Справа № 160/30802/25
Суддя: Рянська Вікторія В'ячеславівна
Дата ухвалення: 2026-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рянської В.В.,
за участю: секретаря судового засідання Любої Н.Р.,
представника позивача Воронського С.О. в режимі відеоконференції,
представника відповідача Пашко Є.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі у порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД ПРОМИСЛОВИХ ВИРОБІВ «ДНІПРОВСЬКИЙ» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
24.10.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД ПРОМИСЛОВИХ ВИРОБІВ «ДНІПРОВСЬКИЙ» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, у якій позивач просить визнати протиправними та скасувати прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення:
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято на підставі акта, складеного за результатами документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД ПРОМИСЛОВИХ ВИРОБІВ «ДНІПРОВСЬКИЙ». Позивачем не було допущено порушень вимог законодавства, за які оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями збільшено суми грошових зобов`язань з податку на додану вартість, орендної плати з юридичних осіб, податку на прибуток підприємств та застосовано штрафні санкції з податку на доходи фізичних осіб, тому позивач вважає прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення протиправними і такими, що підлягають скасуванню. Позивач зазначає, що Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області допущено процедурні порушення під час проведення перевірки, що полягають у несвоєчасному складенні акта перевірки та його вручення позивачу. Висновки про заниження позивачем податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств відповідач обґрунтовує тим, що відносини ТОВ «ЗАВОД ПРОМИСЛОВИХ ВИРОБІВ «ДНІПРОВСЬКИЙ» з його контрагентами: ТОВ «ЛОЗА», ТОВ «БУДСТАР ПРАЙМ» і ТОВ «БК ГРАНД БЬЮТІ» мають нереальний характер. В акті перевірки зазначено про недостатню кількість у ТОВ «БУДСТАР ПРАЙМ» і ТОВ «БК ГРАНД БЬЮТІ» трудових ресурсів, необхідних для здійснення господарських операцій - надання у 2021 році будівельних послуг з поточного ремонту належних позивачу будівель та споруд, відсутність за даними ЄРПН відомостей про придбання вказаними підприємствами субпідрядних будівельних послуг. Відповідно до поданих декларацій з ПДВ не встановлено декларування взаємовідносин з постачальниками - неплатниками ПДВ. У наданих до перевірки актах та довідках на виконання будівельних робіт підприємства відображають як власні, так і орендовані будівельні машини і механізми. При цьому, на вищезазначених підприємствах, згідно з наданою звітністю, відсутні власні основні фонди та згідно з даними ЄРПН відсутнє придбання послуг оренди будівельних машин та механізмів, які відповідно до наданих документів були задіяні. ТОВ «БУДСТАР ПРАЙМ» і ТОВ «БК ГРАНД БЬЮТІ» у період здійснення господарських операцій визнано такими, що відповідають критеріям ризиковості платника податку. Крім того, в акті вказано про наявність кримінальних проваджень, що стосуються ТОВ «БУДСТАР ПРАЙМ» і ТОВ «БК ГРАНД БЬЮТІ». Позивач заперечує зазначені обставини. Зауважує, що до перевірки було надано усі первинні бухгалтерські документи для підтвердження здійснення господарських операцій, до яких не було зауважень. Усі податкові накладні у період здійснення господарських операцій з вказаними контрагентами зареєстровано. Визнання ТОВ «БУДСТАР ПРАЙМ» і ТОВ «БК ГРАНД БЬЮТІ» такими, що відповідають критеріям ризиковості платника податку, відбулося після здійснення господарських операцій. Відповідач не зазначає, чи було ухвалено вироки у кримінальних провадженнях, про які йдеться в акті перевірки, та яких періодів і господарських відносин вони стосуються. Позивач не може нести відповідальність за дії контрагентів. В акті перевірки також не міститься зауважень щодо первинних бухгалтерських документів, складених за результатами господарської операції з ТОВ «ЛОЗА» щодо надання маркетингових послуг у 2023 році. Відповідачем не наведено норму законодавства, якою передбачено обов`язок придбання предмету дослідження для набуття права на відображення витрат щодо його придбання у податковому обліку. Позивач не мав заборгованості зі сплати ПДФО за червень 2022 року та липень 2022 року, всі сплати податку були здійснені вчасно у порядку, встановленому чинним законодавством України. Висновки щодо заниження задекларованих показників плати за землю (орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2023 рік на загальну суму 1837920,10 грн є незаконними та не відповідають фактичним обставинам. На момент укладення ТОВ «ЗПВ «ДНІПРОВСЬКИЙ» договору оренди землі від 04.09.2018 з Дніпровською міською радою сторони керувалися рішенням Дніпровської міської ради від 06.12.2017 № 13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста» зі змінами, внесеними рішенням Дніпровської міської ради від 21.02.2018 № 8/30, відповідно до якого річний розмір орендної плати за користування земельними ділянками цільового призначення з кодом 11.02. для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості було встановлено у розмірі 2,3 відсотка нормативної грошової оцінки. Рішенням