Справа № 420/29663/25
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2026-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Радчука А.А., розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп. Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, 69057, ), про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не зарахування періодів роботи в органах Податкової служби України з 01.05.1994р по 10.09.2024 до стажу державної служби;

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 17.07.2025 №38 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії як державному службовцю відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ та Закону України № 889- VIII від 10.12.2015;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області:

- зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 час роботи на посадах в органах державної податкової служби України з 01.05.1994р по 10.09.2024;

- призначити, здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком до статті 37 Закону України "Про державну службу" №372З-XIІ з 10.07.2025 в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, зазначеної у довідках від 09.07.2025 №21/21-22-10-02-14 та №22/21-22-10-02-14, виданих Головним управлінням ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вона є отримувачем пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV. 10.07.2025 р. позивач звернулась до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про перехід із пенсії за віком відповідно до закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно закону України «Про державну службу». Однак, рішенням Головного управління ПФУ в Запорізькій області №38 від 17.07.2025р. відмовлено позивачці в переведенні з пенсії за віком відповідно до закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно закону України «Про державну службу», зважаючи на те, що посадовим особам контролюючих органів згідно із статтею 343.1 Податкового кодексу України присвоюються спеціальні звання і, відповідно, ці посади не належать до посад, віднесених до категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723, періоди роботи заявниці з 01.01.1996 р. по 01.05.2016 р. не можуть бути врахованими до стажу державної служби. Оскільки, стаж державної служби Бартоль С.В. складає 1р. 8 м. 1д. та станом на 01.05.2016 р. заявниця не працювала на посаді державного службовця, у рішенні зазначено, що норми пунктів 10 і 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» не дотримуються.

Позивач вважає зазначене рішення відповідача №38 від 17.07.2025 року безпідставним, протиправним та таким, що підлягає скасуванню, стверджуючи, що посадові особи контролюючих органів, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

Таким чином, вважаючи незаконним прийняте рішення №38 від 17.07.2025 р, позивач звернулась до суду з даним позов.

Ухвалою суду від 03.09.2025 року позовну заяву залишено без руху, а позивачу надано десятиденний строк на усунення недоліків.

05.09.2025 року від позивача надійшла заява, якою недоліки позовної заяви було усунуто шляхом надання до суду доказів, які підтверджують сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Ухвалою суду від 17.09.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Цією ж ухвалою суду від 17.09.2025 року витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області належним чином засвідчені копї усіх матеріалів щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 10.07.2025 року, на підставі яких було прийняте рішення №38 від 17.07.2025 року про відмову у призначені пенсії.

02.10.2025 року до суду надійшов відзив на адміністративний позов від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Згідно даного відзиву відповідач вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими, незаконними та такими, що не підлягають задоволенню, зазначаючи, що після 01.05.2016, відповідно до ст. 90 Закону № 899 пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону 1058. При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723. Так, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889 передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону 3723, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідач вказує, що статтею 25 Закону №3723 визначені категорії посад державних службовців. Посади працівника податкової служби даною статтею не передбачені. Основним критерієм, за яким визначається можливість зарахування того чи іншого періоду роботи особи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії згідно статтею 37 Закону № 3723, є встановлення за займаною посадою відповідного рангу державного службовця. При цьому, відповідно до п. 343.1 статті 343 Податкового кодексу України посадовим особам державної податкової служби присвоювались спеціальні звання, що не належать до категорії посад державної служби. У разі присвоєння посадовій особі спеціального звання відповідно до пункту 343.1 цієї статті надбавка за ранг державного службовця не виплачується.

Враховуючи те, що під час розгляду наданих документів встановлено, що з 01.01.1996 позивачу присвоєно персональне звання «Інспектор податкової служби ІІІ рангу», з 01.01.2014 присвоєно спеціальне звання «Інспектор податкової та митної справи ІІІ рангу», з 01.01.2016 присвоєно спеціальне звання «Інспектор податкової та митної справи ІІ рангу», періоди роботи з 01.01.1996 по 01.05.2016 у Державній податковій інспекції у м. Херсоні до стажу державного службовця не враховано.

Отже, з огляду на те, що згідно з трудовою книжкою від 19.08.1981 серії НОМЕР_2 стаж роботи позивача на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723 складає 01 рік 08 місяців 01 день (період роботи з 01.05.1994 по 31.12.1995), на думку відповідача, рішення про відмову у призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» є правомірним, а тому відсутні підстави для його скасування.

Також у відзиві зауважено, що позовна вимога щодо врахування довідок від 09.07.2025 №21/21-22-10-02-14 та №22/21-22-10-02-14 є передчасною, оскільки відсутні підстави для призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XIІ.

