Справа № 160/31268/24
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2026-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Царікової О.В.,
25.11.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, в якому позивач просить:
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскарженим рішенням до нього застосовані штрафні санкції, на підставі ст.265 КЗпП України, за порушення вимог законодавства про працю в частині допущення працівника до роботи без укладення трудового договору (контракту). Неправомірність застосування штрафних санкцій пов`язував з тим, що відповідачем, при винесенні оскаржуваної постанови, не було враховано, що 09.04.2024 між роботодавцем - ФОП ОСОБА_1 та працівником ОСОБА_2 було укладено Трудовий договір між працівником і фізичною особо-підприємцем. Крім того, 09.04.2024 позивачем прийнято наказ № 8 Про прийняття на роботу ОСОБА_2 , відповідно до якого з 10.04.2024 ОСОБА_2 прийнято на посаду продавця за основним місцем роботи з посадовим окладом 8000,00 грн. на місяць. З наказом про прийняття на роботу працівник був ознайомлений, про що свідчить підпис ОСОБА_2 у наказі. Позивач не був присутній під час проведення податкової перевірки за адресою: АДРЕСА_2 . Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області будь-які письмові запити або вимоги про надання копії трудового договору укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на адресу позивача не направлялись. Будь-які пояснення ОСОБА_2 , в яких остання би вказувала, що станом на момент проведення перевірки вона була неналежно оформленим працівником відсутні. Пояснення від роботодавця - ФОП ОСОБА_1 стосовно укладеного трудового договору з працівником Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області взагалі не запитувались. Обставини укладання трудового договору між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не були перевірені ні Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області під час проведення податкової перевірки, ні Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці під час здійснення провадження у справі про порушення трудового законодавства. Відсутність повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу не свідчить про те, що між працівником та роботодавцем не оформлено трудовий договір, оскільки законодавець не пов`язує чинність трудового договору із наявністю відповідного повідомлення. Крім того позивач зазначив, що відповідач не запрошував його на розгляд справи про накладення штрафу, чим позбавив можливості надати пояснення та докази по суті акту ДПС. Також, за позицією позивача, застосування спірних штрафних санкцій не відповідає ч.3 ст.16 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.12.2024 відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
11.02.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від позивача через систему Електронний суд найшло клопотання про зупинення провадження у справі (вх. №6861/25).
Ухвалою суду продовжено строк розгляду справи до 28.01.2026.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 09.04.2024 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі роботодавець) та ОСОБА_2 (працівник) укладено трудовий договір б/н (далі договір).
Роботодавець зобов`язується прийняти Працівника на посаду продавця для виконання обов`язків, пов`язаних з продажем товарів, забезпечити умови праці, передбачені трудовим законодавством України та іншими нормативними правовими актами, що містять норми трудового права, та цим договором, своєчасно і в повному обсязі виплачувати Працівникові заробітну плату, а Працівник зобов`язується особисто виконувати функції продавця, дотримуватися Правил внутрішнього трудового розпорядку, які діють у Роботодавця (п.1.1 Договору).
Договір набирає чинності з дня його укладення Працівником і Роботодавцем (або з дня фактичного допущення Працівника до роботи з відома або за дорученням Роботодавця або його представника) (п.2.1 Договору).
Дата початку роботи: « 10» квітня 2024 р. (п.2.2 Договору).
Договір укладено на невизначений термін (п.2.3 Договору).
За виконання трудових обов`язків Працівникові встановлюється посадовий оклад у розмірі 8000,00 (вісім тисяч) гривень на місяць (п.5.1 Договору).
Працівнику встановлюється 5-денний робочий тиждень з двома вихідними днями (субота та неділя). Тривалість робочого тижня становить 40 годин. Режим роботи протягом робочого дня - з 09:00 до 18:00 з перервою на обід на одну годину з 13:00 до 14:00 (п.6.1 Договору).
10.04.2024 наказом №8 від 09.04.2024 ОСОБА_2 було прийнято на посаду продавця за основним місцем роботи з посадовим окладом 8000,00 грн. на місяць.
22.04.2024 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області за результатами податкової перевірки ФОП ОСОБА_1 складено Акт № 1090/04-36-09-04/ НОМЕР_1 про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні виробництва, оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним.
Згідно Акту перевірки у період з 11.04.2024 по 19.04.2024 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області проведено перевірку господарської одиниці, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_1
Не погоджуючись із вищевказаною постановою про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.259 Кодексів Законів про працю України (далі - КЗпК України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
На виконання вимог частини першої статті 259 КЗпП України постановою від 21.08.2019 №823 (далі Постанова №823) Кабінет Міністрів України затвердив Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який визначав процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування).
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2021 у справі №640/17424/19, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021, було визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823 Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Станом на момент виникнення спірних правовідносин порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю чинним законодавством не визначений.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Підпунктом 4 пункту 4 цього Положення передбачено, що Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 7 Положення).

Кабінетом Міністрів України згідно з пунктом 1 постанови від 12 січня 2022 року № 14 Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці (далі Постанова № 14) постановлено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань праці, зокрема, Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області, та утворити як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Державної служби з питань праці.

Підпунктом 1 пункту 3 Постанови № 14 визначено, що територіальні органи Державної служби з питань праці, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням міжрегіональних органів Державної служби з питань праці і прийняттям рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною службою з питань праці після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань даних про міжрегіональні територіальні органи Державної служби з питань праці, що утворені згідно пунктом 2 цієї постанови, затвердження положень про них, структуру, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій.

Підпунктом 3 пункту 3 Постанови №14 установлено, що міжрегіональні територіальні органи Державної служби з питань праці, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови, виконують завдання і функції територіальних органів Державної служби з питань праці, які ліквідуються згідно з пунктом 1, а саме: Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці - завдання і функції Управління Держпраці у Кіровоградській області, Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, Головного управління Держпраці у Запорізькій області; Державною службою з питань праці наказом № 232 від 02.12.2022 прийнято рішення про можливість забезпечення Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби України з питань праці повноважень та виконання функцій, визначених Положенням про Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці від 23.09. 2022 № 167. У зв`язку з цим, Державною службою України з питань праці наказано припинити здійснення повноважень та виконання функцій Головному управлінню Держпраці у Дніпропетровській області з 05.12.2022.

Отже, повноваження та функції Головного управління за постановою Кабінету Міністрів України від 12 січня 2022 року № 14 передані Південно-Східному міжрегіональному управлінню Державної служби України з питань праці.

Відповідач є уповноваженим суб`єктом здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням суб`єктами господарювання законодавства про працю.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У статті 1 Закону України Про охорону праці визначено, що працівник - це особа, яка працює на підприємстві, в організації, установі та виконує обов`язки або функції згідно з трудовим договором (контрактом).

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 50 Закону України Про зайнятість населення роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено КЗпП України.

Визначення трудового договору міститься у частині першій статті 21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Таким чином, відповідальність за вказаною статтею настає у разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору.

Підставою для застосування до фізичної особи-підприємця штрафу відповідно до статті 265 КЗпП України є фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі Порядок №509), який визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами третьою - сьомою статті 53 Закону України Про зайнятість населення (далі - штрафи).

Відповідно до п.6 Порядку (в редакції на час прийняття) про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Згідно із п.7 Порядку (в тій же редакції) справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Таким чином, право суб`єкта господарювання або роботодавця буди присутнім при розгляді справи кореспондується з обов`язком органу державного контролю повідомити суб`єкта господарювання або роботодавця про розгляд справи. При цьому, справу може бути розглянуто без участі суб`єкта господарювання або роботодавця виключно за умови коли їх було проінформовано про розгляд справи.

В подальшому, до постанови КМУ №509 були внесені зміни постановою КМУ №823 від 21.08.2019. Внесені зміни не визначали обов`язку органу державного контролю у завчасному повідомленні суб`єкта господарювання про розгляд справи про притягнення його до відповідальності.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року по справі №640/17424/19, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021, постанову КМУ №823 визнано протиправною та нечинною.

Отже, у зв`язку з набранням законної сили рішенням у справі №640/17424/19, діє редакція постанови КМУ №509 до внесення змін постановою КМУ №823.

Таким чином, на час прийняття спірних рішень відповідач мав обов`язок повідомити позивача про розгляд справи. І лише за умови виконання такого обов`язку відповідач міг розглянути справу за відсутності позивача, якщо б від нього не надійшло обгрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

У спірному випадку запрошення на розгляд справи про накладення штрафу позивачу направлено 30.05.2024. Згідно треку поштового відправлення 338, відправлення не було вручено під час доставки. При цьому, у зв`язку з неврученням поштового відправлення воно було повернуто відповідачу 04.06.2024. В той час, як справа про накладення штрафу була розглянута відповідачем 25.06.2024.

Отже, на час розгляду справи у відповідача була відсутня інформація про повідомлення позивача про розгляд справи чи про неповідомлення позивача та з яких причин. Натомість, за відсутності вказаної інформації справа була розглянута відповідачем.

Таким чином, враховуючи імперативні приписи Порядку №509 щодо можливості розгляду справи без участі суб`єкта господарювання або роботодавця виключно за умови коли їх було проінформовано про розгляд справи, суд приходить до висновку про те, що рішення відповідача про застосування штрафних санкцій прийняті з порушенням прав позивача бути присутнім під час розгляду справи і, відповідно, з порушенням його права на участь у процесі прийняття рішення. Тобто, таке рішення суб`єкта владних повноважень не відповідає критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єкта владних повноважень та які визначені п.9 ч.2 ст.2 КАС України, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, і ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивача щодо протиправності постанови про накладення штрафу, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з вимог вищенаведеного чинного законодавства України та обставин, встановлених в ході розгляду справи.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 2646,72 грн., що документально підтверджується платіжною інструкцією №0.0..1 від 23.11.2024.

Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 2646,72 грн. підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (49064, м. Дніпро, вул. Коксохімічна, 1; ) про визнання протиправною та скасування постанови, задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці () про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №1064/04-36-09-03//ДПС/ТД-ФС від 25.06.2024, згідно з якою на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) накладено штраф у розмірі 240000,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (49064, м. Дніпро, вул. Коксохімічна, 1; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2646 (дві тисячі шістсот сорок шість) грн. 72 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 28.01.2026.

Суддя О.В. Царікова