Дніпровської міської ради від 13.07.2022 № 3/24 «Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 р. № 13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста» частину додатку 1 було викладено у новій редакції, якою орендна плата, що підлягає сплаті орендарями земельних ділянок комунальної форми власності, зокрема і ТОВ «ЗПВ «ДНІПРОВСЬКИЙ», визначена у розмірі 1,3 відсотка нормативної грошової оцінки. Пунктом 2 рішення Дніпровської міської ради від 13.07.2022 № 3/24 встановлено, що це рішення набуває чинності з 01.01.2023 та діє тимчасово, протягом дії воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», зі змінами, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», та 12 місяців після місяця, в якому буде припинено або скасовано воєнний стан на території України. У рішенні Дніпровської міської ради від 13.07.2022 № 3/24 не вказано, що договори оренди землі, укладені до дати його прийняття, потребують внесення змін на підставі такого рішення на період воєнного стану. 17.10.2023 було укладено договір про розірвання договору оренди землі, Дніпровська міська рада не висловила претензій щодо порушення позивачем умов договору оренди, у тому числі щодо заборгованості з орендної плати.
Ухвалою від 29.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 26.11.2025, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.
04.11.2025 до суду надійшла подана представником позивача заява про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою від 05.11.2025 заяву представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.
Відповідь на відзив та заперечення не надійшли. Згідно з ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Підготовче засідання 26.11.2025 було відкладено до 12.12.2025 для подання клопотання відповідача про долучення доказів та надання письмових пояснень відповідача щодо доводів позивача про допущені під час перевірки процедурні порушення.
Ухвалою суду від 12.12.2025 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.12.2025.
26.12.2025 надійшли письмові пояснення відповідача щодо господарських операцій позивача з ТОВ «БУДСТАР ПРАЙМ», ТОВ «БК ГРАНД БЬЮТІ» і ТОВ «ЛОЗА» з наведенням висновків Верховного Суду, викладених у прийнятих ним постановах.
Судове засідання 26.12.2025 було відкладено до 16.01.2026 за клопотанням представника позивача для ознайомлення з поясненнями відповідача та надання пояснень.
09.01.2026 надійшли додаткові пояснення ТОВ «ЗПВ «ДНІПРОВСЬКИЙ», у яких позивач висловив незгоду з доводами відповідача. Зазначив, що складення і вручення акта перевірки з порушенням встановленого строку не відповідає вимогам чинного законодавства. Саме по собі внесення відомостей про кримінальне провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань не створює правових наслідків. Кримінальні провадження, на які посилається відповідач, стосуються фактів заволодіння державними коштами. Усі будівельно-ремонтні роботи було виконано ТОВ «БУДСТАР ПРАЙМ» і ТОВ «БК ГРАНД БЬЮТІ», та прийнято позивачем, що підтверджується первинними документами, щодо яких не було висловлено зауважень. Зустрічні звірки контролюючим органом не проводилися. Використана відповідачем наявна у нього податкова інформація не є доказом нереальності господарських операцій. Також позивач вказав, що відповідачем не доведено порушення вимог Податкового кодексу України за господарською операцією з надання ТОВ «ЛОЗА» послуг з маркетингових досліджень.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві та поясненнях. Зазначив, що звіт про маркетингові послуги не є первинним документом. Предмет дослідження безпосередньо пов`язаний з господарською діяльністю позивача. У висновках акта перевірки та оскаржуваному податковому-повідомленні рішенні не зазначено рік, за місяці якого порушено строки слати ПДФО. Суми податку сплачено вчасно, що підтверджується платіжними дорученнями, які містять інформацію про призначення платежу. Оскільки розмір орендної плати за землю встановлюється рішенням Дніпровської міської ради, не було потреби в укладенні додаткової угоди про зміну такого розміру.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог з підстав, наведених у відзиві та поясненнях. Зазначила, що відсутність інформації про рік, у якому порушено строки сплати ПДФО, не може бути самостійною підставою для визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення.
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами економічної діяльності ТОВ «ЗПВ «ДНІПРОВСЬКИЙ» є, зокрема: 25.92 Виробництво легких металевих паковань (основний); 52.10 Складське господарство; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.
Згідно з наказом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 1425-п від 03.03.2025 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ЗПВ «ДНІПРОВСЬКИЙ» було проведено перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2018 до 31.12.2024.
Про результати проведеної з 31.03.2025 до 23.05.2025 перевірки ТОВ «ЗПВ «ДНІПРОВСЬКИЙ» складено акт Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 2495/04-36-07-02/391102693 від 30.05.2025, у якому зазначено про встановлені порушення:
1) п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток всього у сумі 5 355 671 грн, в т.ч. за 2021 рік у сумі 3 658 850 грн, за 2022 рік у сумі 267 107 грн, за 2023 рік у сумі 1 162 607 грн, за 2024 рік у сумі 267 107 грн;
2) п.189.1 ст.189, п.198.1, п.198.2, п. 198.3 ст.198, п.199.1 та п.199.2 ст.199 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 6 972 793 грн, в т.ч. у серпні 2021 року на суму - 4 618 785 грн, у вересні 2021 року на суму - 723 085 грн, у жовтні 2021 року на суму 215 125 грн, у листопаді 2021 на суму 42 210 грн, у січні 2022 року на суму - 373 588 грн;
3) п. 120-1.2 ст. 120-1, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201, п. 89 та п. 90 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (буде застосовано штрафну санкцію за нереєстрацію податкових накладних);
5) пп. 16.1.4 п.16.1 ст.16, п. 57.1 ст. 57, абз. «а» п. 176.2 ст.176 Податкового кодексу України, що призвело до несвоєчасної сплати узгодженого грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 1928010,01 грн, у тому числі: за лютий у сумі 235818,48 грн, за березень у сумі 347828,61 грн, за квітень у сумі 385688,25 грн, за травень у сумі 433822,99 грн, за червень у сумі 422005,47 гр. та липень у сумі 102846,21 грн;
6) пп. 271.1.1 п. 271.1 ст. 271, п. 286.1, п. 286.2 ст. 286, п. 288.1, п. 288.4 ст. 288, п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України встановлено заниження задекларованих показників плати за землю (орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2023 рік на загальну суму 1 837 920,10 грн.
Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області на підставі акта перевірки № 2495/04-36-07-02/391102693 від 30.05.2025 було прийнято, зокрема, оскаржувані податкові повідомлення-рішення:
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до абз. 1, 2 п. 86.3 ст. 86 ПК України акт (довідка) документальної виїзної перевірки, що визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п`яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).
У разі відмови платника податків або його законних представників від підписання акта (довідки) посадовими особами контролюючого органу складається відповідний акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати виїзної планової чи позапланової документальної перевірки у день його підписання або відмови від підписання вручається або надсилається платнику податків чи його законному представнику у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Як зазначив позивач, акт перевірки № 2495/04-36-07-02/391102693 від 30.05.2025 було вручено ТОВ «ЗПВ «ДНІПРОВСЬКИЙ» 23.06.2025. Відповідач цієї обставини не заперечував. Разом із тим, несвоєчасне складення та/або вручення акта перевірки не може бути самостійною підставою для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, прийнятих з урахуванням викладних в акті перевірки висновків.
Відповідно до п. 189.1 ст. 189 ПК України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.
Пунктом 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного капіталу та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
За змістом абзаців 1-3 пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з рахунку платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг на оплату товарів/послуг, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата списання електронних грошей платника податків як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець постачальника; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи; ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні засоби почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до п. 199.1 ст. 199 ПК України у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати зведену податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму частки сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях.
Пунктом 199.2 статті 199 ПК України визначено, що частка використання товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях визначається у відсотках як відношення обсягів з постачання оподатковуваних операцій (без урахування сум податку) за попередній календарний рік до сукупних обсягів постачання оподатковуваних та неоподатковуваних операцій (без урахування сум податку) за цей же попередній календарний рік. Визначена у процентах величина застосовується протягом поточного календарного року.
Відповідно до абз. 1-3 п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.
Згідно з абз. 1 п. 44.2 ст. 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Як передбачено пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу. Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.
З матеріалів справи встановлено, що 12.05.2021 між ТОВ «ЗПВ «ДНІПРОВСЬКИЙ» (замовником) і ТОВ «БК ГРАНД БЬЮТІ» (підрядником) було укладено договір № 30/2021, за умовами якого замовник доручає, а підрядник зобов`язується на свій ризик виконати у порядку та на умовах цього договору ремонтно-будівельні роботи у обсязі, за цінами та на умовах, вказаних у додатках до цього договору.
12.07.2021 між ТОВ «ЗПВ «ДНІПРОВСЬКИЙ» (замовником) і ТОВ «БУДСТАР ПРАЙМ» (підрядником) було укладено договір № 42/21, за умовами якого замовник доручає, а підрядник зобов`язується на свій ризик виконати у порядку та на умовах цього договору ремонтно-будівельні роботи у обсязі, за цінами та на умовах, вказаних у додатках до цього договору.
