Справа № 160/33478/25
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2026-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 (далі позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач), що надійшла в підсистемі «Електронний Суд», в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у не виправленні недостовірних відомостей в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів (реєстр «Оберіг») щодо ОСОБА_1 ;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 виправити недостовірні відомості про ОСОБА_1 , які зазначенні в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів (реєстр «Оберіг»), а саме видалити запис «непридатний в мирний час, обмежено придатний у воєнний час» та внести вірні відомості про результати проходження медичного огляду військоволікарською комісією 01.07.2022 року та визнання ОСОБА_1 непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 виправити недостовірні відомості про ОСОБА_1 в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів (реєстр «Оберіг»), а саме видалити відомості про порушення правил військового обліку та розшук та направити до органів Національної поліції України повідомлення у передбачений законодавством спосіб про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення до територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення позивачем правил військового обліку. Позивач зазначає, що відповідні відомості щодо нього внесені безпідставно, в зв`язку з чим його права порушені.
15 грудня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив, який надійшов від відповідача в підсистемі «Електронний Суд». Відповідач проти позову заперечує в повному обсязі та зазначає, що позаштатною ВЛК в 2022 році внесено до Реєстру відомості про визнання позивача «непридатним в мирний час, обмежено придатним у воєнний час». Рішення (постанову) військово-лікарської комісії щодо придатності резервіста або військовозобов`язаного до проходження військової служби під час мобілізації вноситься до бази даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів не пізніше ніж протягом наступного дня з дня надходження відповідного рішення до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Таким чином, для скасування попереднього рішення ВЛК від 01.07.2022 року, необхідно внести позаштатною ВЛК до реєстру нове рішення. Тільки позаштатна ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_4 може змінити статус «непридатний в мирний час, обмежено придатний у воєнний час» та внести вірні відомості про результати проходження медичного огляду військово лікарською комісією ОСОБА_1 . ТЦК та СП не має повноважень та функціоналу щодо видалення Рішень ВЛК з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. 30.07.2025 року реєстром було виявлено порушення військовозобов`язаним ОСОБА_1 вимог абзацу 4 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», пункту 2 розділу II Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», за що передбачено частиною 3 статті 210-1 КУпАП відповідальність. Позивачем не надано до суду доказів своєчасного проходження медичного огляду та наявності дійсної постанови ВЛК.
18 грудня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відповідь на відзив, яка надійшла від представника позивача в підсистемі «Електронний Суд». Позивач повторює доводи позовної заяви.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Згідно електронного військово-облікового документа позивача «Резерв+» позивач перебуває на обліку у відповідача як військовозобов`язаний. При цьому в наявності відмітка «розшукує ТЦК та СП: «порушення військового обліку».
Також вказано відомості про результати ВЛК: непридатний в мирний час, обмежено придатний у воєнний час, дата ВЛК: 01.07.2022 року.
Вважаючи вищевказану поведінку відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби Закон України від 25.03.1992 №2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу (далі - Закон №2232-ХІІ).
Згідно з частинами першою, третьої статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до частин першої, третьої статті 33 Закону №2232-ХІІ військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.
Частиною п`ятою статті 33 Закону №2232-ХІІ визначено, що військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (частина перша статті 34 Закону №2232-ХІІ).
На виконання ч. 5 статті 33 Закону №2232-ХІІ Кабінет Міністрів України затвердив Порядок №1487 (далі Порядок №1487), пунктом 2 якого визначено, що військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 16.03.2017 року №1951-VIII (далі - Закон №1951-VIII) єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
Основними завданнями Реєстру є: 1) ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України; 2) інформаційне забезпечення комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань особовим складом у мирний час та в особливий період; 3) інформаційне забезпечення громадян України, у тому числі осіб, звільнених з військової служби, які мають право на пенсію, та членів сімей загиблих військовослужбовців відомостями щодо виконання ними військового обов`язку (частина перша статті 2 Закону №1951-VIII).
За приписами частин восьмої, дев`ятої статті 5 Закону №1951-VIII органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.
До Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: 1) персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; 2) службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Пункт 20-1 частини першої статті 7 Закону №1951-VIII передбачає що до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать: відомості про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (дата, номер, короткий зміст протоколу та/або постанови про адміністративне правопорушення).
Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.
Щодо порушення правил військового обліку.
З урахуванням вищевказаного, відповідач є органом ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та повинен забезпечувати актуалізацію його бази даних.
Диспозиція статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає адміністративну відповідальність саме за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку. Відповідно до частини 3 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів - призовники, військовозобов`язані та резервісти за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття або недбале зберігання військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.
Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.
Порушення норм процесуального права, недотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення суб`єктом владних повноважень при складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання адміністративної відповідальності особи, яка вчинила правопорушення.
При відкритті провадження у справі судом витребувано у відповідача вичерпні відомості, а також засвідчені належним чином копії підтверджуючих документів, на підставі яких у військово-обліковому документі «Резерв+» позивача наявна позначка «порушення правил військового обліку» та щодо перебування ОСОБА_1 у розшуку, а також засвідчені належним чином копії підтверджуючих документів (протоколи, постанови і тд).
На вимогу суду такі документи відповідачем не надано.
Таким чином, відповідач забезпечив наявність щодо позивача в його військово-обліковому документі відмітки про порушення правил військового обліку, однак до адміністративної відповідальності позивач не притягався, відповідні докази відповідачем не надано ані на підтвердження правомірності своїх дії згідно ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, ані в зв`язку з їх витребуванням судом, що свідчить про те, що таких доказів не існує.
Суд зазначає, що вищевикладене нормативно-правове обґрунтування пов`язує можливість існування відомостей у військово-обліковому документі про порушення правил військового обліку лише з притягненням особи до відповідальності.
Відтак, суд вважає, що внесення до Реєстру відомостей про порушення правил військового обліку без законних на те підстав, а саме, за відсутності факту притягнення позивача до адміністративної відповідальності, призводить до порушення прав позивача.
За наведеного правового регулювання та встановлених обставин справи, суд приходить висновку, що оскільки відсутній факт притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відтак відомості до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про порушення військового обліку відносно нього внесені безпідставно.
Тотожне за змістом правозастосування здійснене Третім апеляційним адміністративним судом у постановах від 14.10.2025 року у справі № 340/1860/25.
Суд зауважує, що розшукування позивача є наслідком обліку позивача як такого, що порушив правила військового обліку, в зв`язку з чим задоволення вимог в цій частині є передчасним.
Щодо відображення відомостей про результати ВЛК.
У відзиві відповідач однозначно вказав: Останній раз проходив медичний огляд 01.07.2022 року, був визнаний за графою ІІІ розкладу хвороб Положення про військоволікарську експертизу в Збройних Силах України затвердженого Наказом Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008, - непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку (протокол №105/491 від 01.07.2022 року).
Таким чином, в межах даної справи йдеться про єдину ВЛК позивача від 01.07.2022 року. Її результатом не є встановлення позивачу того статусу придатності, який відображається в його військово-обліковому документі в електронній формі «Резерв+».
Доводи відповідача про те, що встановлений позивачу статус (непридатний до військової служби) підлягав затвердженню і тд, могли б мати значення, якби цей позов було подано щодо бездіяльності в частині невнесення відомостей до державного реєстру про статус «непридатний до військового обліку».
Однак, цей позов подано в зв`язку з тим, що в державному реєстрі щодо позивача відображено статус «непридатний в мирний час, обмежено придатний у воєнний час».
Суд зауважує, що довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 11.07.2023 року у справі №813/2901/18.
Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 19.01.2023 року у справі №520/6006/21.
У спорах правомірності рішень чи діянь тягар доказування покладається саме на суб`єкта владних повноважень, а не на позивача.
На сьогодні у праві існують три основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt) та у справах, де суб`єкт владних повноважень доводить правомірність своїх рішень, що передбачають втручання у власність або діяльність суб`єкта приватного права (зокрема, притягнення його до відповідальності), подані таким суб`єктом владних повноважень докази, за загальним правилом, повинні відповідати критерію «поза розумним сумнівом».
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 19.01.2023 року у справі №520/6006/21.
Відповідно, в цій справі на відповідача покладено тягар доказування правомірності своєї поведінки, при цьому застосовується стандарт доказування «поза розумним сумнівом».
Отже, в даному спорі відповідач мав доводити не відсутність у позивача статусу «непридатний до військової служби», а правомірність встановлення позивачу статусу «непридатний в мирний час, обмежено придатний у воєнний час».
Для підтвердження правомірності встановлення такого статусу відповідач мав, наприклад, надати результати ВЛК, яким позивачу було б встановлено відповідний ступінь придатності.
Водночас, за результатом судового розгляду судом встановлено, що стосовно позивача не проводилась ВЛК, за результатом якої позивачу було б встановлено ступінь придатності до військової служби «непридатний в мирний час, обмежено придатний у воєнний час».
Якщо такої ВЛК не було, то відображення такого статусу є необґрунтованим, оскільки не має будь-яких підстав.
Щодо доводів відповідача про обсяг його повноважень суд констатує безпідставність таких доводів, оскільки відповідач не врахував, що в даній справі не йдеться про «скасування» будь-якого рішення ВЛК. Спір стосується лише належності відображення в державному реєстрі ступеня придатності позивача згідно ВЛК. Встановлено, що така ВЛК була лише одна 01.07.2022 року.
Оскільки така ВЛК не приймала рішення про те, що позивач є «непридатний в мирний час, обмежено придатний у воєнний час», відповідний статус встановлено протиправно, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Водночас, дійсно згідно п. 22.3. розділу ІІ Положення №402 в редакції станом на 01.07.2022 року постанови ВЛК, які не підлягають затвердженню (контролю) штатною ВЛК, оформляються в день медичного огляду і видаються на руки особі, що пройшла медичний огляд, або в установленому порядку направляються у військову частину. Свідоцтво про хворобу (довідка ВЛК) з постановою, які підлягають затвердженню (контролю) штатною ВЛК, направляються на затвердження (контроль) не пізніше 5-денного терміну після медичного огляду. Свідоцтво про хворобу, довідка ВЛК із затвердженою постановою не пізніше ніж через два дні після їх затвердження та одержання із штатної ВЛК висилаються командиру військової частини, у якій проходить службу військовослужбовець, що пройшов медичний огляд, або начальнику, який направив його на медичний огляд, або видаються на руки представникам військових частин за наявності у них підтверджуючих документів.
Отже, необґрунтованими також є доводи позивача про те, що наявні правові підстави для внесення в державний реєстр відомостей про його непридатність до військової служби.
І позивач, і відповідач не врахували, що відомості державного реєстру в будь-якому разі мають похідний характер від результатів ВЛК. Як наслідок, в державному реєстрі можуть перебувати лише ті відомості, які походять від реально існуючого та належним чином оформленого результату ВЛК позивача.
В юридичній ситуації позивача відомості в державному реєстрі наразі є недостовірними, однак і підстави для внесення тих відомостей, про які просив позивач, відсутні.
Отже, в цій частині в задоволенні позову належить відмовити.
Щодо повноважень відповідача видалити недостовірні відомості суд зазначає наступне.
За п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону №1951-VIII до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно п. 17-1 ч. 1 ст. 7 Закону №1951-VIII до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать відомості про результати медичних оглядів, що проводяться з метою визначення придатності до виконання військового обов`язку.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 14 Закону №1951-VIII ведення Реєстру включає внесення змін до персональних та службових даних призовників, військовозобов`язаних, резервістів на підставі відомостей органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, закладів освіти незалежно від підпорядкування і форми власності, а також відомостей, що подаються органу ведення Реєстру призовниками, військовозобов`язаними, резервістами.
Частиною 5 ст. 5 Закону №1951-VIII встановлено, що органами ведення Реєстру є Міністерство оборони України, районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, центри рекрутингу Збройних Сил України, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України.
Отже, результати ВЛК позивача є відомостями, які відображаються в Реєстрі.
При цьому ведення реєстру включає в себе зміну таких відомостей. Відповідач в свою чергу як ТЦК та СП є органом ведення реєстру, тобто уповноважений змінити такі відомості.
Суд повторює, що в даному спорі йдеться не про те, яким є дійсний ступінь придатності позивача, а про те, які відомості можуть або не можуть бути відображені в державному реєстрі.
Оскільки позивача не визнано обмежено придатним, такі відомості існувати не можуть. Разом з цим, оскільки належної правової підстави для внесення відомостей про непридатність позивача також немає, відомості про таку непридатність теж не можуть існувати в державному реєстрі.
Як наслідок, цим рішенням лише вирішено питання щодо усунення відомостей про неналежний ступінь позивача.
За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд зазначає, що задовольняє частково позовні вимоги за змістом, однак приводиться їх у відповідність до вимог законодавства з метою забезпечення ефективного захисту прав позивача.
Щодо розподілу судових витрат.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір позивач звільнений від сплати судового збору. Отже, сплачений судовий збір не може бути стягнутий з відповідача, однак може бути повернутий позивачу за його клопотанням у відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про порушення правил військового обліку ОСОБА_1 .
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів дані про порушення правил військового обліку ОСОБА_1 .
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про результат медичного огляду ОСОБА_1 01.07.2022 року як встановлення ступеня придатності до військової служби «непридатний в мирний час, обмежено придатний у воєнний час».
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів дані про результат медичного огляду ОСОБА_1 01.07.2022 року як встановлення ступеня придатності до військової служби «непридатний в мирний час, обмежено придатний у воєнний час»
В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснювався.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко