Справа № 640/18588/20
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2026-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 січня 2026 року

м. Київ

справа № 640/18588/20

адміністративне провадження № К/990/3437/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Дашутіна І. В,

суддів - Шишова О. О., Яковенка М. М.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 грудня 2025 року у справі №640/18588/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БЮРО ПЕРЕКЛАДІВ "ТРІС" до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

установив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БЮРО ПЕРЕКЛАДІВ "ТРІС" звернулося до суду з позовом до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просило :

- визнати протиправним та скасувати Рішення про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника від 11 червня 2020 року №59536, прийняте Комісією з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у м. Києві;

- зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві прийняти Рішення про невідповідність ТОВ «Бюро перекладів «ТРІС» критеріям ризиковості платника податку;

- визнати протиправним та скасувати Рішення № 1803729/39470402 від 05 серпня 2020 року про відмову в реєстрації податкової накладної від 01 липня 2020 року № 1;

- зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві прийняти Рішення про реєстрацію податкової накладної від 01 липня 2020 року № 1 в Єдиному реєстрі податкових» накладних;

- визнати протиправним та скасувати Рішення № 1803728/39470402 від 05 серпня 2020 року про відмову в реєстрації податкової накладної від 01 липня 2020 року № 2;

- зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві прийняти Рішення про реєстрацію податкової накладної від 01 липня 2020 року № 2 в Єдиному реєстрі податкових і накладних;

- визнати протиправним та скасувати Рішення № 1803727/39470402 від 05 серпня 2020 року про відмову в реєстрації податкової накладної від 01 липня 2020 року № 3;

- зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві прийняти Рішення про реєстрацію податкової накладної від 01 липня 2020 року № 3 в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- визнати протиправним та скасувати Рішення № 1782295/39470402 від 30 липня 2020 року про відмову в реєстрації податкової накладної від 01 липня 2020 року № 4;

- зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві прийняти Рішення про реєстрацію податкової накладної від 01 липня 2020 року № 4 в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- визнати протиправним та скасувати Рішення № 1768320/39470402 від 27 липня 2020 року про відмову в реєстрації податкової накладної від 01 липня 2020 року № 5;

- зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві прийняти Рішення про реєстрацію податкової накладної від 01 липня 2020 року № 5 в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- визнати протиправним та скасувати Рішення № 1753845/39470402 від 21 липня 2020 року про відмову в реєстрації податкової накладної від 01 липня 2020 року № 6;

- зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві прийняти Рішення про реєстрацію податкової накладної від 01 липня 2020 року № 6 в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- визнати протиправним та скасувати Рішення № 1768317/39470402 від 01 липня 2020 року про відмову в реєстрації податкової накладної від 01 липня 2020 року № 7;

- зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві прийняти Рішення про реєстрацію податкової накладної від 01 липня 2020 року № 7 в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- визнати протиправним та скасувати Рішення № 1768318/39470402 від 01 липня 2020 року про відмову в реєстрації податкової накладної від 01 липня 2020 року № 8;

- зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві прийняти Рішення про реєстрацію податкової накладної від 01 липня 2020 року № 8 в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- визнати протиправним та скасувати Рішення № 1760820/39470402, від 23 липня 2020 року про відмову в реєстрації податкової накладної від 01 липня 2020 року № 9;

- зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві прийняти Рішення про реєстрацію податкової накладної від 01 липня 2020 року № 9 в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- визнати протиправним та скасувати Рішення № 1760821/39470402 від 23 липня 2020 року про відмову в реєстрації податкової накладної від 01 липня 2020 року № 10;

- зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві прийняти Рішення про реєстрацію податкової накладної від 01 липня 2020 року № 10 в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- визнати протиправним та скасувати Рішення № 1782296/39470402 від 30 липня 2020 року про відмову в реєстрації податкової накладної від 01 липня 2020 року № 11;

- зобов`язати Головне управління ДІІС у м. Києві прийняти Рішення про реєстрацію податкової накладної від 01 липня 2020 року № 11 в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- визнати протиправним та скасувати Рішення № 1768319/39470402 від 27 липня 2020 року про відмову в реєстрації податкової накладної від 01 липня 2020 року № 12;

- зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві прийняти Рішення про реєстрацію податкової накладної від 01 липня 2020 року № 12 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2025 року апеляційну скаргу було залишено без руху, оскільки до неї не додано документ про сплату судового збору.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви Головного управління ДПС у м. Києві про відстрочення сплати судового збору. Також відмовлено у задоволенні заяви Головного управління ДПС у м. Києві про продовження строку для усунення недоліків, апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала.