До відзиву на адміністративний позов були долучені витребувані ухвалою суду від 17.09.2025 року документи.

Інші заяви, клопотання та додаткові докази станом на момент розгляду справи по суті до суду не надходили.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 (надалі позивач), ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

10.07.2025 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою №12980 про перехід з пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 на пенсію за віком відповідно до Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу».

Постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 16 березня 2021 за № 339/35961, передбачено опрацювання заяв про призначення/ перерахунки пенсії бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від місця подачі заяви та місця проживання пенсіонера.

Відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22- 1 від 25.11.2005 (надалі по тексту Порядок № 22-1), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яке уповноважене розглянути подану позивачем заяву від 10.07.2025.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області були розглянуті та досліджені заява і надані документи до заяви позивача та 17.07.2025 винесено Рішення №38 про відмову у переведені з пенсії за віком на пенсію згідно Закону України № 889 від 10.12.2015 «Про державну службу».

Згідно з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області від 17.07.2025 року №38 підставою відмови у призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» є відсутність необхідного стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

Так, у рішенні вказано наступне: «У зв`язку з набранням чинності з 01.05.2016 року Закону України від 10.12.2015р. №889-VIII «Про державну службу» (далі Закон №889), втратив чинність Закон України від 16.12 1993 року № 3723 - ХІІ «Про державну службу» (далі Закон №3723), крім статті 37, що застосовується для осіб, зазначених в пунктах 10 i 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення». А саме право на призначення пенсії державного службовця мають:

- державні службовці, які на день набрання чинності Законом №889, станом на 01.05.2016 р. обіймали посади державної служби та мали не менш як 10 років стажу та роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723 та актами КМУ;

- особи, які на день набрання чинності Законом №889 мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723 та актами КМУ, незалежно від факту роботи на державній службі станом на 01.05.2016 р.

Відповідно підпункту 17 пункту 3 статті 3 Закону №889 дія цього Закону не поширюється на осіб рядового і начальницького складу правоохоронних органів та працівників інших органів, яким присвоюються спеціальні звання, якщо інде не передбачено Законом.

Згідно документів електронної пенсійної справи ОСОБА_1 стаж роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723 та актами КМУ, складає 1 рік 8 місяців 1 день (період роботи з 01.05.1994 р. по 31.12.1995 р.).

Зважаючи на те, що посадовим особам контролюючих органів згідно із статтею 343.1 Податкового кодексу України присвоюються спеціальні звання і, відповідно, ці посади не належать до посад, віднесених до категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723, періоди роботи заявниці з 01.01.1996 р. по 01.05.2016р. не можуть бути врахованими до стажу державної служби.

Оскільки, стаж державної служби ОСОБА_1 складає 1р. 8м. 1д. та станом на 16.05.2016 р. заявниця не працювала на посаді державного службовця, норми пунктів 10 і 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» не дотримуються.».

Не погодившись з відмовою пенсійного органу у переведенні на пенсію за віком на умовах Закону України «Про державну службу», позивач звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення державних службовців до 01.05.2016 було врегульоване Законом України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993 (далі Закон № 3723-XII).

З 01.05.2016 набрав чинності Закон України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015, згідно Прикінцевих та перехідних положень якого втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Статтею 90 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII визначено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Водночас, відповідно до пункту 10 Прикінцевих положень Закону України "Про державну службу" в редакції від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 12 Прикінцевих положень Закону України "Про державну службу" в редакції від 10 грудня 2015 року № 889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Таким чином, у випадку відсутності в особи стажу визначеного підпунктами 10 та 12 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Водночас, за умов наявності в особи стажу понад 10 чи 20 років, в сукупності з дотриманням інших вимог, визначених пунктами 10 та 12 зазначеного закону, у такої особи виникає право на одержання пенсії державного службовця.

При цьому, виходячи з аналізу змісту положень пунктів 10 та 12 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, у питаннях пенсійного забезпечення законодавець розрізняє державних службовців та осіб, які перебувають на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, зокрема в частині набутого стажу.

Отже, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 передбачено, що за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993 після 1 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 вказаного Закону та Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Тобто, після 1 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993 лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 року та мають передбачені ч. 1 ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993 вік і страховий стаж.

Аналогічні правові позиції викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 року по справі № 822/524/18 та у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 року по справі № 676/4235/17.

Так, відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII (у редакції на час набрання чинності Законом України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції на час прийняття оскаржуваного рішення) мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами у справі, підставою для відмови у переведенні позивача на пенсію державного службовця став висновок відповідача про те, що посади податкової служби не належать до посад, віднесених до категорії посад державної служби визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ, а тому станом на день набрання чинності Закону № 889-VIII (01.05.2016 року) позивачка не займала посади державної служби та не мала стаж 10 років.

Відповідно до оспорюваного рішення до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723 та актами КМУ, зараховано період роботи з 01.05.1994 року по 31.12.1995 року, що складає 1 рік 8 місяців 1 день.

Із записів трудової книжки серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 судом встановлено, що позивач працювала на наступних посадах податкових органів:

з 01.05.1994 по 30.09.1994 в Державній податковій інспекції по Комсомольському району м. Херсона державним податковим інспектором;

05.05.1994 - прийнято присягу державного службовця;

з 01.10.1994 по 30.09.1995 в Державній податковій інспекції по Комсомольському району м. Херсона завідуючою канцелярією;

з 01.10.1995 по 31.12.1996 в Державній податковій інспекції по Комсомольському району м. Херсона державним податковим інспектором;

01.01.1996 присвоєно спеціальне звання «інспектора податкової служби III рангу»;

з 01.01.1997 по 03.12.1997 в Херсонській державній податковій адміністрації старшим державним податковим інспектором відділу виконання кошторису та звіту 30% донарахованих сум по актам перевірок;

з 28.10.1997 по 03.12.1997 в Херсонській державній податковій адміністрації головним державним податковим інспектором відділу виконання кошторису та звіту 30% донарахованих сум по актам перевірок;

з 04.12.1997 по 16.02.1998 в Державній податковій адміністрації у м. Херсоні головним державним податковим інспектором відділу виконання кошторису та звіту 30% донарахованих сум по актам перевірок;

з 17.02.1998 по 27.02.2012 в Державній податковій інспекції у м. Херсоні головним державним податковим інспектором відділу виконання кошторису та звіту 30% донарахованих сум по актам перевірок,

з 01.06.1998 по 20.04.1999 в Державній податковій інспекції у м. Херсоні головним державним податковим інспектором бухгалтерії;

з 21.04.1999 по 21.01.2007 в Державній податковій інспекції у м. Херсоні головним спеціалістом бухгалтерії;

01.11.2001 присвоєно 11 ранг державного службовця;

З 22.01.2007 по 27.02.2012 в Державній податковій інспекції у м. Херсоні головним спеціалістом фінансового відділу;

з 28.02.2012 по 25.06.2013 в Державній податковій інспекції у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби головним спеціалістом відділу фінансування, бухгалтерського обліку та звітності.

з 26.06.2013 по 17.12.2014 в Державній податковій інспекції у м. Херсоні ГУ Міндоходів у Херсонській області головним спеціалістом відділу фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку;

01.01.2014 присвоєно спеціальне звання «Інспектор податкової та митної справи ІІІ рангу»;

з 18.12.2014 по 26.02.2016 в Державній податковій інспекції у м. Херсоні ГУ ДФС у Херсонській області головним спеціалістом відділу фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку;

01.01.2016 року присвоєно спеціальне звання Інспектор податкової та митної справи ІІ рангу»;

з 26.02.2016 по 03.10.2017 в Херсонській об`єднаній державній податковій інспекції ГУ ДФС у Херсонській області головним державним інспектором відділу фінансування, бухгалтерського обліку та звітності;

з 04.10.2017 по 10.10.2018 в Херсонській об`єднаній державній податковій інспекції ГУ ДФС у Херсонській області головним державним інспектором сектору фінансування, бухгалтерського обліку та звітності;

01.01.2018 - присвоєно спеціальне звання «Інспектор податкової та митної справи І рангу»;

з 11.10.2018 по 11.03.2019 в ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі старшим державним інспектором відділу бухгалтерського обліку та звітності, бюджетування та обліку майна за матеріалами оперативних та слідчих підрозділів управління фінансування, бухгалтерського обліку та звітності,

з 12.03.2019 по 07.10.2019 в ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі головним державним інспектором відділу бухгалтерського обліку та звітності, бюджетування та обліку майна за матеріалами оперативних та слідчих підрозділів управління фінансування, бухгалтерського обліку та звітності.

з 08.10.2019 по 25.12.2019 в ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі головним державним інспектором відділу бухгалтерського обліку та звітності, бюджетування та обліку майна за матеріалами оперативних та слідчих підрозділів управління фінансово-бухгалтерського забезпечення;

з 26.12.2019 по 01.09.2020 в ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі головним державним інспектором відділу бухгалтерського обліку, звітності та бюджетування управління фінансово-бухгалтерського забезпечення, головним державним інспектором відділу бухгалтерського обліку, звітності та бюджетування управління інфраструктури та бухгалтерського обліку;

з 02.09.2020 по 21.12.2020 в ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі головним державним інспектором відділу бухгалтерського обліку, звітності та бюджетування управління інфраструктури та бухгалтерського обліку;

з 22.12.2020 по 08.03.2023 в ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі головним державним інспектором відділу бухгалтерського обліку, звітності та бюджетування управління інфраструктури та бухгалтерського обліку;

24.08.2021 присвоєно достроково черговий 6 ранг державного службовця;

з 09.03.2023 по 10.09.2024 в ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі головним державним інспектором відділу бухгалтерського обліку, звітності та бюджетування управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку;

10.09.2024 припинено державну службу та звільнено із займаної посади за власним бажанням.

З огляду на встановлене, у період з 01.05.1994 року по 10.09.2024 року позивач безперервно працювала на посадах у податкових органах.

При цьому, на переконання відповідача, такі посади не відносяться до категорій посад, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ.

Суд зазначає, що згідно із пунктом 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Частиною 18 статті 37 Закону №3723-XII визначено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Приписи абзацу 2 пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі - Порядок №283), який діяв у період чинності Закону України від 16.12.1993 №3723-XII «Про державну службу» до 01.05.2016, визначали, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи (пункт 4 Порядку №283).

Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності був Закон України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 №509-XII (далі - Закон №509-XII).

Відповідно до статті 15 Закону №509-XII посадовою особою органу державної податкової служби за правилами може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Державною податковою адміністрацією України. Посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання.

Зазначеною статтею Закону №509-XII також установлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються із вимогами статей 5, 12 Закону №3723-ХІІ щодо обмежень, пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.

Видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету (стаття 6 Закону №509-XII).

Суд звертає увагу, що як Законом №889-VIII, так і нормами діючих до нього Закону №3723-XII і Закону України «Про державну податкову службу в Україні» №509-ХІІ та Порядку №283 передбачалося зарахування до стажу державної служби роботи (служби) на посадах керівних працівників і спеціалістів в органах державної податкової служби та її територіальних органів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 №306 «Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями» (далі - Постанова №306) затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців, співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями згідно з додатками 1-10.

Додатком 6 до Постанови №306 передбачено, що, зокрема, спеціальне звання «інспектор податкової служби ІІІ рангу», яке присвоєно позивачці 01.01.1996, прирівнюється до 9 рангу державного службовця, також записами в трудовій книжці підтверджується присвоєння спеціального звання «інспектора податкової та митної справи ІІІ рангу», «інспектора податкової та митної справи ІІ рангу», «інспектора податкової та митної справи І рангу», що прирівнюється до 9, 8 та 7 рангу державного службовця відповідно.

Вказані спеціальні звання було присвоєно позивачці до набрання чинності Законом №889-VIII, окрім «інспектора податкової та митної справи І рангу».

Крім того, відповідно запису №13 у трудовій книжці позивача нею прийнято присягу державного службовця 05.05.1994 року. Також 01.11.2001 позивачці присвоєно 11 ранг державного службовця, а 24.08.2021 достроково черговий 6 ранг державного службовця.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєні спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-XII.

Указані висновки відповідають правовим позиціям, викладеним у постанові Верховного Суду України від 22.10.2013 у справі №21-340а13, а також у постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №465/7218/16-а, від 03.07.2018 у справі №586/965/16-а, від 10.07.2018 у справі №591/6970/16-а, від 18.03.2021 у справі №500/5183/17.

Крім того, відповідно до абз. 1, 2 пункту 344.1 статті 344 Податкового кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Відтак, оскільки позивачка з 01.01.1996 по 10.09.2024 безперервно працювала в органах державної податкової служби, обіймала відповідні посади для виконання завдань і функцій держави (у сфері податкової політики), їй присвоювались відповідні ранги державного службовця та спеціальні звання, такий період роботи (служби) ОСОБА_1 належить зарахувати до стажу державної служби.

У свою чергу, позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо зарахування до стажу державної служби позивачки періоди її роботи з 01.05.1994 по 31.12.1995 року та зобов`язання зарахувати вказаний період задоволенню не підлягають, оскільки відсутнє порушене право позивача щодо зарахування вказаного періоду до стажу державної служби позивачки. Зокрема, в оспорюваному рішенні, а також відзиві на адміністративний позов, відповідачем підтверджено наявність підстав для зарахування періоду роботи ОСОБА_1 з 01.05.1994 по 31.12.1995 року до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723 та актами КМУ. Тобто, вказаний період не є спірним.

