригування ціни на послуги з управління багатоквартирними будинками" протиправним

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про їх необґрунтованість.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Так, що стосується висновків суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Лозівської міської ради Харківської області про завершення опалювального сезону 2024-2025, суд зазначає таке.

З матеріалів справи судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 25.03.2025 № 340 «Про закінчення опалювального сезону» вирішено опалювальний сезон 2024-2025 завершити 28.03.2025.

Підставою прийняття цього рішення слугувало те, що середня добова температура зовнішнього повітря по місту Лозова Харківської області протягом 25-27 березня 2025 року складала показник, який перевищував 8°С, а саме: 25.03.2025 - 9°С; 26.03.2025 - 8,8 °С; 27.03.2025 - 10,5 °С.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно приписів ст. 30 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить зокрема прийняття рішення про початок та закінчення опалювального періоду з урахуванням кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, державними санітарними нормами і правилами та іншими нормативними документами.

Відповідно до положень статті 4 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон № 2189-VIII) до повноважень органів місцевого самоврядування належить, зокрема, прийняття рішення про початок та закінчення опалювального періоду з урахуванням кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, державними санітарними нормами і правилами та іншими нормативними документами.

Отже, повноваження щодо прийняття рішення про початок та закінчення опалювального періоду чинним законодавством віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування.

Приписами п. 1 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 (далі Правила № 830), визначено, що ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати.

Пунктом 8 вищевказаних правил встановлено, що постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період.

Рішення про початок та закінчення опалювального періоду приймається органами місцевого самоврядування з урахуванням кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, державними санітарними нормами і правилами.

Опалювальний період починається не пізніше ніж коли протягом трьох діб середня добова температура зовнішнього повітря становить 8°С та нижче, а закінчується не раніше ніж коли протягом трьох діб середня добова температура зовнішнього повітря перевищує 8°С.

Згідно положень пункту 7.9.4 Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 14.02.2007 року № 71 початок і закінчення опалювального періоду (і пов`язана з цим зміна гідравлічного і теплового режиму роботи ДТ і теплових мереж) установлюється в кожному регіоні окремо. Опалювальний період починається, якщо протягом трьох діб середня добова температура зовнішнього повітря становить 8 град. С та нижче, а закінчується, коли протягом трьох діб середня добова температура зовнішнього повітря перевищує 8 град. С. Включення та відключення систем теплоспоживання здійснюється за графіком, узгодженим з теплопостачальною організацією.

Отже, колегія суддів зазначає, що опалювальний період закінчується не раніше ніж коли протягом трьох діб середня добова температура зовнішнього повітря перевищує 8°С, а прийняття рішення про початок та закінчення опалювального періоду віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування.

Як було правильно встановлено судом першої інстанції, опалювальний сезон 2024-2025 у м. Лозова завершений 28.03.2025 на підставі рішення виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 25.03.2025 № 340.

При цьому, середня добова температура зовнішнього повітря по місту Лозова, Харківської області протягом 25-27 березня 2025 року складала показник, який перевищував 8°С, на підтвердження чого відповідачем надано таблиці прогнозованої температури по місту Лозова на відповідний період, з яких, зокрема, вбачається, що вона склала 25.03.2025 - 9°С; 26.03.2025 - 8,8 °С; 27.03.2025 - 10,5 °С.

На підставі цього, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення від 25.03.2025 № 340 "Про закінчення опалювального сезону", прийнято в порядку та відповідно до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.

Що стосується доводів позивача про зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх надання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості", то дійсно відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач має право на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості.

В свою чергу, Порядок здійснення перерахунку вартості комунальної послуги та послуги з управління багатоквартирним будинком за період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 127 від 06.02.2024 визначає безпосередньо механізм та умови здійснення перерахунку вартості послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами/управління побутовими відходами за період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості (далі - Порядок № 127).

Пунктом 2 Порядку № 127, термін "ненадання послуги, надання послуги не в повному обсязі" вживається в такому значенні як ненадання виконавцем послуги протягом усього розрахункового періоду, визначеного умовами договору, часткове її надання та/або надання протягом періоду, що є меншим за розрахунковий період, визначений умовами договору, зокрема у зв`язку з перевищенням виконавцем нормативних строків проведення аварійно-відновлювальних робіт.

