Справа № 260/6844/25
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2026-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 січня 2026 рокум. Ужгород№ 260/6844/25
12:28 год

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Скраль Т.В.

при секретарі Колушкіна Ю.В.,

за участю сторін:

Прокурор: Керівник Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області - прокурор Черненко Світлана Сергіївна,

позивач: Державна екологічна інспекція у Закарпатській області - представник Данч Наталія Орестівна,

відповідач: Держане лісогосподарське спеціалізоване підприємство "Ліси України" в особі Філії "Карпатський лісовий офіс" Державного підприємства "Ліси України" - представник Ігнатенко Сергій Сергійович,

третя особа: Департамент екології та природних ресурсів Закарпатської обласної державної адміністрації - представник не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою Керівника Тячівської окружної прокуратури (90500, Закарпатська область, м. Тячів, вул. Незалежності, 27), в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Швабська, 14, ) до Державного спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Ліси України» (01601, м. Київ, вул. Руставелі Шота, буд. 9А, ), в особі: Філії «Карпатський лісовий офіс» Державного спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Ліси України» (88017, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Собранецька, 156, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до статті 243 частини 3 КАС України 14 січня 2026 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення у повному обсязі складено 26 січня 2026 року.

26 серпня 2025 року Керівник Тячівської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Закарпатській області до Державного лісогосподарського спеціалізованого підприємства «Ліси України», в особі: Філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України», якою просить: 1) визнати протиправною бездіяльність Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» щодо незабезпечення проведення робіт із винесення меж пралісової пам`ятки природи місцевого значення «Праліси і квазіпраліс Лопухівського лісництва» площею 100,0 га та зобов`язати останнього відповідно до вимог чинного законодавства України забезпечити протягом 1 року з дня набрання рішенням законної сили розроблення проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно- заповідного фонду, на підставі якого провести роботи із винесення меж пралісової пам`ятки природи місцевого значення «Праліси і квазіпраліс Лопухівського лісництва» шляхом закріплення їх в натурі (на місцевості); 2) визнати протиправною бездіяльність Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» щодо невстановлення охоронної зони пралісової пам`ятки природи місцевого значення «Праліси і квазіпраліс Лопухівського лісництва» площею 100,0 га та зобов`язати останнього відповідно до вимог чинного законодавства України протягом 1 року з дня набрання рішенням законної сили провести роботи із встановлення охоронної зони пралісової пам`ятки природи місцевого значення «Праліси і квазіпраліс Лопухівського лісництва» та закріплення її в натурі (на місцевості).

01 вересня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Залучено до участі в справі - Департамент екології та природних ресурсів Закарпатської обласної державної адміністрації як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача.

28 жовтня 2025 року ухвалою суду закрито пiдготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

1. Позиції сторін.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що визначення меж пралісової пам`ятки природи «Праліси і квазіпраліс Лопухівського лісництва» та визначення її охоронної зони може проводитися лише на підставі проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду, погодженого з Департаментом екології та природних ресурсів Закарпатської обласної державної адміністрації, а відомості про встановлені межі мають бути внесені до Державного земельного кадастру. На підставі наказу державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 09.09.2024 №1526 створено філію «Карпатський лісовий офіс» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України». Враховуючи викладене, саме на державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі Філії «Карпатський лісовий офіс» ДСП «Ліси України», як на постійного лісокористувача у зазначених правовідносинах, який є відповідачем, покладено обов`язок із вчинення дій по організації розробки проєкту землеустрою щодо організації і встановлення меж території природно-заповідного фонду, а саме пралісової пам`ятки природи місцевого значення «Праліси і квазіпраліс Лопухівського лісництва», визначення та закріплення на місцевості її меж та охоронної зони. Однак, зазначені обов`язки відповідачем не виконуються, проєкт землеустрою щодо організації і встановлення меж території природно-заповідного фонду пралісової пам`ятки природи місцевого значення «Праліси і квазіпраліс Лопухівського лісництва» загальною площею 100,0 га, не розроблено, її межі та охоронні зони не визначені та не закріплені в натурі (на місцевості), не встановлено і обмежень у використанні земельної ділянки лісового фонду, в межах якої знаходиться заповідний об`єкт.