З огляду на наведене, оскільки станом на 01.05.2016 року позивачка працювала в Херсонській об`єднаній державній податковій інспекції ГУ ДФС у Херсонській області головним державним інспектором відділу фінансування, бухгалтерського обліку та звітності, позивачкою дотримано вимоги пункту 10 Прикінцевих положень Закону України "Про державну службу" в редакції від 10 грудня 2015 року № 889-VIII щодо перебування на посаді державної служби на день набрання чинності цим Законом.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність у позивачки станом на момент її звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» стажу роботи на посадах державної служби понад 20 років.

За таких обставин, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №38 від 17.07.2025 р про відмову в переведенні на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ.

Щодо позовної вимоги призначити, здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком до статті 37 Закону України "Про державну службу" №372З-XIІ з 10.07.2025 в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, зазначеної у довідках від 09.07.2025 №21/21-22-10-02-14 та №22/21-22-10-02-14, виданих Головним управлінням ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, суд зазначає про таке.

У справі, яка розглядається, спір виник щодо права позивачки на пенсію відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, оскільки відповідач не визнав цього права за позивачкою.

За результатами розгляду заяви позивачки, відповідачем зроблено висновок, що вона не має права на отримання пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Питання щодо сум заробітної плати, які мають враховуватися при визначенні розміру пенсії державного службовця, на час звернення позивачки у цій справі пенсійним органом не вирішувалося. У спірному рішенні не зазначено, які саме періоди роботи, навчання позивача зараховано до її страхового стажу, стажу державної служби. Також у рішенні не надано оцінки щодо досягнення необхідного віку та достатності страхового стажу, необхідних для призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону №3723.

Тобто вимога позивачки призначити та здійснити нарахування і виплату позивачці з 10.07.2025 р. пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу» в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, зазначеної у довідках від 09.07.2025 №21/21-22-10-02-14 та №22/21-22-10-02-14, виданих Головним управлінням ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, є передчасною, оскільки стосується розміру пенсійних виплат, що ще не обрахований суб`єктом владних повноважень, який наділений такою дискрецією, наслідки якої можуть бути предметом перевірки судом на відповідність критеріям, визначеним у статті 2 КАС України, а, отже, така вимога спрямована на майбутнє, через що не підлягає задоволенню з огляду на те, що судовому захисту підлягає тільки порушене право.

Вищевказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12.09.2023 у справі № 560/8328/22.

Водночас суд зазначає, що дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Суд зауважує, що у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної норми у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, зобов`язання судовим рішенням суб`єкта владних повноважень до вчинення конкретних дій (прийняття конкретних рішень) можливе, за загальним правилом, лише за умови почергового встановлення судом двох обставин: позивач на момент звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень забезпечив виконання всіх без винятку вимог закону для отримання конкретного рішення; зобов`язання суб`єкта владних повноважень розглянути повторно звернення позивача з урахуванням висновків суду є недоцільним (об`єктивно встановлено безальтернативність рішення суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийняте за встановлених судом обставин у конкретній справі).

Відтак, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Тобто адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

У справі, яка розглядається, суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачкою заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом пенсійного органу визначено ГУ ПФУ в Запорізькій області, рішенням якого позивачці відмовлено в переході на пенсію за віком за нормами Закону України "Про державну службу".

Частиною 2 ст. 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про відсутність можливості у відповідача прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством, а також враховуючи те, що призначення, переведення, перерахунок та виплата пенсії є дискреційними повноваженнями пенсійного органу, суд дійшов висновку, виходячи за межі позовних вимог, що з метою ефективного захисту порушеного права позивачки слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області, як орган, який за принципом екстериторіальності уповноважений на вирішення питання щодо перерахунку пенсії, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.07.2025 про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», зарахувавши до стажу державної служби період роботи в органах державної податкової служби з 01.01.1996 року по 10.09.2024 року відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 , із урахуванням висновків суду.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) і Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов слід задовольнити частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Суд зазначає, що за звернення до суду із зазначеним позовом позивач сплатив 1211,20 грн. судового збору.

З урахуванням задоволення позову в частині основної позовної вимоги, з відповідача, який прийняв спірне рішення, на користь позивача мають бути стягнуті 1211,20 грн. сплаченого судового збору, де 1211,20 грн. ставка судового збору за звернення до суду з позовною вимогою немайнового характеру.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп. Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, 69057, ), про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 періодів роботи в органах податкової служби України з 01.01.1996 по 10.09.2024 до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723 та актами КМУ.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 17.07.2025 №38 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ та Закону України № 889- VIII від 10.12.2015.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.07.2025 про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», зарахувавши до стажу державної служби період роботи в органах державної податкової служби з 01.01.1996 року по 10.09.2024 року відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 , із урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп. Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, 69057, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211, 20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук