Справа № 320/35769/23
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2026-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року

м. Київ

справа №320/35769/23

адміністративне провадження № К/990/26450/25

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Хохуляка В.В.,

суддів - Бившевої Л.І., Гончарової І.А.,

розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МОНОЛІТ БУДСЕРВІС» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2025 (головуючий суддя - Штульман І.В., судді: Кобаль М.І., Черпак Ю.К.) у справі №320/35769/23.

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МОНОЛІТ БУДСЕРВІС» (далі - ТОВ «МОНОЛІТ БУДСЕРВІС») звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві (далі - ГУ ДПС у м. Києві) від 09.08.2023 №0052837/0706 та №0052838/0706.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27.12.2024 в позові відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2025 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 09.08.2023 №0052837/0706 та №0052838/0706.

ГУ ДПС у м. Києві звернулось з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2025 та залишити в силі рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.12.2024.

У поданій касаційній скарзі відповідач посилається на пункт 1 та пункт 4 частини 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме застосування судами попередніх інстанцій норм пункту 44.1 статті 44, пункту 44.6, підпункту 134.1.1, пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135, пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.1, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, без врахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 02.05.2025 у справі №640/12674/19.

У доводах касаційної скарги зазначає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкових висновків про реальність господарських операцій по даній справі на підставі документів, оформлених між позивачем та його контрагентами. Вважає, що позивачем не підтверджено правомірність формування даних податкового обліку за оспорюваними господарськими операціями з огляду на порушення контрагентами позивача податкової дисципліни, відсутність у них необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності, недоліки представленої первинної документації, що свідчить про відсутність реального вчинення господарських операцій.

Позиція податкового органу, серед іншого, обґрунтовуються фактичним порушенням податкової дисципліни по ланцюгу постачання, відсутністю у контрагентів платників податків матеріальних та трудових ресурсів тощо, на підтвердження чого податкові органи посилаються на податкову інформацію з бази даних АІС «Податковий блок» та Єдиного реєстру податкових накладних. Вважає, що позивачем не дотримано вимог належної податкової обачності. Суд першої інстанції звернув увагу на належні докази що підтверджують даний факт, зокрема і відсутність придбання однорідних товарів контрагентами позивача через аналіз системи Єдиного реєстру податкових накладних. Виконання господарських операцій жодним чином не підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами, в тому числі, актами виконаних робіт наданих Позивачем, з яких фактично не можливо встановити обсяг, зміст начебто вчинених господарських операцій.

Позивач у відзиві на касаційну скаргу, посилаючись на законність і обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції, просить залишити його без змін, а касаційну скаргу контролюючого органу просить залишити без задоволення. Зокрема зазначає, що постанова суду апеляційної інстанції у даній справі ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а також з урахуванням сталої правової позиції у подібних правовідносинах щодо права платника податків на податковий кредит, реальності господарських операцій, розумної обачності вибору контрагентів, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2022 у справі №160/3364/19. Така позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 10.04.2025 у справі №160/25215/23, від 26.09.2023 у справі № 120/6732/22, від 03.10.2019 у справі № 811/3223/14, від 16.04.2020 у справі №810/3443/18, від 30.09.2021 у справі №400/1986/19, від 26.02.2020 у справі №826/1308/18, від 28.04.2020 у справі №826/15568/16, від 10.04.2020 у справі №808/954/17, від 09.09.2021 у справі №460/2315/19.

Зауважує, що факт реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних за договорами поставок не заперечувався та у контролюючого органу не виникало сумнівів щодо руху товару та дійсність господарських операцій за поставками будівельних матеріалів, які були перевезені за договорами транспортного експедирування. Висновки ГУ ДПС у м. Києві викладені у касаційній скарзі щодо відсутності реальних господарських операцій платника податків незмінні від часу проведення податкової перевірки у лютому 2022 року і протягом усього часу розгляду справи, до подання касаційної скарги у червні 2025 року. Вони ґрунтуються на податковій інформації, яка не є належним доказом у справах про оскарження дій податкового органу. Обставини, викладені у касаційній скарзі ідентичні відзиву на позовну заяву і відповідач не надав доказів, які підтвердили б порушення ТОВ «МОНОЛІТ БУДСЕРВІС» або його контрагентами податкового, кримінального чи іншого законодавства, що могло б стати підставою для притягнення до відповідальності та позбавлення права на податковий кредит.

