Справа № 295/1276/26
Суддя: Воробйова Т. А.
Дата ухвалення: 2026-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №295/1276/26
УХВАЛА

27.01.2026 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м.Житомира Воробйова Т.А.,

розглянувши заяву про забезпечення позову в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Львівської митниці

про визнання протиправним та скасування постанови

в с т а н о в и в:

Від Львівського окружного адміністративного суду з ухвалою про направлення адміністративної справи для розгляду за підсудністю надійшла справа за позовною заявою ОСОБА_1 до Львівської митниці, у якій позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Львівської митниці від 18.11.2025 №1516/UA/29000/2025.

Разом з позовною заявою представник позивача подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови Львівської митниці від 18.11.2025 №1516/UA/29000/2025 та заборони органам державної влади вчиняти дії щодо примусового виконання зазначеної постанови.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що постанова підлягає негайному виконанню, що створює ризики примусового стягнення штрафу 34000,00 грн, блокування рахунків позивача, внесення відомостей до реєстрів боржників, негативних юридичних наслідків. Заявник вказує, що з огляду на ст.150-151 КАС України існує реальна загроза утруднення виконання майбутнього рішення суду, а також очевидними є ознаки протиправності рішення.

Ознайомившись зі змістом поданої заяви, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частиною першою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до частини першої статті 154 КАС України України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням зазначених норм Кодексу адміністративного судочинства України, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень вбачається, що застосування заходів забезпечення позову можливе лише у випадку існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. При цьому, небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача має бути очевидною.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

За своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Тобто, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на даному етапі переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Згідно з ч.2 ст.151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії ( правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 24.04.2019 в справі № 826/10936/18 (провадження № К/9901/728/19).

Як вже зазначалося, зі змісту заяви про забезпечення позову слідує, що заявник просить зупинити дію постанови Львівської митниці від 18.11.2025 №1516/UA/29000/2025 та заборони органам державної влади вчиняти дії щодо примусового виконання зазначеної постанови.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що постанова підлягає негайному виконанню, що створює ризики примусового стягнення штрафу 34000,00 грн, блокування рахунків позивача, внесення відомостей до реєстрів боржників, негативних юридичних наслідків. Заявник вказує, що з огляду на ст.150-151 КАС України існує реальна загроза утруднення виконання майбутнього рішення суду, а також очевидними є ознаки протиправності рішення.

Як зазначено в заяві, наявні ризики примусового стягнення штрафу 34000,00 грн, блокування рахунків позивача, внесення відомостей до реєстрів боржників, негативних юридичних наслідків та існує реальна загроза утруднення виконання майбутнього рішення суду, а також очевидними є ознаки протиправності рішення.

При цьому заява грунтується на майбутньому примусовому стягненні з позивача штрафу, тоді як доказів відкриття виконавчого провадження та вчинення дій із виконання оскаржуваної постанови до заяви не додано.

Так, суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів вчинення державним виконавцем будь-яких заходів примусового виконання рішень передбачених ст.10 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 у межах відповідного виконавчого провадження. Подана заява обґрунтована виключно припущеннями позивача, які не підтверджені будь-якими доказами.

Згідно з ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного суд констатує, що заявником не доведено наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам чи інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі.

Незгода позивача з оскаржуваною ним постановою не є визначеною законом підставою для вжиття судом заходів забезпечення позову.

Суд наголошує, що інститут забезпечення позову дійсно є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Однак, застосовуючи такий інститут, необхідно перш за все враховувати його мету та запобігати вирішенню спору у справі шляхом задоволення заяви про забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність визначених законом підстав для забезпечення позову у цій справі, відтак у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову наразі належить відмовити.

Керуючись статтями 150, 151, 156, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Т.А.Воробйова