Справа № 260/8951/25
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2026-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 січня 2026 рокум. Ужгород№ 260/8951/25

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Скраль Т.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), в особі представника Васильчук Ірини Миколаївни ( АДРЕСА_2 ) до Територіального управління Бюро економічної безпеки в Закарпатській області (89221, Закарпатська обл., Ужгородський р-н, с. Тур`ї Ремети, вул. Народна, буд. 1, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

10 листопада 2025 року ОСОБА_1 , через уповноваженого представника Васильчук Ірину Миколаївну звернувся до суду з позовною заявою до Територіального управління Бюро економічної безпеки в Закарпатській області, якою просить: 1) визнати протиправними дії Територіального управління БЕБ у Закарпатській області щодо визначення та виплати сум грошового забезпечення ОСОБА_1 за період із 10.05.2023 по 08.10.2025 без застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023, 01.01.2024 та 01.01.2025; 2) зобов`язати Територіальне управління БЕБ у Закарпатській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за період із 10.05.2023 по 08.10.2025, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого абзацом 4 частини першої статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03 листопада 2022 року № 2710- IX у розмірі 2684 грн, абзацом 4 частини першої статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України» на 2024 рік від 09 листопада 2023 року №3460-IX у розмірі 3028 грн, абзацом 4 частини першої статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19 листопада 2024 року № 4059-ІХ у розмірі 3028 грн, з урахуванням виплачених сум; 3) визнати протиправними дії Територіального управління БЕБ у Закарпатській області щодо визначення та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 без застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2025; 4) зобов`язати Територіальне управління БЕБ у Закарпатській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого абзацом 4 частини першої статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19 листопада 2024 року № 4059-ІХ у розмірі 3028 грн, з урахуванням виплачених сум.

12 листопада 2025 року ухвалою суду відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

17 грудня 2025 року ухвалою суду у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено. Витребувано від Територіального управління Бюро економічної безпеки в Закарпатській області належним чином засвідчену копію наказу від 09 травня 2025 року № 24-к/ДСК «Про призначення ОСОБА_1 ».

19 грудня 2025 року відповідачем надано суду копію наказу від 09 травня 2025 року № 24-к/ДСК «Про призначення ОСОБА_1 ».

1. Позиції сторін.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що Законом №966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу працівників державних органів. Водночас працівники державних органів Законом №966-XIV не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» № 2710-IX від 03.11.2022, Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» № 3460-IX від 09.11.2023, Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» № 4059-IX від 19.11.2024, разом із установленням на 01.01.2023, 01.01.2024 та 01.01.2025 прожиткових мінімумів, у тому числі, для працездатних осіб в розмірі 2684 грн, 3028 грн та 3028 грн відповідно, був введений новий вид прожиткового мінімуму, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, розмір якого становить 2102 грн. Слід зазначити, що зміни до Закону № 1150-ІХ в частині, яка регламентує розмір посадового окладу осіб, які мають спеціальні звання у спірному періоді, а також до Закону №966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму, не вносилися. Водночас приписи Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» фактично змінили складову для визначення базового розміру посадового окладу осіб, які мають спеціальне звання БЕБ, що порушує гарантії незалежності вказаної категорії працівників БЕБ, одна з яких передбачена частиною першою статті 5 Закону № 1150-ІX.