В акті перевірки контролюючим органом не надано оцінку господарським взаємовідносинам позивача з його контрагентами на підставі наданої до перевірки первинної документації та документів бухгалтерського та податкового обліку.
Суд звертає увагу, що сама по собі податкова інформація не є достатньою підставою для висновку про неможливість реального здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами. Суд наголошує на недопустимості такого підходу податкового органу до оцінки правомірності формування позивачем податкового кредиту, оскільки отримана податкова інформація повинна оцінюватися у співвідношенні з первинною документацією.
Крім того, суд зауважує, що отримання податковим органом податкової інформації, у якій викладено висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення у звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов`язку із самостійного встановлення та доведення факту вчинення платником податків порушення закону. Зібрана податкова інформація щодо контрагента не має преюдиціального значення та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджує обставини фактичної дійсності.
Суд встановив, що позивачем до перевірки було надано документи, які дають можливість дійти висновку про рух активів у процесі здійснення зазначених вище господарських операцій, наявність спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарських операцій та існування зв`язку між фактом придбання товарів (робіт, послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку та доказами на підтвердження отримання позивачем товарів.
Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, що стосуються господарських операцій з контрагентами позивача, суд надає перевагу належним письмовим доказам, а саме документам первинного бухгалтерського обліку.
Суд зазначає, що підставою для ведення бухгалтерського обліку господарських операцій та надання юридичної сили і доказовості є первинні документи, що повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88.
Згідно з пунктом 1.2 цього Положення первинні документи - це документи, створені у паперовій або в електронній формі, які містять відомості про господарські операції.
Відповідно до пункту 2.1 Положення підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Судом було досліджено первинні документи, на підставі яких формується бухгалтерський та податковий облік, які були складені на підставі договорів із зазначеним вище контрагентами позивача, та встановлено, що вказані господарські операції пов`язані з господарською діяльністю позивача, а первинні документи складені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому, суд вважає висновки податкового органу, викладені в акті перевірки стосовно виконання умов досліджуваних договорів, необґрунтованими, оскільки правомірність формування податкового кредиту по вказаним контрагентам підтверджується долученими до матеріалів справи первинними документами.
Надані позивачем первинні документи підтверджують формування показників податкової звітності позивача та вказують, що господарські операції, які є підставою для формування податкового обліку підприємства, відбулись.
Рух активів при здійсненні вище вказаних операцій підтверджується документами про оплату, накладними, укладеними договорами, документами податкового обліку, копії яких долучені до матеріалів справи та були досліджені судом.
Вищезазначені документи не мають дефектів форми, змісту або походження, які відповідно до ст.ст. 198, 201 Податкового кодексу України, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.
Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 № 727, акт документальної перевірки - документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки та відображає її результати; довідка документальної перевірки - документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки та відображає її результати і є носієм доказової інформації про невстановлення фактів порушень вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно з пунктом 5 Розділу ІІ зазначеного Порядку, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджує наявність зазначених фактів.
Обов`язково наводиться в акті документальної перевірки інформація щодо фактів та обставин, які підтверджують та доводять наявність вини платника податків (з детальним їх описом; дослідженням, яке доводить, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, встановлених Податковим кодексом, проте не вжив достатніх заходів для їх дотримання; документами та інформацією, яка підтверджує наявність вини платника податків), а також інформація щодо пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності платника податків.
Зібраними у справі доказами підтверджуються господарські операції позивача, а відтак спростовуються висновки акту перевірки про порушення позивачем вимог податкового законодавства.
Крім того, суд зазначає, що податковий орган в акті перевірки не ставив під сумнів достовірність даних, вказаних у всіх первинних документах та документах бухгалтерської звітності, а також не зазначав про порушення вимог чинного податкового законодавства при їх формуванні.
Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженості дій між ними.
Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16.05.2023 у справі № 805/1357/16-а.
Допущені контрагентом порушення вимог законодавства при створенні підприємства та веденні господарської діяльності можуть потягнути відповідальність щодо нього та не впливають на право позивача на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість та до складу бюджетного відшкодування сплаченого у попередніх періодах постачальнику податку на додану вартість.
Суд звертає увагу, що принцип індивідуальної податкової відповідальності - один з принципів, на яких базується чинне податкове законодавство України. Так, за змістом статті 47 Податкового кодексу України складання податкової звітності покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів.
Відповідно до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що свідчить про те, що, у разі коли контрагент не виконав свого зобов`язання зі сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо неплатника, а не інших осіб, у тому числі його контрагентів. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на віднесення сплачених ним у ціні товару (послуг) відповідних сум до складу податкового кредиту з ПДВ, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.
Суд зазначає, що висновки контролюючого органу про відсутність у контрагентів позивача ТОВ «БК ГРАНД БЬЮТІ» і ТОВ «БУДСТАР ПРАЙМ» трудових та матеріально-технічних ресурсів контролюючим органом зроблено виключно на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації наявної в базі даних ДПС, проте податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача, носить виключно інформативний характер та сама по собі, окремо від інших доказів або за їх відсутності, не доводить наявності податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган.
Крім того, суд вказує, що контролюючим органом не було проведено контрольних заходів щодо контрагентів постачальників позивача та дослідження їх первинних документів, не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально-технічне забезпечення були недостатніми для проведення господарської діяльності з надання послуг, обумовленого укладеними договорами з позивачем, як не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили про протиправну поведінку контрагентів та про обізнаність платника податків щодо такої поведінки та злагодженості дій між ними.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 10.05.2023 у справі № 810/1052/15.
Доказів, які би свідчили про наявність вироку суду стосовно контрагентів позивача, який би набрав законної сили, контролюючим органом не надано та в матеріалах справи не міститься.
Так само не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання взятих на себе зобов`язань посилання податкового органу на відсутність достатньої кількості штатних одиниць, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.
Отже, податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах щодо контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, не є обов`язковим свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, які є підставами формування бухгалтерського обліку.
Сама по собі відсутність необхідних матеріальних чи трудових ресурсів у контрагентів платника податків не є безумовним свідченням нереальності господарської операції, оскільки їх наявність або відсутність (ресурсів) у господарюючих суб`єктів не має правового значення для вирішення питання про наявність наміру сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених укладеними правочинами.
При цьому, контролюючим органом не надано належних та допустимих доказів на спростування реальності господарських операцій. Контролюючим органом не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення спірних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) позивача та наміру одержати економічний ефект. Податкова ж інформація щодо контрагентів позивача не може слугувати підставою для відмови позивачу в отриманні податкової вигоди за відсутності доведення податковим органом недобросовісних узгоджених дій сторін господарської операції або обізнаності платника податку із податковими зловживаннями контрагентів.
Разом з тим, зазначені обставини, які фактично носять характер припущень з боку контролюючого органу, недостатньо, щоб стверджувати про нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 12.12.2019 у справі № 814/1439/17 та від 26.01.2023 у справі № 280/5647/19.
У контексті наведеного суд зазначає, що на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, позивачем надано належно оформлені первинні документи та інші документи, складені в межах вчинених господарських операцій, які в сукупності свідчать про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій та використання їх в межах господарської діяльності позивача, що є підставою для формування платником податкового обліку.
У свою чергу, викладені відповідачем аргументи є недостатніми, оскільки податкове законодавство України не ставить право платника податків в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу, знаходження за заявленою юридичною адресою тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати, саме, для цієї особи.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. Отже, господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.
