Справа № 200/9542/25
Суддя: Молочна І.С.
Дата ухвалення: 2026-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2026 року Справа№200/9542/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молочної І. С., розглянувши в порядку спрощеного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом адвоката Статіви Олени Володимирівни в інтересах Приватного підприємства «Слов`янська кондитерська фабрика «Валєнсія» до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу,

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

04 грудня 2025 року адвокат Статіва Олена Володимирівна в інтересах Приватного підприємства «Слов`янська кондитерська фабрика «Валєнсія», позивача, звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті з вимогами:

- визнати незаконною та скасувати постанову від 25 листопада 2025 року про застосування адміністративно-господарського штрафу №085419 у розмірі 17000,00 грн. до Приватного підприємства «Слов`янська кондитерська фабрика «Валєнсія», винесену Відділом державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті.

За змістом викладеного підставою накладання штрафу став акт проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 28 жовтня 2025 року серія ОАР №034832, відповідно до якого під час проведення перевірки було виявлено «порушення статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме транспортний засіб не обладнано тахографом. Повна маса 5000 кг. Згідно свідоцтва про реєстрацію тз днз НОМЕР_1 ». Позивач є власником автомобіля MERCEDES-BENZ SPRINTER 513 CDI, державний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , але на момент проведення відповідачем перевірки позивач не мав статусу автомобільного перевізника у розумінні статті 33 Закону України «Про автомобільний транспорт» та не надавав послуги по перевезенню вантажів. Станом на зараз автомобіль з метою його збереження перебуває за договором на відповідальному зберіганні у громадянина ОСОБА_1 , який зазначений в акті, як особа, яка керувала автомобілем.

Відповідач заперечував проти задоволення заявлених позивачем вимог, обґрунтовуючи це тим, що в ході перевірки транспортного засобу транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 513 CDI, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , встановлено, що він на праві приватної власності належить позивачу та використовується останнім у своїй господарській діяльності. Означене встановлено на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та наданої водієм товарно-транспортної накладної №1-00004196 від 28 жовтня 2025 року, де у графі «автомобільний перевізник» указано відомості про позивача. На момент проведення перевірки встановлено, що відсутні тахокарти або роздруківка даних роботи водія з тахографа (транспортний засіб не облаштовано тахографом). У зв`язку з виявленням вищезазначеного порушення, виконуючи функції покладені на них державою, державними інспекторами було складено акт №ОАР 034832 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 28 жовтня 2025 року, зі змістом якого водій ознайомлений, копію отримав. Крім того, відповідно до відомостей, які зазначені в товарно-транспортній накладній, яка надана водієм посадовим особам відповідача, автомобільним перевізником вказано Приватне підприємство «Слов`янська кондитерська фабрика «Валєнсія».

Представник позивача заперечував проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, серед іншого посилаючись не те, що долучена до відзиву сканкопія першої сторінки товарно-транспортної накладної не містить інформації про товар, який перевозився, його вагу, та не містить жодного підпису відповідальної особи, які б дали змогу ідентифікувати особу, яка склала цей документ, відповідно сканкопія першої сторінки товарно-транспортної накладної не може вважатися належним доказом того, що позивач 28 жовтня 2025 року мав статус автомобільного перевізника.

У запереченнях на відповідь представника позивача на позовну заяву відповідач зазначив, що жодних зауважень щодо невірного визначення автомобільного перевізника, заперечень щодо складання акта тощо водієм ОСОБА_1 не було зазначено у графі акта для пояснень водія (наприклад про існування «договору зберігання»). Відповідач вважає аргументи позивача, викладені у відповіді на відзив, яким ставиться під сумнів надану водієм товарно-транспортну накладну №1-00004196 від 28 жовтня 2025 року, є надуманими.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та витребувано визначені судом докази по справі. Вирішено ряд процесуальних питань.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ

Позивач, Приватне підприємство «Слов`янська кондитерська фабрика «Валєнсія», зареєстровано у встановленому законодавством порядку, як юридична особа (), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основний вид економічної діяльності: «10.71 Виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання».

Відповідач, Державна служба України з безпеки на транспорті () у розумінні пункту 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах згідно зі статтею 43 Кодексу адміністративного судочинства України має адміністративну процесуальну дієздатність.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 власником транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 513 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є Приватне підприємство «Слов`янська кондитерська фабрика «Валєнсія».