"Надання послуги невідповідної якості" - надання виконавцем послуги з порушенням вимог щодо її якісних характеристик, передбачених договором про надання комунальної послуги (далі - договір), а також стандартами, нормативами, нормами, порядками і правилами;

"Перерахунок" - зміна розміру нарахованої споживачеві відповідно до законодавства та умов договору плати за послугу у разі її ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості шляхом зменшення розміру нарахованої споживачеві плати відповідно до вимог цього Порядку.

"Період нарахування" - період, за який виконавець нараховує споживачеві плату за послугу.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що у споживача виникає право на перерахунок за фактом надання послуги.

Як вказувалося вище, опалювальний період 2024-2025 у місті Лозова тривав з 01.11.2024 по 28.03.2025.

При цьому, прийняття рішення про закінчення опалювального сезону не позбавило права позивача на зменшення розміру плати за житлово-комунальну послугу, оскільки послуга йому не надавалась з 28.03.2025 і жодні нарахування з цієї дати не здійснювались, як наслідок і право на зменшення у позивача не виникло.

Крім того, відповідно до п 2 постанови Кабінету Міністрів України № 127 від 06.02.2024 "Деякі питання здійснення перерахунку вартості комунальних послуг за період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості", визначено, що ця постанова не застосовується на територіях, які включено до затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією - з дати виникнення можливості бойових дій до дати припинення можливості бойових дій та протягом трьох місяців з дати припинення такої можливості.

Суд зазначає, що Лозівська міська територіальна громада з 24.02.2025 по цей час перебуває в зоні можливих бойових дій.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону викладено у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де вказано, що обов`язковою умовою визнання протиправним управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав (інтересів) та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Також суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Водночас, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом» (ст. 55 Конституції України). Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Із системного аналізу вказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Пунктом 9 частини 5 статті 160 КАС України встановлено, що у позовній заяві у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень зазначається обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити.

Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16- ц.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу.

Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Особа, яка звертається до суду з позовом вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Оцінка предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.

Враховуючи наведені вище обставини у своїй сукупності, колегія суддів зазначає, що в межах цих правовідносин позивачем не обґрунтовано обставин того, що дії /бездіяльність відповідача з ухвалення спірного рішення призвели до порушення прав позивача, на які він вказував у позовній заяві, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання рішення виконавчого комітету міської ради від 22.10.2024 № 2056 "Про встановлення тарифів на послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, які надає комунальне підприємство "Лозоваводосервіс" Лозівської міської ради Харківської області протиправним без випередження зростання доходів населення над зростанням цін/тарифів, що порушує Конституцію України, Цивільний кодекс, Європейську соціальну хартію, ратифіковану Україною", суд зазначає таке.

За змістом позовної заяви, порушення своїх прав позивач пов`язує з тим, що рішення виконавчого комітету міської ради від 22.10.2024 № 2056 ухвалено без випереджання зростання доходів населення над зростанням цін/тарифів, що порушує Конституцію України, Цивільний кодекс, Європейську соціальну хартію, ратифіковану Україною". Тобто, Позивач фактично посилався на те, що розмір тарифу безпосередньо має залежати від рівня доходів населення.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах:

- доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій;

- нормативного регулювання надання житлово-комунальних послуг споживачам за цінами/тарифами, затвердженими в установленому законом порядку;

- відповідності рівня цін/тарифів розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво;

- відкритості, доступності та прозорості структури цін/тарифів для споживачів та суспільства;

- відповідності оплати житлово-комунальних послуг їх наявності, кількості та якості;

- відповідальності виконавців/виробників за недотримання вимог стандартів, нормативів, норм, порядків та правил;

- гарантії соціального захисту населення при оплаті за житлово-комунальні послуги та випередження зростання доходів населення над зростанням цін/тарифів на житлово-комунальні послуги;

- створення умов для залучення, використання за призначенням та повернення вкладених інвестицій, необхідних для здійснення заходів, спрямованих на скорочення собівартості виробництва (надання) житлово-комунальних послуг, енергозбереження, модернізацію виробництва та підвищення якості послуг, що надаються.

Порядок формування тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 869 від 01.06.2011 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на комунальні послуги" (далі - Порядок).

Цей Порядок визначає механізм формування тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення для суб`єктів природних монополій, які провадять або мають намір провадити господарську діяльність з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення та застосовується під час установлення органами місцевого самоврядування тарифів на централізоване водопостачання та/або централізоване водовідведення для суб`єктів природних монополій, зазначених у пункті 1 цього Порядку, та поширюється на таких суб`єктів під час розрахунку зазначених тарифів.