На відміну від справи №640/12674/19, щодо жодного з контрагентів ТОВ «МОНОЛІТ БУДСЕРВІС» підприємств-перевізників або їх керівників (ТОВ «ТК «ТРЕВЕЛ ЮНІОН» (код 4149520), ТОВ «ЦАРІДА» (код 43303906), ТОВ «ТРЕКІНГ-ЕКСПРЕС» (код 44098616), ПП «ТРАНС РЕМ БУД» (код 42617887)) відсутні кримінальні провадження чи будь-які інші заходи, що передбачають відповідальність за протиправні дії під час господарської діяльності.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, ГУ ДПС у м. Києві на підставі наказу ГУ ДПС у м. Києві від 26.11.2021 № 9528-п проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ «МОНОЛІТ БУДСЕРВІС» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2019 по 30.09.2021, валютного за період з 01.10.2019 по 30.09.2021, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.10.2019 по 30.09.2021 та іншого законодавства за відповідний період.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 03.02.2022 №6114/Ж5/26-15-07-06-01-19/39778632, в якому відображено висновки про порушення позивачем:

пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток у загальній сумі 38069274,00 грн;

пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у загальній сумі 42353092,00 грн.

За доводами контролюючого органу у процесі перевірки встановлені обставини, які у сукупності свідчать про наявність у первинних документах недостовірних відомостей про постачальника, фактичну неможливість реалізації саме задекларованими контрагентами, спрямованості дій платника на отримання необґрунтованої податкової вигоди у вигляді зменшення бази оподаткування та, як результат, зменшення суми податків, що належать сплаті. ТОВ «МОНОЛІТ БУДСЕРВІС» було створено штучну видимість здійснення господарських операцій з ТОВ «ТК «ТРЕВЕЛ ЮНІОН», ТОВ «Трекінг-Експрес», ПП «Тренс Рем Буд» та ТОВ «Царіда» шляхом формального складення первинних документів, які не супроводжувалися дійсним рухом активів у процесі виконання операцій саме з цими контрагентами.

В обґрунтування своєї позиції контролюючий орган посилається на податкову інформацію щодо контрагентів позивача та стверджує про необґрунтованість податкової вигоди та відсутність реального характеру здійснення низки господарських операцій позивача із декількома його контрагентами, а саме ТОВ «ТК «ТРЕВЕЛ ЮНІОН», ТОВ «Трекінг-Експрес», ПП «Транс Рем Буд» та ТОВ «Царіда». Зокрема, надані первинні документи не містять необхідну інформацію щодо транспортування (ким та за чий рахунок здійснено вантажно- розвантажувальні роботи, послуги перевезення, не зазначено пункт навантаження та фактична адреса доставки). Не зазначено відомості про автомобілі, про вантаж (найменування та кількість вантажу), обсяг вантажних перевезень (у тоннах або тонно-кілометрах), умови перевезень.

У лютому 2022 року ТОВ «МОНОЛІТ БУДСЕРВІС» було подано заперечення до акту №6114/Ж5/26-15-07-06-01-19/39778632 про результати документальної планової виїзної перевірки.

Листом від 01.08.2023 податковий орган повідомив позивача про розгляд заперечень на акт документальної планової виїзної перевірки.

Листом від 04.08.2023 ГУ ДПС у м. Києві повідомило ТОВ «МОНОЛІТ БУДСЕРВІС», що за результатами розгляду вказаних заперечень висновки акту №6114/Ж5/26-15-07-06-01-19/39778632 залишаються без змін, а заперечення - без задоволення.

На підставі акта перевірки від 03.02.2022 №6114/Ж5/26-15-07-06-01-19/39778632 відповідачем 09.08.2023 прийнято такі податкові повідомлення-рішення:

№ 0052837/0706, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 38069274,00 грн та застосовано штрафні (фінансові санкції) - 1596311,50 грн;

№ 0052838/0706, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 42353092,00 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції - 10588273,00 грн.

За результатами адміністративного оскарження, рішенням ДПС України від 18.09.2023 №27417/6/99-00-06-01-01-06 податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 09.08.2023 №0052837/0706 та №0052838/0706 залишено без змін, а скаргу ТОВ «МОНОЛІТ БУДСЕРВІС» - без задоволення

Приймаючи рішення про відмову в позові суд першої інстанції виходив з того, що договори про надання транспортно-експедиторських та транспортних послуг, укладені позивачем з його контрагентами, та акти надання транспортних послуг, складені на виконання таких договорів, не містять детальної інформації щодо умов поставки товару, обсягів та умов перевезень (режиму роботи по видачі та прийманню вантажу, виконання вантажно-розвантажувальних робіт тощо). Враховуючи ненадання позивачем належних та допустимих доказів, які б засвідчували реальний характер його господарських операцій зі спірними контрагентами, суд дійшов висновку про відсутність можливості підтвердити факти транспортування товарів за вказаними договорами.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що контролюючий орган, на порушення вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, не довів та не надав належних, достатніх та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність правових підстав для визнання нереальними (безтоварними) господарських операцій позивача ТОВ «МОНОЛІТ БУДСЕРВІС» із згаданими контрагентами.

