Справа № 295/11844/25
Суддя: Чішман Л. М.
Дата ухвалення: 2026-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі головуючого судді Чішман Л.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом представника ОСОБА_1 - адвоката Галицької Оксани Олександрівни до Головного управління національної поліції в Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА №5486477 від 15.08.2025 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340, 00 грн.

У позові вказано, що 15.08.2025 поліцейським інспектором відділення поліції №1 (смт. Ємільчине) Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області Павленком С.В. винесно оскаржувану постанову серії ЕНА №5486477, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340, 00 грн.

Позивач зазначив, що у вказані у спірній постанові дату, місце та час дійсно був змушений призупинитися щоб забрати пасажира, але всі місця по обочині дороги були зайняті іншими транспортними засобами, деякі з яких бути припарковані з порушенням правил дорожнього руху та фактично перешкоджали руху.

У зв`язку з цим позивач увімкнув аварійну світлову сигналізацію, зупинився приблизно на 1 хвилину, та в той момент, коли вже мав їхати, забравши пасажира, до нього підійшов поліцейський.

З такою постановою позивач категорично не погоджується, оскільки, і зоні дії дорожнього знаку 23.34 ПДР України він не зупинявся, мала місце посадка пасажира, яка у відповідності до п. 8.3. Правил проводиться після повної зупинки.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 18.09.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін (а.с. 20).

07.10.2026 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування відзиву зазначив, що у зв`язку з порушенням відповідачем ч. 1 ст. 122 КУпАП інспектором СРПП ВП №31 (смт. Ємільчине) Звягельського РВП ГУНГП в Житомирській області лейтенантом поліції Павленком С.В. було винесено оскаржувану постанову, при винесенні якої позивача ознайомлено зі ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України, порядком сплати штрафу і порядком оскарження постанови, позивач не був обмежений у своїх правах, про що поставив власний підпис у оскаржуваній постанові, будь-яких клопотань не заявляв під час розгляду справи.

Доводи позивача, викладені у позовній заяві, не відповідають дійсності та надані з метою уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Факт порушення позивачем ч. 1 ст. 122 КУпАП підтверджується долученим до відзиву на позовну заяву відеозаписом з нагрудного відеореєстратора поліцейського, який є джерелом доказів у справі про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 не скористався своїм правом на подачу відповіді на відзив.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 КУпАП, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані сторонами докази, дійшов наступного висновку.

Встановлено, що відповідно до змісту оскаржуваної постанови серії ЕНА №5486477, 15.08.2025 о 11:03 год за адресою: селище Ємільчине, вул. Наума Тихого, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем BMW, д.н.з НОМЕР_1 , здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 ПДР України «Зупинку заборонено», чим порушила пункт 8.1. ПДР України та скої адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАп України.

За дане правопорушення позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн, що передбачено частиною першою статті 122 КУпАП (а.с. 10).

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306.

Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 14 Закону № 3353 встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Таким чином, висновки про наявність чи відсутність в діях позивача адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи та доказів.

Згідно ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною першою ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками та тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В примітці до ст. 122 КУпАП зазначено, що суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - третьою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).

Таким чином, судом встановлено, що позивач є суб`єктом відповідальності за вказане правопорушення, а тому притягнення його до відповідальності за спірне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП є правомірним.

Відповідно до п. 8.1. ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Згідно з п. 8.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, дорожні знаки поділяються на групи, в тому числі, заборонні знаки.

Відповідно до вимог пункту 8.4 (в) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Згідно знаку 3.34 «Зупинку заборонено» - забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, встановлюються статтями 279-1-279-4 КУпАП та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13 січня 2020 року № 13 (далі Інструкція № 13).

Згідно до статті 279-1 КУпАП, у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.

Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За запитом посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції, інспекторів з паркування у письмовій або електронній формі (у тому числі за умови ідентифікації цих посадових осіб за допомогою електронного цифрового підпису) відповідні органи (підрозділи) Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України зобов`язані надавати відомості про належного користувача транспортного засобу, фізичну особу, керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, особу, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи, з обов`язковим дотриманням Закону України «Про захист персональних даних».

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Разом з тим, відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 25.06.2020 року по справі № 520/2261/19, визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне.

До відзиву на позовну заяву представником відповідача долучено відеозапис з нагрудного відеореєстратора поліцейського, яким підтверджується факт порушення позивачем ч. 1 ст. 122 КУпАП та спростовується посилання, якими обґрунтована позовна заява.

Так, з відеозапису вбачається, що позивач, керуючи автомобілем BMW, д.н.з НОМЕР_1 , здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 ПДР України «Зупинку заборонено». В момент під`їзду автомобіля поліцейських до автомобіля позивача, який стояв на проїзній частині дороги в зоні дії дорожнього знаку 3.34 ПДР України, аварійна сигналізація в автомобіля BMW, д.н.з НОМЕР_1 не працювала, почала працювати лише після зупинки автомобіля поліцейських.

Відеозаписом спростовуються посилання позивача на те, що автомобіль поліцейських обігнав автомобіль позивача, оскільки поліцейські рухалися по зустрічній смузі та виявивши порушення позивачем ПДР, розвернулись та припаркувались за автомобілем ОСОБА_1 .

Також спростовується посилання позивача на той факт, що припарковані по вул. Наума Тихого в с. Ємільчино автомобілі фактично перешкоджали рух, оскільки з відеозапису вбачається, що проїзна частина у смузі, де стояв автомобіль позивача, була вільною від припаркованих автомобілів.

Спростовується посилання позивача і на те, що в момент під`їзду автомобіля поліцейських пасажир, причиною якого і слугувала зупинка в забороненому місці, вже сіла до автомобіля позивача, оскільки такий пасажир тільки підійшла до автомобіля позивача в той момент, коли поліцейські вже були припарковані за автомобілем позивача.

Пункт 8.3 Правил на який посилається позивач у позовній заяві, регулює висадку/посадку пасажирів громадського/міського транспорту.

Інші посилання, якими обґрунтована позовна заява, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Отже, доводи позивача, викладені ним в адміністративному позові, про те, що оскаржувана постанова є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, суд розцінює як версію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, що спростовуються дослідженими наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності, а також відсутністю доказів зі сторони позивача.

Позивачем не спростовано обставин, якими обґрунтований відзив на позовну заяву та долучений до нього відеозапис з нагрудного відеореєстратора поліцейського.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії відповідача є правомірними та свідчать про законність прийнятого ним рішення стосовно винесення постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача, за вчинене останнім адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 9, 72, 76, 77, 90, 242-246 КАС України, ст.ст. 122, 268, 280 КУпАП суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог представника ОСОБА_1 - адвоката Галицької Оксани Олександрівни до Головного управління національної поліції в Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, набирає законної сили з моменту проголошення рішення суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 27.01.2026.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: Головне управління національної поліції в Житомирській області, , адреса: м. Житомир, вул. Старий Бульвар, 5/37.

Суддя Л.М. Чішман