04 листопада 2025 відповідач повторно подав апеляційну скаргу.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року залишено без задоволення клопотання Головного управління ДПС у м. Києві про поновлення строку на апеляційне оскарження заявлене разом із апеляційною скаргою, апеляційну скаргу залишено без руху та надано скаржнику строк на усунення недоліків апеляційної скарги, шляхом подання (направлення) до суду апеляційної інстанції, протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали, документа про сплату судового збору у розмірі 31530 гривень та заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших підстав для такого поновлення або доказів, що строк на апеляційне оскарження апелянтом не пропущено.

На виконання вимог зазначеної ухвали скаржник подав клопотання про продовження строків на усунення недоліків у зв`язку з необхідністю у додатковому часі на сплату судового збору.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 грудня 2025 року клопотання Головного управління ДПС у м. Києві про продовження строку на усунення недоліків залишено без задоволення та відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив з того, що відповідачем пропущено передбачений статтею 295 КАС України строк звернення до суду, а причини пропуску такого строку є неповажними.

Так, розглядаючи клопотання скаржника про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд зауважив, що первинну апеляційну скаргу було повернуто ухвалою від 20 жовтня 2025 року, однак повторно відповідач звернувся до апеляційного суду 04 листопада 2025 року. При цьому, судовий збір знову сплачено не було.

Також апеляційний суд зазначив про те, що відсутність відповідного бюджетного фінансування щодо видатків на оплату судового збору, так само як і неможливість своєчасно виконати вимоги ухвали суду та усунути недоліки апеляційної скарги в межах визначеного законом строку, не є поважними причинами пропуску строку на звернення до суду із апеляційною скаргою повторно.

Не погодившись з ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 грудня 2025 року, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з вищенаведеним висновком апеляційного суду, враховуючи наступне.

Статтею 295 КАС України визначено строк на апеляційне оскарження судового рішення, а пунктом першим частини п`ятої статті 296 цього Кодексу закріплено вимоги щодо форми та змісту апеляційної скарги, в тому числі щодо надання документа про сплату судового збору.

За правилами частини третьої статті 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт четвертий частини першої статті 299 КАС України).

Крім того, згідно з частиною другою статті 299 КАС України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, суб`єкта владних повноважень подана після спливу одного року з дня складення повного судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги суб`єктом владних повноважень у справі, про розгляд якої він не був повідомлений або до участі в якій він не був залучений, якщо суд ухвалив рішення про його права та/або обов`язки.

Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).

Отже, наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку апеляційного оскарження.

Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.

Це стосується і заявників, які діють як суб`єкти владних повноважень й, до того ж, є бюджетними установами, фінансування яких здійснюється з Державного бюджету України, в тому числі щодо видатків на сплату судового збору, а тому кошти на вказані цілі повинні бути передбачені у кошторисі такої установи своєчасно і у повному обсязі.

Відтак, органи влади, що діють як суб`єкти владних повноважень від імені Держави та є учасниками процесу, мають діяти вчасно та в належний спосіб, вони не повинні допускати затримки та невиправданого зволікання при виконанні своїх процесуальних обов`язків.

Отже, органи державної влади, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених в тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтерміновувати виконання своїх процесуальних обов`язків.

Окрім цього, пунктом другим частини третьої статті 2 КАС України рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом віднесено до основних засад (принципів) адміністративного судочинства, зміст якого розкриває стаття 8 цього Кодексу, й визначає, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Такі положення наведених правових норм процесуального права знайшли своє відображення і у статті 44 КАС України, частина перша якої вказує, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Установлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, по заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у строк встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження з поважних причин.

Усталеною є судова практика Верховного Суду щодо питання оцінки поважності причин пропуску строку через неможливість сплати суб`єктом владних повноважень судового збору з огляду на відсутність у нього коштів для здійснення таких видатків. Верховний Суд неодноразово наголошував, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 28 січня 2021 року у справі №640/10030/19, невиконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху не є поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження, адже не є такою, що не залежить від волі особи, яка її подає, і не надає такій особі права у будь-який необмежений після спливу строку апеляційного оскарження час реалізовувати право на оскарження судових рішень.

Крім того, скаржником не продемонстровано добросовісного ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження оскільки, недоліки апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги так і не усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційної скаргою.

Скаржником не доведено, що ним вживалися розумні заходи для того, щоб реалізувати своє право на апеляційне оскарження у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про визнання зазначених відповідачем підстав для поновлення пропущеного строку на апеляційного оскарження неповажними.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява № 21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява № 26737/95).

Ураховуючи те, що зміст оскаржуваного судового рішення та обставини, на які посилається скаржник в обґрунтування касаційної скарги, свідчать про правильне застосування судом норм процесуального права та не викликає сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для визнання касаційної скарги необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 248, 333 КАС України, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 грудня 2025 року у справі №640/18588/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БЮРО ПЕРЕКЛАДІВ "ТРІС" до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. В. Дашутін

Судді О. О. Шишов

М. М. Яковенко