Справа № 140/15709/25
Суддя: Стецик Назар Васильович
Дата ухвалення: 2026-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року ЛуцькСправа № 140/15709/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Стецика Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом Комунального підприємства Володимирводоканал Володимирської міської ради до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство Володимирводоканал Володимирської міської ради (далі КП Володимирводоканал, позивач) звернулося з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.06.2025 №0018695/04-03-15.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваним рішенням до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість у розмірі 10 відсотків від суми зобов`язання.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що сума податку на додану вартість у загальному розмірі 387 868,98 грн, яка стала підставою для винесення спірного податкового повідомлення-рішення, не є податковим боргом, оскільки перебувала у стані судового оскарження.

Позивач послався на те, що з 05 березня 2024 року по 23 січня 2025 року тривав судовий розгляд справи щодо правомірності нарахування відповідної заборгованості, що, на думку позивача, свідчить про неузгодженість грошового зобов`язання до моменту набрання законної сили судовим рішенням.

У цьому зв`язку позивач вказував на положення статті 56 Податкового кодексу України (далі ПК України), згідно з якими у разі звернення платника податків до суду з позовом про оскарження рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання законної сили відповідним судовим рішенням. Також позивач посилався на статті 19 та 67 Конституції України, наголошуючи на обов`язку органів державної влади діяти виключно в межах повноважень та у спосіб, передбачений законом.

На підставі наведеного вважає протиправним нарахування штрафних санкцій, а тому просить скасувати оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 15.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив та зазначив, що податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі та у спосіб, визначені законодавством.

Відповідач вказав, що спірні суми податку на додану вартість були самостійно задекларовані позивачем у податкових деклараціях за червень, липень та жовтень 2023 року, а відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК України такі суми є узгодженими грошовими зобов`язаннями.

Посилаючись на пункт 57.1 статті 57 та пункт 203.2 статті 203 ПК України, відповідач зазначив, що платник податків зобов`язаний сплатити самостійно визначене податкове зобов`язання у встановлені строки, а його несплата тягне застосування штрафних санкцій, передбачених статтею 126 ПК України.

Крім того, відповідач наголосив, що попередній судовий спір у справі №140/2439/24 стосувався дій щодо обліку заборгованості, а не оскарження рішення податкового органу, у зв`язку з чим норми щодо неузгодженості грошового зобов`язання не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

На підставі наведеного просить у задоволенні позову відмовити повністю, а розгляд справи здійснювати за участі сторін.

Суд звертає увагу, що за змістом статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у відзиві на позовну заяву відповідач викладає виключно заперечення проти позову, відзив не може містити будь-яких заяв чи клопотань, позаяк заяви та клопотання учасники справи подають окремо у письмовій формі із зазначенням підстав та з дотриманням інших вимог статті 167 КАС України. Відтак, заявлене у відзиві на позовну заяву клопотання про розгляд справи за участі сторін (в судовому засіданні) не підлягало судом вирішенню по суті.

У відповіді на відзив позивач наполягав на тому, що відповідач неправильно застосував норми Податкового кодексу України та не врахував правові наслідки відкриття судового провадження.

Позивач зазначив, що до моменту набрання законної сили рішенням суду у попередній справі відповідне грошове зобов`язання не могло вважатися узгодженим, а відтак відсутні правові підстави для кваліфікації дій позивача як несвоєчасної сплати узгодженого податкового зобов`язання.

Також позивач звернув увагу на невиконання податковим органом попередніх судових рішень щодо скасування пені та на обставини зарахування сплачених коштів, що, на його думку, свідчить про протиправність дій відповідача та похідність застосованих штрафних санкцій.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначив, що доводи позивача є повторними та зводяться до неправильного тлумачення норм податкового законодавства.

Відповідач наголосив, що неузгодженим може вважатися лише грошове зобов`язання, визначене контролюючим органом, у разі його оскарження, тоді як самостійно задекларовані платником податку суми є узгодженими з моменту подання декларації.