Формування тарифів на централізоване водопостачання та/або централізоване водовідведення здійснюється ліцензіатами відповідно до річних планів господарської діяльності з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, економічно обґрунтованих планованих витрат, визначених на підставі державних та галузевих нормативів витрат ресурсів, у тому числі галузевих технологічних нормативів використання питної води на підприємствах водопровідно-каналізаційного господарства з урахуванням основних особливостей технологічних процесів відповідного виробництва, техніко-економічних розрахунків, кошторисів з урахуванням ставок податків, зборів, обов`язкових платежів, цін на матеріальні ресурси та послуги у планованому періоді (пункт 9 Порядку).

Розрахунки тарифів на централізоване водопостачання та/або централізоване водовідведення проводяться шляхом ділення суми річних планованих витрат повної собівартості та річного планованого прибутку на планований річний обсяг централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення, визначений річними планами згідно з пунктом 10 цього Порядку (пункт 11 Порядку). Калькулювання планованих витрат, що включається до повної собівартості централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення, і планованого прибутку здійснюється у розрахунку на 12 місяців (пункт 12 Порядку).

Планування витрат, що включаються до повної собівартості централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення, здійснюється з урахуванням планованих витрат операційної діяльності та фінансових витрат, пов`язаних з діяльністю з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення. Плановані витрати групуються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, затверджених Мінфіном

До планованих витрат операційної діяльності включаються:

планована виробнича собівартість централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення;

плановані адміністративні витрати, витрати на збут, інші витрати операційної діяльності, пов`язаної з централізованим водопостачанням та/або централізованим водовідведенням (пункт 13 Порядку).

Формування тарифів на централізоване водопостачання споживачам, які не є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, здійснюється шляхом ділення різниці між планованими економічно обґрунтованими витратами на централізоване водопостачання з урахуванням планованого прибутку та планованою сумою відшкодування витрат, що розраховані відповідно до пункту 25 або пункту 26 цього Порядку, в обсягах реалізації централізованого водопостачання споживачам, які є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, на обсяг реалізації централізованого водопостачання споживачам, які не є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (пункт 27 Порядку).

Формування тарифів на централізоване водовідведення для споживачів, які не є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, здійснюється шляхом ділення різниці між планованими економічно обґрунтованими витратами на централізоване водовідведення з урахуванням планованого прибутку та планованою сумою відшкодування витрат, розрахованих відповідно до пункту 28 або пункту 29 цього Порядку, в обсягах реалізації централізованого водовідведення споживачам, які є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, на обсяг реалізації централізованого водовідведення споживачам, які не є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (пункт 31 Порядку).

Відповідно до ч. 2 п. 7 Порядку, у разі зміни протягом строку дії тарифів обсягу окремих витрат, пов`язаних із провадженням господарської діяльності з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення, з причин, що не залежать від ліцензіата, зокрема збільшення або зменшення податків і зборів (обов`язкових платежів), мінімальної заробітної плати, прожиткового мінімуму, орендної плати та амортизації, підвищення або зниження цін і тарифів на паливно- енергетичні та інші матеріальні ресурси, зміни обсягу фінансових витрат, складової частини планованого прибутку, у тому числі внаслідок зміни курсу валют за наявності у ліцензіата кредитних зобов`язань перед міжнародними фінансовими організаціями, може проводитися коригування тарифів.

Отже, згідно з наведеним вище принципом формування тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, рівень зростання доходів населення не впливає на розрахунок тарифу.

Крім того, суд зазначає, що 05 квітня 2014 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 83 «Про посилення соціального захисту населення в умовах підвищення цін і тарифів на комунальні послуги».

Пунктом 2 цієї постанови передбачено, що фінансування витрат, пов`язаних з наданням населенню компенсації додаткових витрат на оплату комунальних послуг в умовах підвищення цін і тарифів на послуги (далі - компенсація), здійснюється за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256 (Офіційний вісник України, 2002 р., № 10, ст. 482; 2003 р., № 44, ст. 2309).

З огляду на викладене, доводи позивача про порушення при прийнятті спірного рішення гарантій соціального захисту населення при оплаті за житлово-комунальні послуги та випередження зростання доходів населення над зростанням цін/тарифів на житлово- комунальні послуги є безпідставними, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Що стосується висновків суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог позовних вимог про визнання рішення виконавчого комітету Лозівської міської ради від 24.12.2024 № 2508 "Про коригування ціни на послуги з управління багатоквартирними будинками", колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування.

