Справа № 160/1123/26
Суддя: Луговська Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
21 січня 2026 р.Справа №160/1123/26
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Луговська Г.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення його адміністративного позову до відповідача-1: Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідача-2: ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідача-3: Військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправними та скасування постанови, наказів і зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлену Довідкою ВЛК №2025-1115- 2204-0694-7 від 15.11.2025 року про придатність солдата ОСОБА_1 до військової служби;
- визнати протиправним та скасувати наказ від "16" листопада 2025 року №338 начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - відповідач-2) Про призов військовозобов`язаних на військову службу за призовом під час мобілізації" в частині призову та направлення солдата ОСОБА_1 для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період;
- визнати протиправним та скасування пункту 69 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (далі - ВЧ НОМЕР_1 , відповідач-3) (по стройовій частині) №338 від 16.11.2025 року про зарахування солдата ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини та призначення на посаду;
- зобов`язати Військово-лікарську комісію при ІНФОРМАЦІЯ_3 провести повторний медичний огляд позивача з обов`язковим урахуванням діагнозу "Анкілозуючий спондиліт" (М45), наявних медичних документів (МРТ, виписки) та визначенням ступеня придатності відповідно до статті 64 графи II Розкладу хвороб Наказу МОУ №402.
Разом з позовною заявою, подано заяву про забезпечення позову шляхом:
- зупинення дії Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 №338 від 16.11.2025р. в частині призову солдата ОСОБА_1 на військову службу до набрання законної сили судовим рішенням у справі;
- зупинення дії пункту 69 Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №338 від 16.11.2025р. в частині зарахування солдата ОСОБА_1 до списків особового складу та призначення на посаду до набрання законної сили судовим рішенням у справі;
- заборони Командуванню Військової частини НОМЕР_1 вчиняти будь-які дії, спрямовані на переміщення солдата ОСОБА_1 з нинішнього місця перебування до інших місцевостей, навчальних центрів або районів ведення бойових дій, а також: залучати його до виконання обов`язків, пов`язаних з фізичними навантаженнями та керуванням транспортними засобами до вирішення справи по суті.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що 15.11.2025 року позивача було затримано на вулиці та примусово доставлено до ТЦК. Того ж дня, протягом кількох годин, без проведення обов`язкових клініко-лабораторних досліджень (аналізів крові, сечі, ЕКГ, рентгену), позивача було визнано «придатним» та вже 16.11.2025 р. відправлено до ВЧ НОМЕР_1 . При цьому Військово-лікарська комісія при ІНФОРМАЦІЯ_1 (Відповідач-1) проігнорувала надані медичні документи, що підтверджують діагноз «Анкілозуючий спондиліт (хвороба Бехтерева), двобічний анкілоз крижово-клубових зчленувань» (МРТ від 30.09.2025 р.). Діагноз Позивача (хвороба Бєхтєрєва) характеризується зрощенням хребців («бамбукова палиця»), що робить хребет крихким та вкрай вразливим до травм. Призначення на посаду «водія кулеметного взводу» передбачає постійні вібраційні навантаження (їзда на бронетехніці) та фізичні навантаження (носіння бронежилета, БК). Якщо до вирішення справи по суті позивач отримає травму хребта під час виконання наказів, судовий захист втратить будь-який сенс, оскільки здоров`я буде втрачено безповоротно. Це відповідає практиці ЄСПЛ (стаття 13 Конвенції) щодо права на «ефективний засіб юридичного захисту».
При розгляді заяви про забезпечення позову, суд виходить з наступного.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.
Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статтями 150-158 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі. Наявність такого інституту є однією з гарантій виконання рішення адміністративного суду і спрямовані на забезпечення принципу обов`язковості судових рішень.
Статтею 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.
Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
Відповідно до частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Верховний Суд у своїх судових рішеннях неодноразово зазначав, що забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.
Підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Статтею 150 КАС України визначено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
В розумінні наведених норм процесуального закону, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушення у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є у часниками даного судового процесу.
Суд, приймаючи рішення про забезпечення позову, повинен пересвідчитися в тому чи існує реальна загроза невиконання, чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який можливо застосувати, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд враховує інтереси не тільки позивача, а також інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Суд також враховує співмірність заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.
Тобто, з даної норми слідує, що прийняття рішення про забезпечення позову доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля та витрати для відновлення прав та інтересів позивача або є очевидними ознаками протиправності оскаржуваного рішення та порушення прав позивача цим рішенням.
Будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.
Відповідно до частини 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці - особи, які проходять військову службу.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
З наведеного слідує, що військовозобов`язані, які були призвані на військову службу під час мобілізації, в особливий період, набувають статусу військовослужбовців.
При цьому, за своєю правовою природою мобілізація особи супроводжується, в тому числі й виданням відповідного наказу, який є актом індивідуальної дії і є реалізованим.
Таким чином, якщо заявника призвано на військову службу під час мобілізації, у такому випадку він набуває нового юридичного статусу військовослужбовця.
Відтак, забезпечення позову шляхом зупинення дії Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 №338 від 16.11.2025р. в частині призову солдата ОСОБА_1 на військову службу до набрання законної сили судовим рішенням у справі, неможливе у зв`язку з його реалізацією.
Разом з тим, суд звертає увагу, що забезпечення позову не може бути абстрактним, а повинно бути конкретизованим, з дотриманням підстав згідно ст.150 КАС України та враховуючи визначені ст.151 КАС України види забезпечення позову.
При цьому, п.10 ч.3 ст.151 КАС України визначено, що не допускається забезпечення позову шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.
Відтак, враховуючи наведене в ухвалі вище, забезпечення позову шляхом:
- зупинення дії пункту 69 Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №338 від 16.11.2025р. в частині зарахування солдата ОСОБА_1 до списків особового складу та призначення на посаду до набрання законної сили судовим рішенням у справі;
- заборони Командуванню Військової частини НОМЕР_1 вчиняти будь-які дії, спрямовані на переміщення солдата ОСОБА_1 з нинішнього місця перебування до інших місцевостей, навчальних центрів або районів ведення бойових дій, а також: залучати його до виконання обов`язків, пов`язаних з фізичними навантаженнями та керуванням транспортними засобами до вирішення справи по суті - не підлягає задоволенню.
Суд не залишає поза увагою аргументи та докази позивача щодо стану здоров`я, але звертає увагу, що право на відстрочку від мобілізації за станом здоров`я діє лише після офіційного оформлення через військово-лікарську комісію. Таких доказів до заяви про забезпечення позову заявник не надав.
Суд звертає увагу на те, що розгляд заяви про вжиття заходів забезпечення позову не передбачає надання оцінки правомірності дій, рішень чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а спрямований виключно на забезпечення захисту прав, свобод та інтересів позивача на час розгляду справи. Тобто, виключно за результатами розгляду справи по суті судом надається повна, всебічна та об`єктивна оцінка оскаржуваному рішенню, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Якщо мобілізація відбулася з порушенням, протиправність наказу про призов може бути розглянута в судовому порядку.
Таким чином, "реалізованість" наказу не робить неможливим його судове оскарження.
Отже, обставини, наведені у заяві про забезпечення позову, потребують доведенню та підтвердженню, що неможливе без розгляду спору по суті.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.150, 154, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України України, суд,
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення його адміністративного позову до відповідача-1: Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідача-2: ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідача-3: Військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправними та скасування постанови, наказів і зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Копію ухвали надіслати позивачу на адресу електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_5
Відповідно до ст.154 КАС України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В. Луговська