Також відповідач послався на правові висновки Верховного Суду, відповідно до яких податковий борг, сформований на підставі самостійно поданої декларації, підлягає погашенню в загальному порядку незалежно від подальших спорів щодо обліку або зарахування платежів.

У зв`язку з наведеним відповідач вважав, що спірне податкове повідомлення-рішення є правомірним, а підстави для задоволення позову відсутні.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

ГУ ДПС у Волинській області на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 розділу І, пункту 75.1 статті 75 розділу II ПК України, у порядку, визначеному пунктом 76.2 статті 76 розділу II ПК України, проведено камеральну перевірку щодо порушення термінів сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) КП Володимирводоканал (), про що складено акт від 20.05.2025 №14015/03-20-04-03/05391703.

Актом перевірки встановлено порушення вимог пункту 57.1 статті 57, пункту 203.2 статті 203 ПК України в частині несвоєчасної сплати КП Володимирводоканал податку на додану вартість на загальну суму 387 868,98 грн, в тому числі за: червень 2023 року - 84 739,98 грн, липень 2023 року - 289 521 грн та жовтень 2023 року - 13 608 грн.

Зазначена сума невчасно сплаченого податку на додану вартість виникла на підставі самостійно нарахованих платником податків грошових зобов`язань в податкових деклараціях з податку на додану вартість за червень 2023 року від 19.07.2023 № на суму 304 363 грн, за липень 2023 року від 18.08.2023 № на суму 289 521 грн, за жовтень 2023 року від 20.11.2023 №913686427 на суму 13 608 грн.

КП Володимирводоканал не погодилося з висновками, викладеними в акті камеральної перевірки, та подало заперечення від 03.06.2025 №215 на акт камеральної перевірки від 20.05.2025 №14015/03-20-04-03/05391703.

Комісією з розгляду заперечень та пояснень до актів камеральних перевірок ГУ ДПС у Волинській області було розглянуто дані заперечення та прийнято висновок від 11.06.2025 №89/03-20-04-01 про розгляд заперечень КП Володимирводоканал від 03.06.2025 №215 на акт про результати камеральної перевірки щодо порушення правил (термінів) сплати (перерахування) податків, платежів, зборів №14015/03-20 04-03/05391703 від 20.05.2025, яким висновки акта камеральної перевірки залишено в силі.

На підставі акта перевірки від 20.05.2025 №14015/03-20-04-03/05391703 ГУ ДПС у Волинській області винесено податкове повідомлення-рішення від 17.06.2025 №0018695/04-03-15, яким застосовано до позивача штрафні санкції в сумі 38 786,90 грн за несвоєчасну сплату узгодженого податкового зобов`язання із податку на додану вартість у розмірі 10% від суми зобов`язання.

Позивач, вважаючи спірне рішення протиправним, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.

Згідно з п.п. 16.1.4 ст. 16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно п. 36.1-36.3 ст. 36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до п. 46.1 ст. 46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Згідно з п. 54.1 ст. 54 ПК України платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до п. 56.1 ст. 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Абзацом другим підпункту 56.17.5 пункту 56.17 статті 56 ПК України визначено, що день закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків.

Відповідно до абзаців 1, 4 пункту 56.18 статті 56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно з п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів (п. 87.1 ст. 87 ПК України).

За правилами п. 87.9 ст. 87 ПК України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Таким чином, Податковим кодексом України встановлений безумовний обов`язок контролюючого органу зараховувати кошти, що сплачує платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати таких коштів.

Пунктом 124.1 ст. 124 ПК України визначено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Із розрахунку штрафних (фінансових) санкцій за порушення правил сплати (перерахування) грошового зобов`язання відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ управління ДПС у Волинській області від 17.06.2025 №0018695/04-03-15 встановлено, що штрафні санкції застосовано податковим органом за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань з податку на додану вартість, визначених платником податку самостійно в податкових деклараціях з податку на додану вартість за червень 2023 року від 19.07.2023 №, за липень 2023 року від 18.08.2023 №, за жовтень 2023 року від 20.11.2023 №913686427.