Якщо управитель визначений органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах, ціна послуги з управління багатоквартирним будинком визначається на рівні ціни, запропонованої в конкурсній пропозиції переможцем конкурсу.

Така ціна протягом строку дії договору управління може змінюватися виключно за погодженням сторін з підстав та в порядку, визначених таким договором.

Ціна послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з розрахунку на один квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення, якщо інше не визначено договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком.

Відповідно до ст. 31 постанови Кабінету Міністрів України від 05.09.2018 № 712 «Про затвердження Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком та Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком» ціна послуги з управління визначається за домовленістю сторін.

Пунктом 35 цих Правил передбачено, що за погодженням співвласників та управителя до договору управління можуть бути включені умови про зміну ціни у порядку та на умовах, визначених відповідним договором управління.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області № 78 від 13.02.2017 Комунальне підприємство "Житлова управляюча компанія" Лозівської міської ради Харківської області було призначено управителем багатоквартирних будинків у м. Лозова Харківської області (далі - рішення № 78).

На виконання рішення № 78, 16.02.2017 з Комунальним підприємством "Житлова управляюча компанія" Лозівської міської ради Харківської області було укладено договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, розташованим за адресою: м. Лозова, вул. Свято-Миколаївська, будинок 14.

Пунктом 10 договору визначено, що у разі зміни протягом строку дії Договору обсягу окремих складових витрат з причин, які не залежать від Управителя, зокрема, збільшення або зменшення податків і зборів, мінімальної заробітної плати, орендної плати та амортизаційних відрахувань, підвищення або зниження цін на паливно-енергетичні та інші матеріальні ресурси, Управитель звертається до Замовника з пропозицією проведення коригування ціни Послуги та/або зменшення обсягу Послуги, що надається (змінення вимог до якості Послуги, зменшення переліку складових Послуги тощо). Замовник приймає рішення про проведення коригування ціни Послуги та/або зменшення обсягу Послуги, що надається (змінення вимог до якості Послуги, зменшення переліку складових Послуги тощо) не пізніше ніж через 30 днів з дня отримання відповідної пропозиції.

Пунктом 51 договору передбачено можливість у разі зміни протягом строку дії договору обсягів окремих витрат, пов`язаних із наданням послуг з управління, які не залежать від управителя, зокрема збільшення або зменшення податків і зборів, мінімальної заробітної плати, орендної плати та амортизаційних відрахувань, підвищення або зниження цін і тарифів на паливно- енергетичні та інші матеріальні ресурси, проведення перерахування ціни на послуг шляхом коригування лише тих складових частин, за якими відбулися цінові зміни в бік збільшення або зменшення.

11.11.2024 до виконавчого комітету міської ради надійшло звернення директора КП "ЖУК" з проханням розглянути питання коригування ціни на послугу з управління багатоквартирними будинками, що перебувають у комунальній власності з метою приведення ціни на послугу до економічно обґрунтованого рівня та покриття всіх витрат підприємства та за результатом розгляду цього звернення виконавчим комітетом міської ради було прийнято рішення від 24.12.2024 № 2508.

У зв`язку з цим, доводи позивача про те, чинним законодавством взагалі не передбачено таких дій (слід розуміти можливість коригування ціни на послугу з управління багатоквартирними будинками) є необґрунтованими та спростовуються наведеними вище обставинами, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Що стосується заперечень апелянта на ухвали суду першої інстанції від 09.09.2025, в якій суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу головуючому судді та від 27.10.2025, в якій суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про відвід секретарю судових засідань Глівінській Ю.О. від розгляду справи № 520/11907/25, колегія суддів зазначає таке.

Так, 08.09.2025р. до суду від позивача надійшла заява про відвід головуючому судді, оскільки, на думку позивача, головуючий суддя Григоров Д.В. має упередженість до позивача, що ставить під сумнів неупередженість та об`єктивність судді у даній справі. При цьому, доводи цієї заяви зводяться фактично до незгоди з процесуальними рішеннями суду в рамках цієї справи, а також з рішеннями, які ухвалював суд у цьому складі у справах, в яких ОСОБА_1 був позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Згідно з абз. 1 ч. 3 ст. 39 КАС України, відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Суд, який розглядає справу, має бути безстороннім і незалежним (ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод).