01 жовтня 2025 року між Приватним підприємством «Слов`янська кондитерська фабрика «Валєнсія» та ОСОБА_1 укладено договір відповідального зберігання б/н, відповідно до якого власник тимчасово передає, а зберігач приймає на тимчасове зберігання належне власнику майно транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 513 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір білий, рік випуску 2014, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

Відповідно до направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) Управління державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті №ЕНР00132 від 24 жовтня 2025 року співробітниками відповідача проводилась рейдова перевірка (перевірку на дорозі) транспортних засобів на адміністративній території Кіровоградської області та міста Кропивницький, з 27 жовтня 2025 року по 02 листопада 2025 року .

28 жовтня 2025 року о 10 год. 44 хв. на а/д М30 «Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине», 718 км., відповідно до направлення на рейдову перевірку №ЕНР00132 від 24 жовтня 2025 року здійснено перевірку транспортного засобу «MERCEDES-BENZ SPRINTER 513 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві приватної власності Приватному підприємству «Слов`янська кондитерська фабрика «Валєнсія», згідно товарно-транспортної накладної №1-00004196 від 28 жовтня 2025 року. Водієм зазначеного транспортного засобу був ОСОБА_1 ,

За результатами проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом складено акт від 28 жовтня 2025 року №ОАР 034832, відповідно до якого за результатами проведеної перевірки виявлено порушення статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: «ТЗ не обладнано тахографом. Повна маса 5000 кг, згідно свідоцтва про реєстрацію тз днз НОМЕР_1 .», зі змістом якого водій ознайомлений, копію отримав, що підтверджено підписом останнього.

Повідомленням від 07 листопада 2025 року №96113/40.1/24-25 Приватне підприємство «Слов`янська кондитерська фабрика «Валєнсія» викликано для розгляду справи про порушення Закону України «Про автомобільний транспорт» на 25 листопада 2025 року, яке направлено позивачу 10 листопада 2025 року засобами поштового зв`язку та отримано останнім 12 листопада 2025 року, що не є спірним питанням у справі.

На підставі акта проведення рейдової перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 28 жовтня 2025 року №ОАР 034832 в.о. заступника начальника Управління державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 25 листопада 2025 року №085419, відповідно до якої на позивача на підставі абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» накладено штраф у розмірі 17000,00 грн.

Копію зазначеної постанови разом із супровідним листом направлено позивачу 26 листопада 2025 року засобами поштового зв`язку та отримано останнім 28 листопада 2025 року, що не є спірним питанням у справі.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ, ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ, ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ

У статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103 (далі - Положення №103), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті, здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю (пункт 7 Положення №103).

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 8 Положення №103).

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України від 05 квітня 2001 року №2344-ІІІ «Про автомобільний транспорт» (далі Закон №2344-ІІІ), який регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами-суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Відповідно до частини дванадцятої статті 6 Закону №2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Процедура проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №1567 (далі - Порядок №1567).

Відповідно до пункту 4 Порядку №1567 рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

Пунктом 13 Порядку №1567 передбачено, що графік проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) складається та затверджується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

За приписами пункту 14 Порядку №1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

За змістом пункту 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно наявність визначених статтями 39 і 48 Закону №2344-III документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом (абзац 2).

Згідно з пунктом 21 Порядку №1567 у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

Пунктом 22 Порядку №1567 передбачено, що у разі відмови водія від підписання акта рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу посадова особа (особи), що провела перевірку, вносить про це запис.

Згідно абзацу третього частини першої статті 60 Закону №2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частинами першою-другою статті 48 Закон №2344-III визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

При цьому, згідно зі статтею 1 Закон №2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363 затверджено Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) (далі - Правила №363).

Згідно із абзацом 18 розділу І Правил №363, перевізник - фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Суд звертає увагу, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону №2344-ІІІ, застосовується саме до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозяться пасажири. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися).

Тобто, положення статті 60 Закону №2344-ІІІ не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт.

Така позиція є сталою та послідовною і неодноразово зазначалася у постановах Верховного Суду у справах цієї категорії (постанови від 23 серпня 2023 року у справі №600/1407/22-а, від 06 вересня 2023 року у справі №120/5064/22, від 12 жовтня 2023 року у справі №280/3520/22, від 07 грудня 2023 року у справі №620/18215/21, від 27 березня 2025 року у справі №420/6854/23).

Отже, першочерговим є належне установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка і у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.

При цьому, на основі самих лише реєстраційних документів на транспортний засіб не визначити суб`єкта, який має нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Ці вихідні дані орган контролю отримує на місці перевірки, тоді як постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу виноситься за результатами розгляду справи в територіальному органі Укртрансбезпеки і саме під час її розгляду і має бути встановлений суб`єкт (особа порушника), який в розумінні частини першої статті 60 Закону №2344-ІІІ має нести відповідальність за порушення вимог цього Закону.

Представник позивача заперечує правомірність оскаржуваної постанови, вказуючи, що позивач, у даному випадку, не є автомобільним перевізником у розумінні Закону №2344-III, а відтак не може бути притягнутий до відповідальність за порушення зазначеного законодавства.

Представник позивач надав до суду копію договору відповідального зберігання б/н 01 жовтня 2025 року, який укладено між Приватним підприємством «Слов`янська кондитерська фабрика «Валєнсія» та ОСОБА_1 , та стверджує, що автомобіль, щодо якого складено акт, станом на зараз перебуває у відповідальному зберіганні у громадянина ОСОБА_1 , який зазначений в акті, як особа, яка керувала автомобілем. Крім того, представник позивача стверджує, що позивач взагалі не надає, та не надавав послуг вантантажних перевізень, та до початку військових дій автомобіль використовувався для задоволення господарських потреб позивача.

Як встановлено судом вище, 01 жовтня 2025 року між Приватним підприємством «Слов`янська кондитерська фабрика «Валєнсія» та ОСОБА_1 укладено договір відповідального зберігання б/н, відповідно до якого власник тимчасово передає, а зберігач приймає на тимчасове зберігання належне власнику майно транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 513 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір білий, рік випуску 2014, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

Відтак, у суду наявні всі підстави вважати, що оскільки з 01 жовтня 2025 року транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 513 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір білий, рік випуску 2014, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , передано на зберігання ОСОБА_1 , такий транспортний засіб не знаходився та не міг знаходитись у розпорядженні Приватного підприємства «Слов`янська кондитерська фабрика «Валєнсія».

Тобто, з 01 жовтня 2025 року у позивача була відсутня можливість здійснювати перевезення вантажів транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 513 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перевірявся посадовими особами відповідача 28 жовтня 2025 року о 10 год. 44 хв. на а/д М30 «Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине», 718 км.

Верховний Суд у постанові від 19 жовтня 2023 року у справі №640/27759/21 вказав, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема, інформацію про автомобільного перевізника.

Відтак, суд зазначає, що матеріалами справи не містять доказів того, що транспортний засіб транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 513 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , використовувався позивачем у його господарської діяльності, тобто позивач в розумінні вимог Закону №2344-III не є перевізником, а отже не є суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт в межах спірних правовідносин, як наслідок підстави для застосування до позивача адміністративно господарського, передбаченого статтею 60 Закону №2344-III відсутні.

Підстав позову щодо суті порушення не заявлено. Крім того, судом не встановлено порушення прав позивача в аспекті порядку повідомлення про розгляд справи про притягнення його до відповідальності.

Виходячи з викладеного, суд приходить висновку про протиправність постанови від 25 листопада 2025 року про застосування адміністративно-господарського штрафу №085419, згідно якої на позивача накладено штраф у розмірі 17000,00 грн.

Також, суд зазначає, що інші наведені сторонами аргументи, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні по справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (від 09 грудня 1994 року №18390/91) вказав, що статтю 6 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

У рішенні «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року) суд також звернув увагу на те, що статтю 6 параграф 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто, мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до платіжної інструкції №10187 від 03 грудня 2025 року позивачем сплачено судовий збір в сумі 3028,00 грн.

Згідно частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачем сплачено суму судового збору та позовні вимоги задоволено, суд приходить висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму судового збору на користь позивача.

Керуючись статтями 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов адвоката Статіви Олени Володимирівни в інтересах Приватного підприємства «Слов`янська кондитерська фабрика «Валєнсія» (місце реєстрації: вул. Українських Десантників, буд. 22, м. Слов`янськ, Краматорський район, Донецької області; ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (місцезнаходження: просп. Антоновича, буд. 51, м. Київ, 03150; ) про скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті від 25 листопада 2025 року №085419 про застосування адміністративно-господарського штрафу до Приватного підприємства «Слов`янська кондитерська фабрика «Валєнсія» у розмірі 17000,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь Приватного підприємства «Слов`янська кондитерська фабрика «Валєнсія» судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 27 січня 2026 року.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду у паперовому вигляді або через електронний кабінет (https://id.court.gov.ua/) у підсистемі «Електронний суд».

У разі застосування судом частини третьої статті 243 КАС України строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.С. Молочна