Так, в порушення строків, встановлених п. п. 57.1, 57.3 ст. 57 ПК України позивачем здійснювалася сплата узгодженого податкового зобов`язання із простроченням більше 30 днів.

Зазначені платежі податковим органом були зараховані згідно з черговістю виникнення податкового боргу.

Стосовно доводів щодо зарахування податковим органом сплачених позивачем грошових коштів в рахунок погашення податкового боргу, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 87.9 ст. 87 ПК України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

При цьому, слід вказати, що спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Отже, положеннями Податкового кодексу України визначено обов`язок податкового органу зарахування усіх платежів на погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов`язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення. Відповідно до п. 131.2 ст. 131 ПК України при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені.

Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), контролюючий орган самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом.

Так, у позивача на час сплати зобов`язань з податку на додану вартість був наявний податковий борг.

При цьому, підприємством здійснювалось декларування поточних зобов`язань, які своєчасно не сплачувались, у зв`язку з чим виникав новий податковий борг.

Грошові кошти, сплачені позивачем платіжними дорученнями були зараховані податковим органом на погашення грошових зобов`язань за деклараціями з податку на додану вартість у порядку черговості відповідно до приписів п. 87.9 ст. 87 ПК України.

Вказані обставини підтверджуються рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22.05.2024 у справі №140/2439/24, яке набрало законної сили 23.01.2025 на підставі постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2025 у даній справі.

Так, у зазначеному судовому рішенні суд дійшов висновку, що відповідач правомірно зарахував сплачені позивачем кошти платіжними інструкціями від 28.07.2023 №686 на суму 223 400,00 грн, від 28.07.2023 №687 на суму 7 100,00 грн, від 29.08.2023 №784 на суму 290 000,00 грн щодо сплати грошових зобов`язань, визначених платником податків самостійно в податкових деклараціях з податку на додану вартість від 19.07.2023 № за червень 2023 року, від 18.08.2023 № за липень 2023 року у порядку черговості виникнення податкового боргу.

Верховним Судом у постанові від 10.12.2019 у справі №821/865/16 зазначено, що положення п. 87.9 ст. 87 ПК України є імперативними і зобов`язують контролюючий орган у разі наявності у платника податків податкового боргу зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків, і будь - яких виключень, чи інших правил зарахування коштів в рахунок погашення податкового боргу норми ПК України не містять.

Посилання позивача на положення статті 56 ПК України суд визнає необґрунтованими, оскільки зазначена норма регулює порядок адміністративного та судового оскарження рішень контролюючих органів, якими визначається грошове зобов`язання платника податків.

Натомість у спірних правовідносинах грошове зобов`язання було визначене самим платником податків шляхом подання податкових декларацій, а тому не може вважатися неузгодженим у розумінні статті 56 ПК України.

Суд також встановив, що попередній судовий спір у справі №140/2439/24, на який посилається позивач, стосувався питань обліку та зарахування податкових платежів, а не оскарження визначеного контролюючим органом грошового зобов`язання чи податкового повідомлення-рішення, у зв`язку з чим відкриття відповідного провадження у справі не зупиняло обов`язку позивача щодо своєчасної сплати самостійно задекларованих сум податку.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, оскільки: суми податку на додану вартість є узгодженими грошовими зобов`язаннями, визначеними платником податку самостійно у відповідним податкових деклараціях; строки їх сплати були порушені; обставини, які б звільняли позивача від відповідальності, судом не встановлені, тому суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення про нарахування штрафних (фінансових) санкцій прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені чинним законодавством.

Відповідно до наведених вимог відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, спростовано позовні вимоги та аргументи позивача.

Отже, враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Зважаючи на те, що суд відмовляє у задоволенні позову, підстави для відшкодування позивачу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Комунальне підприємство Володимирводоканал Володимирської міської ради (44700, Волинська область, Володимирський район, місто Володимир, вулиця Луцька, будинок 211; ідентифікаційний код 05391703).

Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4; ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44106679).

Суддя Н. В. Стецик