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Загальна декларація з прав людини (ст. 10) та Міжнародний пакт про громадянські і політичні права (ч. 1 ст. 14) гарантує право кожної особи на розгляд її справи компетентним незалежним та неупередженим судом у встановленому законом порядку. Незалежне суддівство є відповідальним за належну реалізацію цього права. Незалежність суддів передбачає, що судді повинні приймати безсторонні рішення згідно з власною оцінкою фактів і знанням права, без будь-якого втручання, прямого або непрямого, з будь-якого боку і з будь-яких причин.

Об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття (Розділ Другий показник. Об`єктивність. Бангалорські принципи поведінки суддів)

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України" зазначено, що "у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду". Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що "особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного". Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але "вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими".

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України" зазначено, що "у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду". Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що "особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного". Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але "вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими".

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (i) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах "Фей проти Австрії", "Ветштайн проти Швейцарії").

Між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі "Кіпріану проти Кіпру").

Таким чином, для задоволення відводу за об`єктивним критерієм мають бути не щонайменші сумніви одного з учасників справи, а достатні підстави вважати, що суддя не є безстороннім або що йому бракує неупередженості під час розгляду справи.

Частиною 4 статті 36 КАС України визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання, не може бути підставою для відводу.

Будь-яких доказів, які б підтверджували пряму чи опосередковану заінтересованість складу суду в результаті розгляду цієї справи або наявність обставин, які викликають сумнів у її неупередженості при розгляді даної справи, з матеріалів справи та доводів заяви про відвід не вбачається. В свою чергу, незгода із рішеннями суду підлягає оскарженню у порядку, встановленому процесуальним законодавством та не може бути підставою для відводу.

У зв`язку з цим, підстави для відводу головуючого судді у цій справі були відсутні.

Також зазначає, що 27.10.2025 позивачем до суду подано заяву про відвід секретарю судових засідань - Глівінської Ю.О., в обґрунтування якої заявник посилався на те, що він не отримав вчасно судову повістку про виклик до суду. Позивач вважає, що вказане свідчить про порушення процесуальних приписів законодавства.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 38 КАС України, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач не можуть брати участі в адміністративному процесі та підлягають відводу (самовідводу) з підстав, визначених у частині першій статті 36 цього Кодексу.

Участь секретаря судового засідання, експерта, спеціаліста, перекладача в судовому засіданні під час попереднього розгляду даної справи відповідно як секретаря судового засідання, експерта, спеціаліста, перекладача не є підставою для їхнього відводу (самовідводу).

Згідно з ч. 1 ст. 36 КАС України, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно довідки від 07.10.2025, складеної секретарем судового засідання Глівінською Ю.О., у зв`язку з перебуванням судді Григорова Д.В. у щорічній відпустці, судове засідання перенесено на 14.10.2025 о 11:00.

Згідно відомостей, які містяться в КП «Діловодство спеціалізованого суду», 08.10.2025 секретарем судового засідання були сформовані судові повістки про виклик у судове засідання на 14.10.2025, зокрема і на адресу ОСОБА_1 (судова повістка направлена на адресу позивача 09.10.2025)

Згідно наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що дійсно судову повістку про виклик у судове засідання на 14.10.2025 позивач отримав 14.10.2025.

В свою чергу, згідно протоколу судового засідання від 14.10.2025 у судовому засіданні оголошено перерву. При цьому, у вказаному протоколі, який складений секретарем судового засідання Глівінською Ю.О., відображено інформацію про те, що учасники справи про день та час розгляду справи повідомлені, однак підтвердження вручення позивачу судової повістки на даний час відсутні.

Отже, судову повістку на адресу ОСОБА_1 було сформовано та направлено завчасно, але оскільки ця повістка направлялася засобами поштового зв`язку, вона отримана адресатом 14.10.2025, тобто станом на 14.10.2025 у суду першої інстанції об`єктивно були відсутні докази належного сповіщення сторони про дату, час і місце судового засідання і ця інформація відображена в протоколі судового засідання, про що вказувалося вище.

В свою чергу, суд вважає, що вказані вище обставини у своїй сукупності не свідчать про обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності секретаря судового засідання та не можуть слугувати підставами для його відводу.

На підставі наведених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог (в частині, які були предметом судового розгляду).

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті судового рішення у цій справі, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи сторін отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2025 року по справі № 520/11907/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) В.В. Катунов І.М. Ральченко

Повний текст постанови складено 27.01.2026 року