Судом встановлено, що 03.04.2023 між ТОВ «ЗПВ «ДНІПРОВСЬКИЙ» (замовником) і ТОВ «ЛОЗА» (виконавцем) було укладено договір № 4-П про надання маркетингових послуг, за умовами якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надати замовнику послуги з проведення маркетингових досліджень ринку та аналізу ринку виробників та продавців ножиць двокомпонентних для різання харчової жерсті. Договором визначено показники і критерії ножиць, обов`язок виконавця передати замовнику письмовий звіт про результати маркетингових досліджень, який має містити визначену пп. 2.3.1 п. 2.3 цього договору інформацію.
Згідно з пунктом 4.1 договору вартість послуг за договором становить 1200000,00 грн, у тому числі ПДВ 200000,00 грн.
Замовник оплачує виконавцю 100% вартості послуг не пізніше ніж за 30 календарних днів з дня підписання акта приймання-здачі наданих послуг (пункт 4.2 договору).
30.11.2023 сторонами договору підписано акт надання послуг № 6 до договору № 4-П про надання маркетингових послуг від 03.04.2023.
Як зазначено у відзиві, рішення № 693 про відповідність платника податку на додану вартість ТОВ «ЛОЗА» критеріям ризиковості прийнято 06.03.2024, тобто після укладення та виконання договору № 4-П про надання маркетингових послуг від 03.04.2023.
Контролюючим органом не подано доказів, які однозначно свідчили би про неправдивість одержаних від платника документів, підтверджували би фіктивний характер спірних операцій та недобросовісність позивача як платника податків. Відповідачем не надано суду жодних доказів, які підтверджували б те, що вчинення правочину (укладення договору), на підставі якого виникли взаємовідносини між позивачем та контрагентом не відповідали дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав та обов`язків чи свідчили б про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності товариства, господарській меті з метою досягнення правових наслідків та які порушують публічний порядок, суперечать моральним засадам суспільства та спрямовані на заволодіння майном держави.
Отже, позивач як платник податків самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та сплату, лише, ним самим податку до бюджету відповідно до законодавства України. Він не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни, як і не може нести відповідальність за неподання контрагентом первинних документів. У разі якщо контрагентом були допущені порушення норм податкового або іншого законодавства, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цього контрагента, а не сумлінного платника податків.
Згідно з пп. 271.1.1 п. 271.1 ст. 271 ПК України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.
Відповідно до п. 286.1 ст. 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є: а) дані державного земельного кадастру; б) дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; в) дані державних актів, якими посвідчено право власності або право постійного користування земельною ділянкою (державні акти на землю); г) дані сертифікатів на право на земельні частки (паї); ґ) рішення органу місцевого самоврядування про виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв); д) дані інших правовстановлюючих документів, якими посвідчується право власності або право користування земельною ділянкою, право на земельні частки (паї); е) дані Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначеного у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Пунктом п. 286.2 ст. 286 ПК України передбачено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а надалі такий витяг подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
За змістом п. 288.1 ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни. Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. Договір оренди земель державної і комунальної власності укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 288.4 ст. 288 ПК України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (крім випадків консервації таких земельних ділянок або визнання земельних ділянок забрудненими (потенційно забрудненими) вибухонебезпечними предметами).
Згідно з п. 289.1 ст. 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.
Відповідно до рішення Дніпровської міської ради № 13/27 від 06.12.2017 зі змінами, внесеними рішенням Дніпровської міської ради № 8/30 від 21.08.2018, річний розмір орендної плати за користування земельними ділянками цільового призначення з кодом 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, було встановлено у розмірі 2,3 відсотки нормативної грошової оцінки.
Рішенням Дніпровської міської ради № 3/24 від 13.07.2022 «Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 № 13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста» внесено зміни в частині додатка 1 (ставки земельного податку та розмір орендної плати за землю), відповідно до яких річний розмір орендної плати за користування земельними ділянками цільового призначення з кодом 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, було встановлено у розмірі 1,3 відсотки нормативної грошової оцінки.

У пункті 2 рішення Дніпровської міської ради № 3/24 від 13.07.2022 визначено, що це рішення набуває чинності з 01.01.2023 та діє тимчасово, протягом дії воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», зі змінами, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», та 12 місяців після місяця, в якому буде припинено або скасовано воєнний стан на території України.

Відповідач дійшов висновку про заниження позивачем податкового зобов`язання з орендної плати щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:278:0010 за період січень 2023 року 17.10.2023 (дати розірвання договору оренди землі) через те, що річний розмір податкового зобов`язання визначений за ставкою 1,3%, та до перевірки не надано інформацію щодо внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 04.09.2018.

Суд дійшов висновку, що оскільки умовами договору оренди землі від 04.09.2018 передбачено встановлення розміру орендної плати рішенням Дніпровської міської ради, та позивачем було сплачено орендну плату у розмірі 1,3 відсотки нормативної грошової оцінки земельної ділянки, розрахованому відповідно до рішення Дніпровської міської ради № 3/24 від 13.07.2022, підстави для прийняття Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області податкового повідомлення-рішення № від 21.07.2025, яким збільшено суму грошового зобов`язання з орендної плати з юридичних осіб на загальну суму 2297400,12 грн (за основним зобов`язанням 1837920,10 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 459480,02 грн) були відсутні. Отже, вказане податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню як протиправне.

У податковому повідомленні-рішенні Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № від 08.10.2025 зазначено про порушення ТОВ «ЗПВ «ДНІПРОВСЬКИЙ» пп. 16.1.4 п.16.1 ст.16, п. 57.1 ст. 57, абз. «а» п. 176.2 ст.176 ПК України.

Відповідно до пп. 16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За змістом п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

Згідно з абз. «а» п. 176.2 ст. 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, та платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

В пункті 3.1.4.1.2.2 описової частини акта перевірки № 2495/04-36-07-02/391102693 від 30.05.2025 зазначено, що загальна сума заборгованості з податку на доходи фізичних осіб з сум нарахованої заробітної плати, виплаченої працівникам ТОВ «ЗПВ «ДНІПРОВСЬКИЙ» за період з 27.05.2022 до 27.07.2022 становила 1928010,80 грн, у тому числі за лютий 235818,48 грн, березень 347828,61 грн, квітень 385688,25 грн, травень 433822,99 грн, червень 422005,47 грн, липень 102847,00 грн. Станом на 27.07.2022 заборгованість погашено в повному обсязі.

Відповідно до розрахунку штрафних санкцій по податку на доходи фізичних осіб за актом перевірки № 2495/04-36-07-02/391102693 від 30.05.2025 штрафні санкції у розмірі 25% застсовано до сум фактичної сплати ПДФО, здійснених 27.07.2022. У розрахунку вказано періоди, за які несвоєчасно сплачено ПДФО: червень 2022 року (422005,47 грн), липень 2022 року (102846,21 грн).

До позовної заяви додано копії платіжних доручень на підтвердження здійснення сплати ТОВ «ЗПВ «ДНІПРОВСЬКИЙ» ПДФО за червень 2022 року 02.06.2022, 07.06.2022, 13.06.2022, 17.06.2022, 21.06.2022, 22.06.2022, 23.06.2022, 30.06.2022, 04.07.2022, 07.07.2022, за червень-липень 2022 року 09.06.2022, за липень 2022 року - 30.06.2022, 04.07.2022, 05.07.2022, 07.07.2022, 08.07.2022, 13.07.2022, 15.07.2022, 20.07.2022, 22.07.2022, та за травень 2022 року 07.06.2022, за лютий-травень 2022 року 27.07.2022. У платіжних дорученнях міститься інформація про призначення платежу, зокрема, вид доходу та період, за який сплачується відповідний податок.

Відповідачем не доведено, що датою фактичної несвоєчасної сплати ПДФО за червень та липень 2022 року на загальну суму 524851,68 грн було 27.07.2022, не надано доказів на підтвердження підстав для застосування до ТОВ «ЗПВ «ДНІПРОВСЬКИЙ» штрафних санкцій у сумі 131212,93 грн, а саме порушення позивачем строків сплати податку на доходи фізичних осіб за вказані періоди. Тому суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення № від 08.10.2025.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог, у той час як відповідачем не надано належних доказів на підтвердження правомірності оскаржуваних рішень.

Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, з урахуванням висновків Верховного Суду щодо застосування норм права, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставка судового збору за подання до адміністративного суду позову майнового характеру, який подано юридичною особою, становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у сумі 3028,00 грн.

Частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Ціна позову у цій справі становить 16030105,55 грн. Оскільки 1,5 відсотка ціни позову перевищують 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та з урахуванням подання позовної заяви в електронній формі, судовий збір за подання позовної заяви мав бути сплачений у сумі 24224,00 грн (3028,00 х 10 х 0,8).

Позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 30280,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 269 від 13.10.2025. Отже, сума надміру сплаченого судового збору становить 6056,00 грн (30280,00 24224,00).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в сумі 24224,00 грн відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України підлягають стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 90, 139, 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД ПРОМИСЛОВИХ ВИРОБІВ «ДНІПРОВСЬКИЙ» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № від 21.07.2025, № від 21.07.2025, № від 08.10.2025, № від 08.10.2025.

Стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД ПРОМИСЛОВИХ ВИРОБІВ «ДНІПРОВСЬКИЙ» судові витрати зі сплати судового збору в сумі 24224,00 грн (двадцять чотири тисячі двісті двадцять чотири гривні).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД ПРОМИСЛОВИХ ВИРОБІВ «ДНІПРОВСЬКИЙ», місцезнаходження: 49021, м. Дніпро, вул. Симиренківська, будинок 4А, кімната 409, .

Відповідач: Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, місцезнаходження: 49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 17-а, код ЄДРПОУ ВП 44118658.

Повний текст рішення складено 26 січня 2026 року.

Суддя В.В. Рянська