Верховний Суд, переглянувши оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з такого.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Пункт 198.1 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких принципах, зокрема, повне висвітлення - фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки господарських операцій та подій, здатних вплинути на рішення, що приймаються на її основі; превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми (стаття 4 Закону).

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні даних податкового обліку, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю..

Як встановлено судами, між ТОВ «МОНОЛІТ БУДСЕРВІС» (Замовник) та ТОВ «ТК «ТРЕВЕЛ ЮНІОН» (Виконавець або «Експедитор») 10.06.2019 укладено договір №10/06-2019 про надання транспортно-експедиційних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міському та міжміському сполученні.

Між ТОВ «МОНОЛІТ БУДСЕРВІС» (Замовник) та ТОВ «Трекінг-Експрес» (Виконавець або «Експедитор») 10.03.2021 укладено договір №01/03/21 про надання транспортно-експедиційних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міському та міжміському сполученні.

Між ТОВ «МОНОЛІТ БУДСЕРВІС» (Замовник) та ТОВ «Транс Рем Буд» (Виконавець або «Експедитор») 08.02.2021 укладено договір №08/02-21 про надання транспортно-експедиційних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міському та міжміському сполученні.

Між ТОВ «МОНОЛІТ БУДСЕРВІС» (Замовник) та ТОВ «Царіада» (Виконавець або Експедитор) 30.09.2021 укладено договір №3007-2/2020 про надання транспортно-експедиційних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міському та міжміському сполученні.

На підтвердження виконання транспортних послуг, позивачем подано до суду Реєстри документів за період з 01.10.2019 по 30.09.2021, акти здачі-приймання робіт (надання послуг), платіжні інструкції, податкові накладні, оборотно-сальдову відомість, товаро-транспортні накладні.

Дослідивши наявні в матеріалах справи документи, суд апеляційної інстанції вважав, що вони містять всі обов`язкові для первинних документів реквізити та відповідають законодавчо визначеним вимогам, надають змогу прослідкувати рух товарів (послуг), а також їх використання позивачем ТОВ «МОНОЛІТ БУДСЕРВІС» у власній господарській діяльності. Всі понесені витрати підтверджені первинними документами (актами приймання-передачі виконаних робіт, виписками з банківських рахунків, договорами, рахунками фактурами, тощо). Такі первинні документи були предметом дослідження інспекторами ГУ ДПС у м. Києві в ході проведення перевірки, про що зазначено в акті перевірки.

Крім того, під час розгляду справи відповідач ГУ ДПС у м. Києві не заперечував факт реєстрації податкових накладних в ЄРПН за договорами поставок та у нього не виникало сумнівів щодо руху товару та дійсність господарських операцій за поставками будівельних матеріалів, які були перевезені за договорами транспортного експедирування.

Відповідачем, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені наданими позивачем документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться у цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Разом з тим, платником податків, на підтвердження умов договорів про надання транспортно-експедиційних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міському та міжміському сполученні за вказаними договорами, надано Витяги з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів та їх фотознімки.

Сплачені за вказаними договорами кошти були включені позивачем ТОВ «МОНОЛІТ БУДСЕРВІС» до суми податкового кредиту з податку на додану вартість та власних витрат у періодах, що перевірялись контролюючим органом.

Наявні в матеріалах справи товарно-транспортні накладні засвідчені (підписані) кваліфікованим електронним цифровим підписом керівника ТОВ «МОНОЛІТ БУДСЕРВІС». Всі товарно-транспортні накладні на кожну транспортну послугу (кожне перевезення/поїздку) містять інформацію щодо вантажу, зокрема: найменування вантажу (вид будівельного матеріалу), одиницю виміру, кількість, ціну, масу, найменування перевізника, вид автотранспорту, марку автомобіля, його номерні знаки, водія, маршрут перевезення, адреси пунктів навантаження/розвантаження та супровідні документи на вантаж тощо.