10 жовтня 2025 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просять у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування зазначають, що відповідно до пунктів 1.5 та 3.3 Положення про пралісову пам`ятку природи місцевого значення «Праліси і квазіпраліс Лопухівського лісництва», затвердженого розпорядження голови Закарпатської обласної військової адміністрації № 408 від 01.05.2023 (далі Положення № 408 від 01.05.2023) на Відповідача, як на землекористувача, покладено лише зобов`язання щодо забезпечення режиму охорони та збереження Пралісової пам`ятки природи. Також відповідно до пунктів 2 та 4 наявного у матеріалах справи Охоронного зобов`язання № 06-24/1853/5 від 18 травня 2023 року Відповідач взяв на себе наступні зобов`язання щодо: дотримання встановленого режиму для території (об`єкта) природно-заповідного фонду; не здійснення у межах території (об`єкта) природнозаповідного фонду обороненої господарської діяльності; вживання заходів щодо попередження і ліквідації екологічних наслідків аварій та шкідливого впливу на територію (об`єкт) природно-заповідного фонду; дотримання вимог щодо використання території (об`єкта) природно- заповідного фонду; забезпечення охорони та збереження цінних природних комплексів території (об`єкта) природно-заповідного фонду; забезпечення охорони та збереження території (об`єкта), що перебуває у його користуванні. Однак, як наголосив Верховний Суд у пункті 59 постанови від 29.11.2024 по справі № 260/1681/23, закріплене у пунктах 1.5, 3.3 Положення № 408 від 01.05.2023 та пункті 4 Охоронного зобов`язання № 06-24/1853/5 від 18.05.2023 положення «забезпечення додержання режиму охорони та збереження пам`ятки природи» саме по собі не передбачає автоматичного покладення на Відповідача, як землекористувача, тих обов`язків чи повноважень, які безпосередньо правовими нормами для нього не передбачені. Тобто ці положення, які Прокуратурою поставлено в основу підстав позову у даній справі, не передюачають обов`язку із проведення робіт із винесення меж пралісової пам`ятки природи місцевого значення «Праліси і квазіпраліс Лопухівського лісництва» площею 100,0 га та її охоронної зони шляхом закріплення їх в натурі (на місцевості). Натомість, ні Положення № 408 від 01.05.2023, ні Охоронне зобов`язання № 06- 24/1853/5 від 18.05.2023 приписів щодо покладання на Відповідача саме обов`язку із проведення робіт із винесення меж пралісової пам`ятки природи місцевого значення «Праліси і квазіпраліс Лопухівського лісництва» площею 100,0 га та її охоронної зони шляхом закріплення їх в натурі (на місцевості) в собі не містять. Відтак, у Відповідача обов`язок із розроблення проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та проведення на його підставі робіт із винесення меж пралісової пам`ятки природи місцевого значення «Праліси і квазіпраліс Лопухівського лісництва» та її охоронної зони шляхом закріплення їх в натурі (на місцевості) відсутній, що виключає задоволення позову у даній справі.

13 жовтня 2025 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначає, що відповідачем не проведено передбачені ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» та ст. 47 Закону України «Про землеустрій» роботи із винесення меж пралісової пам`ятки природи місцевого значення «Праліси і квазіпраліс Лопухівського лісництва» шляхом закріплення їх в натурі (на місцевості), підтвердженням чого є відсутність проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж території природно-заповідного фонду - пралісової пам`ятки природи місцевого значення «Праліси і квазіпраліс Лопухівського лісництва», та відомостей про її межі та охоронну зону в Державному земельному кадастрі. Невжиття заходів щодо винесення меж та охоронної зони пралісової пам`ятки природи місцевого значення «Праліси і квазіпраліс Лопухівського лісництва» та закріплення їх в натурі (на місцевості) унеможливлює її належне використання та охорону, існує ймовірність використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, оскільки межі квазіпралісів не відомо де починаються та невідомо де закінчуються. Відповідно до частини 10 цієї ж статті відомості про межі територій природнозаповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, межі обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів вносяться до Державного земельного кадастру. За інформацією Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, зазначеній в листі листом № 10-7-0.31-3429/2-25 від 14.07.2025 повідомило про те, що в Головному управлінні відсутня інформація щодо розроблення будь-якої документації щодо встановлення меж об`єкту природно-заповідного місцевого значення розташованих на землях пралісів, квазіпралісів філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України». Враховуючи викладене, відповідачем не проведено, передбачені ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» та ст. 47 Закону України «Про землеустрій», роботи із винесення меж пралісової пам`ятки природи «Праліси і квазіпраліс Лопухівського лісництва» шляхом закріплення їх в натурі (на місцевості), підтвердженням чого є відсутність проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж території природно-заповідного фонду - пралісової пам`ятки природи «Праліси і квазіпраліс Лопухівського лісництва» та відомостей про її межі в Державному земельному кадастрі.

16 жовтня 2025 року відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначають, що у даному конкретному випадку, жодною нормою матеріального права, як власне і приписами Положення № 408 від 01.05.2023 та пункті 4 Охоронного зобов`язання № 06-24/1853/5 від 18.05.2023, безпосередньо для Відповідача, як землекористувача території розташування пралісової пам`ятки природи місцевого значення «Праліси і квазіпраліс Лопухівського лісництва», обов`язку із проведення робіт із винесення меж цієї пралісової пам`ятки природи та її охоронної зони шляхом закріплення їх в натурі (на місцевості) не передбачено. Прокуратура жодну норму права, яка б передбачала обов`язок землекористувача вчинити дії із винесення меж пралісової пам`ятки природи та її охоронної зони шляхом закріплення їх в натурі (на місцевості), ні у позовній заяві, ні у відповіді на відзив не називає.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, однак 09 вересня 2025 року подано клопотання про розгляд справи без їх участі, (т.1. а.с. 153-154).

Прокурор та представник позивача у судовому засіданні просили суд задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, оскільки у статуті доданого до відзиву відсутній такий вид діяльності, як діяльність у сфері геодезії (а.с.19, т.2).

2. Обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що 01 жовтня 2020 року рішенням Закарпатської обласної ради № 1848 «Про оголошення об`єктів природно заповідного фонду місцевого значення» оголошено об`єктами природно-заповідного фонду місцевого значення: пралісову пам`ятку природи «Праліси і квазіпраліс Лопухівського лісництва» на площі 100,0 га, пралісову пам`ятку природи «Праліси Нересницького лісництва» на площі 128,7 га, пралісову пам`ятку природи «Праліси Турбатського лісництва» на площі 136,8 га, пралісову пам`ятку природи «Праліси Плайського лісництва» на площі 161,7 га, без вилучення площ від землекористувача державного підприємства «Брустурянське лісомисливське господарство», (т.1, а.с. 24).

28 жовтня 2022 року наказом Державного агентства лісових ресурсів України № 872 «Про припинення державного підприємства «Брустурянське лісомисливське господарство» та затвердження складу Комісії з припинення» припинено державне підприємство «Брустурянське лісомисливське господарство» шляхом реорганізації, а саме приєднання до державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», (т.1, а.с. 108-110).

18 травня 2023 року Закарпатською обласною військовою адміністрацією видано охоронне зобов`язання № 06-24/1853/5, яким філії «Брустурянське лісомисливське господарство» Державного спеціального господарського підприємства «Ліси України» передається під охорону та дотримання встановленого режиму об`єкт природно-заповідного фонду місцевого значення пралісова пам`ятка природи «Праліси і квазіпраліс Лопухівського лісництва» загальною площею 100,0 га у межах кварталів 25 (виділи 1,2,3), 31 (виділ 16), 32 (виділ 59), 33 (виділи 2, 3, 4, 8) Лопухівського лісництва, (т.1, а.с. 38).

11 березня 2025 року державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» листом № 5568/06-11 повідомило Закарпатську обласну військову адміністрацію, що відповідно до Положень про філії ДП «Ліси України» метою і предметом діяльності філій підприємств є, окрім іншого, забезпечення дотримання заповідного режиму та вимог щодо охорони територій та об`єктів природно-заповідного фонду, які розташовані на землях, що закріплені за філією, під час здійснення господарської та іншої діяльності, (т.1, а.с.32).

Відповідно до пункту 2.2.11. Положення про філію «Карпатський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», затвердженого наказом державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 16 січня 2025 року № 179 предметом діяльності Філії є забезпечення дотримання заповідного режиму та вимог щодо охорони територій та об`єктів природно заповідного фонду, які розташовані на землях, що закріплені за філією, під час здійснення господарської та іншої діяльності, розробки проектної і проектно планувальної документації, землевпорядкування, лісовпорядкування, здійснення оцінки впливу на довкілля, (т.2, а.с. 130-142).

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 2 Земельного кодексу України визначено, що суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади, а об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Відповідно до статті 19 Земельного кодексу України землі України за цільовим призначенням поділяються на категорії, в тому числі землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.

Відповідно до статей 43, 44 Земельного кодексу України землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

До земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).

Відповідно до частини 1 статті 45 Земельного кодексу України землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Положеннями статті 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» передбачено, що до природно-заповідного фонду України належать: природні території та об`єкти - природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища; штучно створені об`єкти - ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, пам`ятки природи, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва.

Заказники, пам`ятки природи, ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки та парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва залежно від їх екологічної і наукової, історико-культурної цінності можуть бути загальнодержавного або місцевого значення.

Відповідно до частини 4 статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Відповідно до статті 39 Закону України «Про природно-заповідний фонд» для забезпечення необхідного режиму охорони природних комплексів та об`єктів природних заповідників, запобігання негативному впливу господарської діяльності на прилеглих до них територіях установлюються охоронні зони.