01 грудня 2025 року представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просять відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим, що законами України про Державний бюджет України за 2023, 2024, 2025 роки не встановлено додаткової демографічної групи населення як «працівники інших державних органів», а норма звучить насамперед так установлено у відповідному році прожитковий мінімум для працездатних осіб, а вже потім в законі конкретизовано, що такий прожитковий мінімум застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, тобто визначив коло поширення такого прожиткового мінімум, але при цьому категорія соціальної демографічної групи населення не змінилася (категорія працездатних осіб). Застосування фіксованого розміру прожиткового мінімуму в розмірі 2102 гривні для обчислення посадових окладів працівників БЕБ є обґрунтованим та відповідає чинному законодавству. Незважаючи на твердження позивача про необхідність використання прожиткового мінімуму (2684 та 3028 гривень), встановленого на 1 січня відповідного року згідно із Законом про Державний бюджет, фіксований показник 2102 гривні має застосовуватися з огляду на кілька ключових аспектів. По-перше, фіксований прожитковий мінімум є базовим розрахунковим показником, закріпленим у підзаконних актах, які визначають порядок оплати праці працівників державних органів, зокрема й тих, оплата праці яких регулюється спеціальними законами. Закон про БЕБ визначає основи діяльності та структури БЕБ, проте порядок нарахування посадових окладів передбачений іншими нормативними актами, що забезпечує використання фіксованого мінімуму. По-друге, використання змінного показника, такого як прожитковий мінімум, встановлений на 1 січня року (2684 та 3028 гривень), створює додаткове навантаження на бюджет і вносить невизначеність у механізм оплати праці. Використання фіксованого показника (2102 гривні) забезпечує стабільність фінансування, прозорість розрахунків і уніфікацію підходу до оплати праці, що є ключовими аспектами функціонування державних органів у складних економічних умовах. По-третє, розрахунок грошового забезпечення працівників БЕБ повинен здійснюватися на основі фіксованого показника у розмірі 2102 грн, що відповідає правовому регулюванню оплати праці в органах державної влади. Фіксований мінімум, навпаки, забезпечує уніфікований підхід до розрахунку оплати праці всіх категорій працівників державних органів. Використання фіксованого прожиткового мінімуму відповідає принципу раціонального використання бюджетних коштів. Застосування прожиткового мінімуму у сумі 3028 гривень для визначення посадових окладів для працівників державних органів призвело б до значного збільшення бюджетних витрат, що є небажаним в умовах воєнного стану та необхідності збереження фінансової стабільності.

18 грудня 2025 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначає, що Закони про Державний бюджет України не вносять змін до Закону України «Про Бюро економічної безпеки України» і не встановлюють альтернативної розрахункової величини замість прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Бюджетний закон має тимчасовий характер і не може змінювати дію спеціального матеріального закону. Будь-яке інше тлумачення суперечить правовій позиції Конституційного Суду України щодо недопустимості зміни змісту прав через закони про бюджет.

19 грудня 2025 року відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначають, що Законами України «Про державний бюджет України на 2025 рік» (далі -закон 4059- IX), а саме, ст. 7, установлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб у розмірі 3028 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів: з 1 січня - 2102 гривні. З огляду на те, що служба в Бюро економічної безпеки України є державною службою особливого характеру (ст. 19 Закону 1150-ІХ), яка врегульована спеціальним законодавством, вказаний розмір прожиткового мінімуму працездатних осіб, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, визначений ст. 7 Закону 4059-IX розповсюджується на оплату праці працівників ТУ БЕБ у Закарпатській області. Колізія загальних та спеціальних норм (Закон 4059-IX та спеціальних (Закон 1150-ІХ та Постанова 1068)), з огляду на те, що Закон України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 № 966-XIV не містить такої соціальної демографічної групи населення як «працівники інших державних органів», дозволяє застосування прожиткового мінімуму у розмірі 2102 грн. в повній мірі. Суд має звернути увагу, що Законом 4059-IX не встановлено додаткової демографічної групи населення, а норма звучить насамперед так установлено у 2025 році прожитковий мінімум працездатних осіб, а вже потім закон конкретизував, що такий прожитковий мінімум застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, тобто визначив коло поширення такого прожиткового мінімуму, але при цьому категорія соціальної демографічної групи населення не змінилася (категорія працездатних осіб). Таким чином, не визначення такої категорії, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу працівників державних органів, на думку представника Позивача, створює окремий предмет спору та в даній справі не є підставою для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

2. Обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що 09 травня 2023 року наказом Територіального управління БЕБ у Закарпатській області № 24-к/ДСК «Про призначення ОСОБА_1 » призначено з 11 травня 2023 року з випробувальним строком три місяці лейтенанта Бюро економічної безпеки України ОСОБА_1 , який прибув для подальшого проходження служби з Територіального управління БЕБ у Чернівецькій області, на посаду аналітика Територіального управління БЕБ у Закарпатській області, (а.с. 64).

06 жовтня 2025 року наказом Територіального управління БЕБ у Закарпатській області № 34-к/ДСК «Про звільнення ОСОБА_2 » звільнено 08 жовтня 2025 року старшого лейтенанта Бюро економічної безпеки України ОСОБА_1 з посади детектива Територіального управління БЕБ у Закарпатській області, (а.с. 15).

07 листопада 2025 року Територіальне управління БЕБ у Закарпатській області листом № 23.6/09.76/10200-25 повідомило адвокату ОСОБА_3 , в тому числі, що одноразова грошова допомога, передбачена пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393, не нараховувалась та не виплачувалась, оскільки відсутні правові підстави, визначені пунктом 10 Постанови КМУ від 17 липня 1992 р. № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб». Грошове забезпечення ОСОБА_1 нараховувалось і виплачувалось виходячи з посадового окладу, розрахованого шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102 грн станом на 01.01.2020) на коефіцієнт, визначений постановою КМУ № 1068 від 06.10.2021р. Посадові оклади встановлені штатними розписами, затвердженими Бюро економічної безпеки України, та введені в дію наказами Територіального управління БЕБ у Закарпатській області, (а.с. 11).

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Бюро економічної безпеки України, статус працівників Бюро, а також порядок проходження служби визначає Закон України «Про Бюро економічної безпеки України» від 28.01.2021 №1150-ІХ (далі - Закон №1150-ІХ).

Згідно з частинами 1, 2 статті 1 Закону № 1150-ІХ Бюро економічної безпеки України - це центральний орган виконавчої влади, на який покладаються завдання щодо протидії правопорушенням, що посягають на функціонування економіки держави.

Відповідно до покладених завдань Бюро економічної безпеки України виконує правоохоронну, аналітичну, економічну, інформаційну та інші функції.

Діяльність Бюро економічної безпеки України спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України.

Закон України «Про центральні органи виконавчої влади», інші закони, що регулюють діяльність органів виконавчої влади, а також Закон України «Про державну службу» застосовуються до Бюро економічної безпеки України та його працівників у частині, що не суперечить цьому Закону.

Частина 1 статті 14 Закону № 1150-ІХ визначає, що Бюро економічної безпеки України є юридичною особою публічного права та здійснює свої повноваження через центральний апарат і територіальні управління.

Стаття 19 Закону № 1150-ІХ встановлює, що до працівників Бюро економічної безпеки України належать особи, які є гласними і негласними штатними працівниками, з числа осіб, які мають спеціальні звання, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір з Бюро економічної безпеки України.

В свою чергу, згідно зі статтею 31 Закону № 1150-ІХ заробітна плата працівників Бюро економічної безпеки України повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для належного виконання ними службових обов`язків з урахуванням характеру, інтенсивності та небезпечності роботи, забезпечувати добір і закріплення у штаті Бюро економічної безпеки України кваліфікованих кадрів, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби, інтенсивності та умов служби, кваліфікації.

Особливі умови та розміри оплати праці і грошового забезпечення працівників Бюро економічної безпеки України визначаються Кабінетом Міністрів України. Посадовий оклад осіб, які мають спеціальні звання, не може становити менше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.

Відповідно до частини 3 статті 31 Закону України «Про Бюро економічної безпеки України», Кабінетом Міністрів України Постановою від 06.10.2021 за № 1068 (далі - Умови №1068) затверджено Умови та розміри оплати праці і грошового забезпечення працівників Бюро економічної безпеки.

Згідно з пунктом 2 Умов № 1068 посадові оклади осіб, які мають спеціальні звання БЕБ, визначаються шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, на відповідний коефіцієнт посадового окладу.

Отже, розмір посадового окладу, осіб, які мають спеціальні звання БЕБ визначається спеціальним законодавством, а саме: частина третя статті 31 Закону України № 1150-ІХ та пунктом 2 Умов № 1068.

З огляду на викладене, спеціальним законом, котрий врегульовує діяльність БЕБ України та його територіальних підрозділів встановлено, що посадовий оклад осіб, які мають спеціальні звання, не може становити менше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У даному випадку має місце колізія загальних та спеціальних норм, що врегульовують спірні правовідносини.

При наявності розбіжностей загальних і спеціальних (виняткових) норм, необхідно керуватися принципом Lex specialis (лат. спеціальний закон, спеціальна норма), відповідно до якого при розбіжності загального і спеціального закону діє спеціальний закон, а також принципом Lex specialis derogat generali, суть якого зводиться до того, що спеціальний закон скасовує дію (для даної справи) загального закону; спеціальна норма має перевагу над загальною.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року справа № 120/1196/19-а.

Відтак, розмір посадового окладу особи, яка має спеціальне звання БЕБ напряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження тощо наведено у Законі України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 за №966-XIV (далі - Закон №966-XIV).

Положеннями статті 1 Закону №966-XIV передбачено, що прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Також у цій статті Закону визначено, що прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

Зі змісту вказаної норми Закону №966-XIV вбачається закріплення вичерпного переліку основних соціальних і демографічних груп населення відносно яких визначається прожитковий мінімум.

Положеннями статті 4 Закону №966-XIV передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Отже, Законом №966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу працівників державних органів. Водночас працівники державних органів Законом №966-XIV не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.

Натомість статтями 7 Законів України «Про Державний бюджет України на 2023, 2024 та 2025 роки» разом із установленням на 01 січня 2023 року прожиткових мінімумів у розмірі 2684 грн., з 01 січня 2024 та з 01 січня 2025р. у тому числі для працездатних осіб в розмірі 3028,00 грн., був введений новий вид прожиткового мінімуму, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, розмір якого становить 2102,00 грн.

Слід зазначити, що зміни до Закону № 1150-ІХ в частині, яка регламентує розмір посадового окладу осіб, які мають спеціальні звання у спірному періоді, а також до Закону №966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму, не вносилися.

Законом № 1150-ІХ закріплено, що для визначення розміру посадового окладу осіб, які мають спеціальні звання до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; посадовий оклад осіб, які мають спеціальні звання не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України «Про Бюро економічної безпеки України», а тому зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 01 січня календарного року, з метою визначення посадового окладу осіб, які мають спеціальні звання (працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами) відсутні законні підстави.

Водночас, приписи Законів України «Про Державний бюджет України на 2023, 2024 та 2025 роки» фактично змінили складову для визначення базового розміру посадового окладу осіб, які мають спеціальне звання БЕБ, що порушує гарантії незалежності вказаної категорії працівників БЕБ, одна з яких передбачена частиною першою статті 5 Закону №1150-ІX.

Закони України «Про Державний бюджет України на 2023, 2024 та 2025 роки» не повинні містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.

Отже, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що грошове забезпечення позивача за період з 11 травня 2023 по 08 жовтня 2025 року мало обчислюватися з урахуванням положень абзацу 4 частини 1 статті 7 Законів України «Про Державний бюджет на 2023, 2024 та 2025 роки», якими було визначено величину прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2023 у розмірі 2 684,00 грн., з 01 січня 2024 року та з 01 січня 2025 року у розмірі 3 028,00 грн.

Проте, відповідачем у відзиві на позов не наведено жодних обґрунтованих підстав, належних, достатніх та допустимих доказів також не було надано, які б свідчили про правомірність вищенаведених дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачеві грошового забезпечення із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2 102,00 грн, виходячи із встановлених вище судом обставин даної справи та аналізу чинного наведеного законодавства.

Також не можуть бути покладені в основу даного судового рішення, тому відхиляються судом, посилання представника відповідача у відзиві на позов на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 24.04.2025р. у справі №240/9028/24 з приводу того, що починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік встановлювався на 1 січня відповідного календарного року грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення розміру посадового окладу судді, з огляду на те, що ці правові висновки стосуються розміру суддівської винагороди, встановленої Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Водночас, предметом даного спору є розмір грошового забезпечення працівників Бюро економічної безпеки України, які регулюються іншими законами, зокрема, статтею 31 Закону про БЕБ та постановою КМУ №1068.

А відтак, правові висновки, наведені у згаданій вище постанові Верховного Суду, не є релевантними до правовідносин у даній справі, тому не підлягають застосуванню у даних правовідносинах.

Судом критично надається оцінка і аргументам представника відповідача, які у даному випадку відхиляються судом, щодо того, що фіксований розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2102 грн для розрахунку посадових окладів працівників БЕБ є правомірним та таким, що відповідає принципам спеціального регулювання, юридичній визначеності та ефективного використання бюджетних коштів, з огляду на таке.

Як уже зазначалося вище, введення законодавцем у Законах України «Про Державний бюджет України на 2022, 2023, 2024 та 2025р.р. нової грошової величини «прожиткового мінімуму для працездатних осіб для визначення посадових окладів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (у том числі податкових та митних органів) у розмірі 2102 грн» без внесення змін до спеціальних законів, якими визначені посадові оклади таких працівників із розрахунку такої величини як «прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня відповідного календарного року» є відповідає меті Законів України «Про Державний бюджет України», які мають врегульовувати лише витрати та доходи Держави на відповідний календарний рік і не можуть врегульовувати правовідносин, які регулюються іншими спеціальними законами, з урахуванням того, що згаданої величини (прожиткового мінімуму для працездатних осіб для визначення посадових окладів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами ( у том числі податкових та митних органів) у розмірі 2102 грн.) Законом №966-ХІУ не передбачено.

Слід зазначити, що принцип правової визначеності це загальний принцип права, який гарантує, що зміст права є чітким, зрозумілим і стабільним, а права та свободи людини можуть бути реалізовані на практиці. Це означає, що правові норми повинні бути сформульовані недвозначно, передбачувано та стабільно, щоб громадяни могли знати свої права і передбачати наслідки своїх дій.

А відтак, застосування розрахункової величини для визначення посадових окладів працівників БЕБ у згаданому періоді, яка відсутня у спеціальному законі та у Законі №966-ХІУ не може свідчити про відповідність її принципам спеціального регулювання та правовій визначеності.

Позовна вимога визнати протиправними дії Територіального управління БЕБ у Закарпатській області щодо визначення та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 без застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2025 не підлягає задоволенню, оскільки позивачу одноразова грошова допомога, передбачена пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393, не нараховувалась та не виплачувалась, відповідно до листа Територіального управління БЕБ у Закарпатській області № 23.6/09.76/10200-25 від 07 листопада 2025 року.

Відповідно до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Зважаючи на те, що позивача від сплати судового збору звільнено, підстави для вирішення питання щодо відшкодування судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), в особі представника Васильчук Ірини Миколаївни ( АДРЕСА_2 ) до Територіального управління Бюро економічної безпеки в Закарпатській області (89221, Закарпатська обл., Ужгородський р-н, с. Тур`ї Ремети, вул. Народна, буд. 1, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Територіального управління Бюро економічної безпеки в Закарпатській області щодо визначення та виплати сум грошового забезпечення ОСОБА_1 без застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2023 році у розмірі 2 684,00 грн, у 2024 році у розмірі 3 028,00 грн, у 2025 році у розмірі 3 028,00 грн.

3. Зобов`язати Територіальне управління Бюро економічної безпеки в Закарпатській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення з 11 травня 2023 по 08 жовтня 2025 року виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого абзацом 4 частини першої статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 №2710-IX у розмірі 2 684,00 грн, у 2024 році виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого абзацом 4 частини першої статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 №3460-IX у розмірі 3 028,00 грн, у 2025 році виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого абзацом 4 частини першої статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 №4059-IX у розмірі 3 028,00 грн, з врахуванням проведених виплат.

4. В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 26 січня 2026 року.

СуддяТ.В.Скраль