Разом з тим, позивачем надано таблицю розшифровки Актів наданих послуг, де розтлумачено принцип оформлення та складення первинного документу як Акт наданих послуг за сукупністю всіх перевезень/поїздок автомобілями контрагентів-перевізників по транспортуванню вантажів протягом дня, від одного і того ж постачальника товарів на один і той самий об`єкт.

Враховуючи, що в кожному акті наданих послуг послуга з транспортування відображено «1» (одна), а підтверджуючих перевезення документів - декілька (ТТН на кожну поїздку), суд апеляційної інстанції зазначав, що висновки суду першої інстанції про те, що оскільки в Акті наданих послуг кількість послуг визначено як одна послуга, то цьому Акту відповідає одна товарно-транспортна накладна за одну поїздку є помилковим, оскільки на підтвердження надання зазначених в одному такому акті послуг ТОВ «МОНОЛІТ БУДСЕРВІС» було надано по декілька ТТН.

Не подано відповідачем і належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення ТОВ «МОНОЛІТ БУДСЕРВІС» розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

На момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавалися.

В обґрунтування прийняття спірного податкового повідомлення-рішення відповідачем не наведено обставин, які б вказували на безтоварність операцій. Висновки відповідача ґрунтуються на даних податкової інформації щодо контрагентів, а не з аналізу суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, як правильно зазначено судом апеляційної інстанції, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних договорів за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

Щодо посилань відповідача на недоліки при заповненні первинних документів, то колегія суддів касаційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду апеляційної інстанцій, що певні недоліки первинних документів, складених за результатами проведених господарських операцій, у тому числі видаткових та товарно-транспортних накладних, не тягнуть за собою втрату ними статусу належних первинних документів. Такі документи є належними і в тому разі, якщо вони заповнені з окремими недоліками, проте містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, а також підтверджують фактичне здійснення таких операцій.

На переконання колегії суддів, суд апеляційної інстанції також правомірно відхилив доводи відповідача про нереальність господарських операцій позивача та його контрагентів з огляду лише на податкову інформацію щодо його контрагентів оскільки відомості, наявні в інформаційно-аналітичних базах як відносно контрагентів позивача, так і за ланцюгами постачання ТМЦ (виконання робіт, надання послуг), носять виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган, з урахуванням того, що надані платником податку документи повною мірою спростовують це.

Крім того, твердження відповідача про те, що контрагенти позивача не мали необхідних ресурсів для провадження господарської діяльності не підтверджено належними та допустимими доказами, ґрунтується виключно на припущеннях, які, в свою чергу, базуються на узагальненій податковій інформації без проведення перевірки контрагентів позивача та дослідження первинних документів.

Відповідач не довів, що позивач як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення його контрагентів, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з цими підприємствами було одержання податкової вигоди, як то вказує відповідач.

Верховними Судом сформована стала та послідовна практика щодо застосування наведених вище норм права. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19, вказала наступне.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У справі, що розглядається, контролюючий орган на порушення вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не довів та не надав належні докази, які б свідчили про наявність фактів протиправної поведінки позивача та про обізнаність платника податків щодо можливої протиправної поведінки його контрагентів і злагодженості дій між ними, що встановлені судами, однак не були враховані під час прийняття рішення судами першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, враховуючи, що спірні господарські операції здійснені позивачем з метою подальшого їх використання в оподатковуваних операціях у межах своєї господарської діяльності, спричинили реальну зміну його майнового стану, а також наявні в матеріалах справи документи бухгалтерського та податкового обліку є достатніми, належними та допустимими доказами для підтвердження реальності здійснення господарських операції з вищезазначеними контрагентами позивача, суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з оцінкою судами обставин справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, скаржником не зазначено. Тобто, фактично відповідач у касаційній скарзі просить про переоцінку, додаткову перевірку доказів стосовно встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин у справі.

Водночас посилання у касаційній скарзі на постанову Верховного Суду від 02.05.2025 у справі №640/12674/19 є неприйнятним, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовано, а справу направлено на новий розгляд з огляду на неналежне з`ясування фактичних обставин справи, що виключає можливість формулювання судом касаційної інстанції остаточної правової позиції у справі, оскільки застосування норм матеріального права можливе лише на підставі повного і всебічного встановлення обставин справи.

За правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржувані рішення в частині задоволення позову є обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Як встановлено пунктом 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - залишити без задоволення.

Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2025 у справі №320/35769/23- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття , є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіВ.В. Хохуляк Л.І. Бившева І.А. Гончарова