Справа № 240/15123/20
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2026-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про повернення касаційної скарги

27 січня 2026 року

м. Київ

справа № 240/15123/20

адміністративне провадження № К/990/1759/26

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Кравчука В.М.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області

на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року (колегія у складі суддів Сапальової Т.В., Шидловського В.Б., Капустинського М.М.)

у справі № 240/15123/20

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області

про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - ГУ ПФ України в Житомирській області, відповідач, скаржник), в якому просила:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо виплати з 01січня 2018 року пенсії в розмірі 70% основного розміру пенсії замість встановлених раніше 89%;

- зобов`язати ГУ ПФ України в Житомирській області нарахувати та проводити виплату пенсії з 01.01.2018 в повному обсязі, з урахуванням основного розміру пенсії 89% від відповідних сум грошового забезпечення, як було встановлено раніше під час призначення (перерахунку) пенсії.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 17.11.2020 позов задоволено. Визнано протиправними дії ГУ ПФ України в Житомирській області щодо зменшення основного розміру пенсії ОСОБА_2 з 89 до 70 відсотків грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2018.

Зобов`язано ГУ ПФ України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з 01.01.2018 із збереженням основного розміру пенсії - 89 відсотків сум грошового забезпечення, з урахуванням раніше проведених виплат.

Надалі представник позивачки звернувся до суду із заявою про заміну сторони (стягувача) у виконавчому провадженні в порядку ст. 379 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 02.06.2025 відмовлено у задоволенні вказаної заяви.

Сьомий апеляційний адміністративний суд постановою від 17.12.2025, задовольнивши апеляційну скаргу позивачки, скасував зазначену ухвалу суду першої інстанції від 02.06.2025 та ухвалив нове рішення про задоволення заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні.

12.01.2026 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга відповідача, в якій останній просив скасувати постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2025, а натомість залишити в силі ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 02.06.2025.

Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, Суд виходить з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Статтею 328 КАС України передбачено право на касаційне оскарження.

За змістом частини першої зазначеної статті Кодексу учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 328 КАС України в касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3, 4, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

При цьому, в останньому абзаці цієї ж частини ст. 328 КАС України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Стаття 330 КАС України містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги.

Так, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Цим же пунктом встановлено, що у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене, зокрема, у частині другій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі наводиться обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Отже, зміст вказаних норм свідчить про те, що касаційна скарга повинна містити вказівки на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування, які, на думку скаржника, допущені судом (судами) при прийнятті рішення (рішень), а також аргументи в обґрунтування такої його позиції.

Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що така не містить належного обґрунтування, в чому саме полягало неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення ним процесуальних норм.

Фактично зміст доводів касаційної скарги зводиться до незгоди із прийнятим у цій справі судовим рішенням, а тому така скарга не містить належних мотивів щодо підстав касаційного оскарження.

При цьому посилання скаржника на неврахування апеляційним судом висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 14.05.2021 у справі № 1.380.2019.002606, від 05.07.2021 у справі № 2-а-2691/2009, від 15.11.2021 у справі № 340/5543/20, є безпідставним, оскільки зазначені рішення постановлені за відмінних правовідносин та/або за інших фактичних обставин. Отже, оскільки правовідносини, які склалися між сторонами у справі, яка розглядається, відрізняються від правовідносин у вказаних вище справах, то наведені у них висновки не можуть бути застосовані у цій справі.

У взаємозв`язку з цим слід зазначати, що суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (ч. 3 ст. 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (ч. 1 ст. 341 КАС України).

У той же час відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Таким чином, касаційна скарга ГУ ПФ України в Житомирській області підлягає поверненню як така, що не містить належних обґрунтувань щодо підстав касаційного оскарження.

Згідно з п. 4 ч. 5 ст. 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Керуючись ст.ст. 328, 330, 332, 359 КАС України, Верховний Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Повернути Головному управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області касаційну скаргу на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року у справі № 240/15123/20.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не перешкоджає особі, яка її подала, реалізувати право на повторне звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач В.М. Кравчук