Справа № 161/25348/25
Суддя: Плахтій І. Б.
Дата ухвалення: 2026-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/50/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2026 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого судді Плахтій І.Б.

з участю секретаря судових засідань Маєвської Х.Ю.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Філіповича В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

09 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення. Зазначає, що 27 листопада 2025 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 було винесено Постанову № 5678 за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, якою його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 210 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення в вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. Із постанови про накладення адміністративного стягнення вбачається, що він не прибув по повістці №4625137 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим порушив вимоги ч .1 та абз. 8 ч . 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п.п. 2 п .1 Додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що затверджений Постановою КМУ № 1487 від 30 грудня 2022 року. Згідно інформації АТ «Укрпошта» повістка була надіслана за адресою: АДРЕСА_1 , а не за адресою його проживання: АДРЕСА_1 . Зазначену постанову та протокол він отримав 01 грудня 2025 року безпосередньо в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 . Жодних доказів того. що він був належним чином повідомленим про необхідність прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 немає. Переконаний, що таких доказів, як належним чином оформленні повідомлення (повісток, листів про необхідність з?явитися до ТЦК та СП) не існує, оскільки йому таких повідомлень ніхто не вручав. Допущена помилка працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 в адресі направлення повістки призвела до неможливості її отримання. Оскаржувана постанова не містить жодних доказів, які б свідчили про те, що він був належним чином повідомлений про розгляд справи про притягнення мене до адміністративної відповідальності. Розгляд відбувся без його присутності, з грубим порушенням його прав, внаслідок чого він був позбавлений можливості надати документи, які засвідчують відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення. Додатково зазначив, що він звільнений наказом №50 командира військової частини НОМЕР_1 від 16 травня 2023 року з військової служби у запас за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов?язок та військову службу».На підставі викладеного просить суд скасувати постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 за справою по адміністративне правопорушення № 5678 від 27 листопада 2025 року, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та визнати незаконними дії ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 про притягнення його до відповідальності.

29 грудня 2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просив суд у задоволенні позову відмовити, оскільки позивача було належним чином повідомлено про необхідність з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 за повісткою, чого останній не зробив.

У судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві та просили їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується підписом в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи від нього на адресу суду не надходили.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Частинами першою, третьою статті 210 КУпАП передбачено відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

Згідно положень ЗУ «Про оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014 року, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Крім того, Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває по даний час.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов?язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Загальні правила військового обліку визначені в ст. 33 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон), відповідно до ч. 2 якої загальне керівництво роботою, пов?язаною з організацією та веденням військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів, контроль за станом цієї роботи в центральних та місцевих органах виконавчої влади, інших державних органах (крім Служби безпеки України та Служби зовнішньої розвідки України), органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від підпорядкування і форми власності здійснює Генеральний штаб Збройних Сил України. Функціонування системи військового обліку забезпечується органами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Національної поліції України, Державного бюро розслідувань, центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, правоохоронними органами спеціального призначення, місцевими державними адміністраціями та органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 цього Закону військовий облік усіх призовників, військовозобов?язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.

Військовий облік призовників, військовозобов?язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 5 ст. 33 Закону).

Відповідно до п. 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року № 1487 (далі Порядок № 1487), районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема:

організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці;

здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством;

виявляють призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку;

організовують оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призначення на особливий період, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям.

Підпунктом 2 п. 1 Додатку 2 «Правила військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів» Порядку № 1487 визначено, що призовники, військовозобов?язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до п. 3 Додатку 2 до Порядку № 1487, - призовники, військовозобов?язані та резервісти за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття або недбале зберігання військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Статтею 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов?язані, резервісти Служби безпеки України за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов?язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Судом встановлено, що 27 листопада 2025 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковнком ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_1 винесено постанову за справою про адміністративне правопорушення №5678, якою останнього було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено штраф у розмірі 17000 грн.

Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що 27 листопада 2025 року у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 було встановлено, що гр. ОСОБА_1 не з?явився по повістці №4625137, що зобов?язувала його з?явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 29 серпня 2025 року, чим порушив вимоги ч .1 та абз. 8 ч. 3 ст. 2 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п.п .2 п .1 Додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що затверджений Постановою КМУ № 1487 від 30 грудня 2022 року.

Виходячи з наведених правових норм, в контексті спірних правовідносин, визначальним для кваліфікації дій позивача як порушення правил військового обліку, є факт неявки до ІНФОРМАЦІЯ_2 за повісткою.

Згідно із п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Зі змісту наданої відповідачем копії повістки №4625137 вбачається, що ОСОБА_1 викликався до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 29 серпня 2025 року о 10:00 для уточнення даних. Адресою ОСОБА_1 зазначено: АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що територіальним центром комплектування та соціальної підтримки було направлено повістку позивачу засобами поштового зв`язку.

Водночас, зі списку згрупованих поштових повідомлень, наданого оператором поштового зв?язку, вбачається, що поштове відправлення було адресовано за адресою: АДРЕСА_1 , тоді як фактична адреса проживання (реєстрації) позивача : АДРЕСА_3 . Зазначена розбіжність в адресуванні унеможливила належну доставку поштового відправлення адресату.

Матеріали справи не містять доказів особистого вручення повістки позивачу, зокрема підпису про її отримання або акта про відмову від отримання. Відповідачем не доведено факту належного повідомлення позивача про необхідність з?явитися до ТЦК та СП.

Суд наголошує, що помилки в адресуванні, допущені під час направлення або доставки поштової кореспонденції, не можуть покладатися на особу та спричиняти для неї негативні правові наслідки.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, оскільки факт його належного повідомлення про обовязок з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 29 серпня 2025 року о 10:00 для уточнення даних, не підтвердженими належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом».

У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

На переконання суду, встановлені в ході розгляду справи обставини свідчать про необґрунтованість та незаконність оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 від сплати судового збору звільнений, на підставі п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Виходячи з вищезазначеного, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 605, 60 грн.

На підставі ст.ст. 210, 251, 252, 280 КУпАП, керуючись ст.ст. 77, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 № 5678 від 27 листопада 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення у повному обсязі складено 27 січня 2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області І.Б. Плахтій