У статті 26 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» вказано, що власники або користувачі земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів, оголошених пам`ятками природи, беруть на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму їх охорони та збереження.

Частиною 6 статті 53 Закону визначено, що території та об`єкти природно-заповідного фонду або їх частини, що створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов`язання.

Статтею 60 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» встановлено, що охорона територій та об`єктів природно-заповідного фонду інших категорій покладається на підприємства, установи та організації, у віданні яких вони перебувають. У разі необхідності їх охорона може покладатися на служби державної охорони розташованих поблизу природних заповідників, біосферних заповідників, національних природних парків та регіональних ландшафтних парків.

Згідно з статтею 1, 2 Закону України «Про землеустрій» проект землеустрою - це сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом; цільове призначення земельної ділянки - допустимі напрями використання земельної ділянки відповідно до встановлених законом вимог щодо використання земель відповідної категорії та визначеного виду цільового призначення. Землеустрій забезпечує встановлення і закріплення на місцевості меж адміністративно-територіальних одиниць, територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, меж земельних ділянок власників і землекористувачів.

Відповідно до пункту «а» частини 1 статті 20 Закону України «Про землеустрій» землеустрій проводиться в обов`язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі розробки документації із землеустрою щодо організації раціонального використання та охорони земель.

Згідно зі статтею 21 Закону України «Про землеустрій» організацію і планування землеустрою на загальнодержавному і місцевому рівнях здійснюють Верховна Рада України, Кабінет Міністрів України, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, встановлених Конституцією України, Земельним кодексом України, цим Законом та іншими законами України.

Статтею 22 цього ж Закону передбачено, що підставою для здійснення землеустрою є рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою (у тому числі при розробленні містобудівної документації); укладені договори між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою; судові рішення.

Згідно з статтею 25 вказаного Закону одним із видів документації із землеустрою є проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про землеустрій» замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі, а також інші юридичні та фізичні особи.

За змістом статті 47 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів визначають місце розташування і розміри земельних ділянок, власників земельних ділянок, землекористувачів, у тому числі орендарів, межі територій природно - заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого (округи і зони санітарної (гірничо-санітарної) охорони), рекреаційного та історико-культурного (охоронні зони) призначення, водоохоронних зон та прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів, а також встановлюють режим використання та охорони їх територій.

Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів розробляються на підставі укладених договорів між замовниками документації із землеустрою та її розробниками.

Межі територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон встановлюються і по суходолу, і по водному простору.

Рішення про затвердження проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон одночасно є рішенням про встановлення меж таких територій.

Відомості про межі територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, межі обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів вносяться до Державного земельного кадастру.

З огляду на вказане, природоохоронне законодавство України передбачає ідентифікацію територій природно-заповідного фонду, в тому числі шляхом встановлення в натурі їх меж, для чого в обов`язковому порядку розробляються проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду.

Встановлення меж територій природно-заповідного фонду є одним з обов`язкових за законом заходів із землеустрою, який забезпечує закріплення на місцевості меж цих територій з метою їх раціонального використання та охорони.

Судом враховано правову позицію Верховного Суду від 29 листопада 2024 року у справі № 260/1681/23 та від 28 серпня 2025 року у справі №600/3379/23-а.

Судом встановлено, що 01 жовтня 2020 року рішенням Закарпатської обласної ради № 1848 «Про оголошення об`єктів природно заповідного фонду місцевого значення» оголошено об`єктами природно-заповідного фонду місцевого значення: пралісову пам`ятку природи «Праліси і квазіпраліс Лопухівського лісництва» на площі 100,0 га, пралісову пам`ятку природи «Праліси Нересницького лісництва» на площі 128,7 га, пралісову пам`ятку природи «Праліси Турбатського лісництва» на площі 136,8 га, пралісову пам`ятку природи «Праліси Плайського лісництва» на площі 161,7 га, без вилучення площ від землекористувача державного підприємства «Брустурянське лісомисливське господарство», (т.1, а.с. 24).

28 жовтня 2022 року наказом Державного агентства лісових ресурсів України № 872 «Про припинення державного підприємства «Брустурянське лісомисливське господарство» та затвердження складу Комісії з припинення» припинено державне підприємство «Брустурянське лісомисливське господарство» шляхом реорганізації, а саме приєднання до державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», (т.1, а.с. 108-110).

18 травня 2023 року Закарпатською обласною військової адміністрацією видано охоронне зобов`язання № 06-24/1853/5, яким філії «Брустурянське лісомисливське господарство» Державного спеціального господарського підприємства «Ліси України» передається під охорону та дотримання встановленого режиму об`єкт природно-заповідного фонду місцевого значення пралісова пам`ятка природи «Праліси і квазіпраліс Лопухівського лісництва» загальною площею 100,0 га у межах кварталів 25 (виділи 1,2,3), 31 (виділ 16), 32 (виділ 59), 33 (виділи 2, 3, 4, 8) Лопухівського лісництва, (т.1, а.с. 38).

11 березня 2025 року державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» листом № 5568/06-11 повідомило Закарпатську обласну військову адміністрацію, що відповідно до Положень про філії ДП «Ліси України» метою і предметом діяльності філій підприємств є, окрім іншого, забезпечення дотримання заповідного режиму та вимог щодо охорони територій та об`єктів природно-заповідного фонду, які розташовані на землях, що закріплені за філією, під час здійснення господарської та іншої діяльності, (т.1, а.с.32).

Відповідно до пункту 2.2.11. Положення про філію «Карпатський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», затвердженого наказом державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 16 січня 2025 року № 179 предметом діяльності Філії є забезпечення дотримання заповідного режиму та вимог щодо охорони територій та об`єктів природно заповідного фонду, які розташовані на землях, що закріплені за філією, під час здійснення господарської та іншої діяльності, розробки проектної і проектно планувальної документації, землевпорядкування, лісовпорядкування, здійснення оцінки впливу на довкілля, (т.2, а.с. 130-142).

З огляду на встановлені судом обставини, саме на державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» покладено обов`язок із вчинення дій по організації розробки проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж території природно-заповідного фонду, а саме пралісової пам`ятки природи місцевого значення «Праліси і квазіпраліс Лопухівського лісництва», визначення та закріплення на місцевості її меж та охоронної зони.

В той же час, згідно з листом Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 14 липня 2025 року № 5844-25 у відділі не обліковується документація із землеустрою щодо об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення, розташованих на землях пралісів, квазіпралісів Брустурянського надлісництва філії «Карпатський лісовий офіс», (т.1, а.с. 43-44).

Як встановлено статтею 30 Закону України «Про землеустрій» та пунктом 3 частини 3 статті 186 ЗК, проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення зобов`язано погоджувати з структурним підрозділом відповідної обласної державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища (у разі наявності територій чи об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення).

Втім, визначення меж пралісової пам`ятки та її охоронної зони може проводитися лише на підставі проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду, погодженого з Департаментом, чого в даному випадку не було, а відомості про встановлені межі мають бути внесені до Державного земельного кадастру.

Оскільки проект землеустрою щодо організації і встановлення меж території природно-заповідного фонду - пралісової пам`ятки не розроблено, її межі та охоронні зони не визначені та не закріплені в натурі (на місцевості), що свідчить про невиконання відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо належного забезпечення режиму охорони пам`ятки природи. Відсутність відповідної землевпорядної документації унеможливлює встановлення правового режиму охорони об`єкта, що, в свою чергу, створює ризики порушення вимог природоохоронного законодавства та знижує рівень правового захисту об`єкта як складової частини природно-заповідного фонду України.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність відповідача щодо незабезпечення проведення робіт із винесення меж пралісової пам`ятки природи місцевого значення «Праліси і квазіпраліс Лопухівського лісництва» площею 100,0 га та щодо не встановлення охоронної зони вказаної пралісової пам`ятки.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 139 частини 2 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Таким чином, судові витрати по справі з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 9, 14, 90, 139, 242-246, 255 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Позов Керівника Тячівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Закарпатській області до Державного спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Ліси України» в особі: Філії «Карпатський лісовий офіс» Державного спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Ліси України» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» щодо незабезпечення проведення робіт із винесення меж пралісової пам`ятки природи місцевого значення «Праліси і квазіпраліс Лопухівського лісництва» площею 100,0 га.

3. Зобов`язати Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» розробити проект землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду, на підставі якого провести роботи із винесення меж пралісової пам`ятки природи місцевого значення «Праліси і квазіпраліс Лопухівського лісництва» шляхом закріплення їх в натурі (на місцевості);

4. Визнати протиправною бездіяльність Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» щодо невстановлення охоронної зони пралісової пам`ятки природи місцевого значення «Праліси і квазіпраліс Лопухівського лісництва» площею 100,0 га.

5. Зобов`язати Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» провести роботи із встановлення охоронної зони пралісової пам`ятки природи місцевого значення «Праліси і квазіпраліс Лопухівського лісництва» та закріплення її в натурі (на місцевості).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяТ.В.Скраль