Справа № 320/8895/24
Суддя: Жук Р.В.
Дата ухвалення: 2026-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2026 року м. Київ справа №320/8895/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жука Р.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом Громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1

до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у

м. Києві та Київській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог.

До Київського окружного адміністративного суду звернувся громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, в якому просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 16.01.2024 № 0525/05 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким скасовано дозвіл на імміграцію від 23.09.2023 № 8451 на підставі пунктів 3, 4 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію»;

2) зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області поновити дію посвідки на постійне проживання від 13.10.2023 № 900086528, дата закінчення строку дії 13.10.2033.

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що перебуваючи на території України не порушував ані адміністративного, ані кримінального законодавства. На переконання позивача, подання Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України базується на неперевіреній інформації, відтак рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну, прийняте відповідачем, є протиправним та не обґрунтованим.

Рішення від 16.01.2024 № 0525/05 не містить обґрунтованих посилань на докази того, що дії позивача становлять загрозу національній безпеці України та/або громадському порядку в Україні, відповідно до статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому стверджує про правомірність прийнятого ним рішення та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. У відзиві на позовну заяву, як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, представник відповідача посилається на отриману інформацію від Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо позивача, яка вказує на те, що дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні.

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи, інші процесуальні дій у справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.03.2024 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

26.03.2024 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Також, 26.03.2024 до суду від відповідача надійшла заява про залучення Управління стратегічних розслідувань в місті Києві Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову.

В обґрунтування вказаної заяви зазначено, що у спірних правовідносинах питання про скасування позивачу дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні ініційоване Управлінням стратегічних розслідувань в місті Києві Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України.

Відповідно до частини 2 статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.

Дослідивши матеріали справи, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання та залучення Управлінням стратегічних розслідувань в місті Києві Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з частиною другою статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З урахуванням викладеного, керуючись положеннями частини другої статті 262 КАС України наявні підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження.

ІV. Обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши подані документи, з`ясувавши зміст спірних правовідносин з урахуванням доказів, судом встановлені відповідні обставини.

ОСОБА_1 є громадянином Азербайджанської Республіки, що підтверджується копією паспорта НОМЕР_1 від 14.03.2020.

17.09.2020 позивач уклав шлюб із громадянкою України ОСОБА_3 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 , видане Дарницьким районним в м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)).

Рішенням від 26.09.2023 Центральним міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві та Київській області прийнято рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну позивачу. ОСОБА_1 документовано посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_3 , дійсною до 13.10.2033.

У подальшому, 31.01.2024 представник позивача звернувся до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області із адвокатським запитом щодо надання інформації про визнання недійсною посвідки на постійне проживання.

Листом від 07.02.2024 Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області надало відповідь на адвокатський запит, до якого долучено висновок за результатами розгляду подання про скасування дозволу на імміграцію в Україні громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 від 16.01.2024, рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 16.01.2024 № 0525/05 на підставі пунктів 3, 4 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію», рішення про скасування посвідки на постійне проживання від 16.01.2024 № 9251/05/1.

Підставою скасування дозволу на імміграцію в України та посвідки на постійне проживання позивача вказано дії іммігранта, що становлять загрозу охороні громадянського порядку, а також охороні здоров`я, захист прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

З наданих на адвокатський запит документів позивачу стало відомо, що до відповідача надійшло подання Управління стратегічних розслідувань в м. Києві Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 18.12.2023 № 5912/55/125/01-23 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, посвідки на постійне проживання громадянину Азербайджанської Республіки Нагієву ОСОБА_4 .

У вказаному поданні йде мова про те, що позивач являється членом кримінального середовища та організованої злочинної групи, заснованої на етнічній основі, що діє на території м. Києва та України, який організовує, координує та матеріально забезпечує функціонування злочинної групи, що спеціалізується на вчиненні тяжких або особливо тяжких злочинів, та має значний вплив на криміногенну обстановку в м. Києві та Україні. Крім того, позивач прибув на територію України з метою вчинення протиправної діяльності, направленої на дестабілізацію громадського порядку в Україні, отримання та передачі інформації стосовно місць дислокації об`єктів критичної інфраструктури, військових та оборонних об`єктів, організації масових протестів та заколотів, які можуть призвести до підриву державності, та направлені на повалення державного ладу України.

Також у зазначеному поданні Управління стратегічних розслідувань в м. Києві Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України вказає, що у ході проведення оперативно-розшукової діяльності встановлено, що позивач має намір отримувати інформацію з різних регіонів України, з метою подальшого передання особам, які мають зв`язок з представниками розвідувальних підрозділів російської федерації, відносно місць дислокації об`єктів критичної інфраструктури, військових та оборонних об`єктів.

Саме зазначені в поданні обставини лягли в основу висновку та прийняття оскаржуваного рішення від 16.01.2024 № 0525/05 про скасування дозволу на імміграцію в Україну.

Не погоджуючись із спірним рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з метою захисту своїх порушених прав та охоронюваних інтересів із вказаним позовом до суду.

V. Оцінка суду.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, наведеними учасниками справи, суд дійшов наступних висновків.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов`язки, що і громадяни України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 22.09.2011 № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон №3773 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно із частиною першою статті 3 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до частини першої статті 4 Закону № 3773-VI іммігрувати в Україну на постійне проживання.

У той же час, умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначає Закон України від 07.06.2021 № 2491-III «Про імміграцію» (далі Закон № 2491-III у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 1 вказаного Закону визначено, що імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (стаття 3 Закону № 2491-III).

Згідно із частиною першою статті 4 Закону № 2491-III дозвіл на імміграцію надається іммігрантам, категорії яких визначені в частинах другій і третій цієї статті. У разі масового прибуття іммігрантів в Україну для державного регулювання процесу імміграції за поданням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Кабінетом Міністрів України встановлюється квота імміграції у визначеному ним порядку.

Пунктом 1 частини третьої статті 4 Закону № 2491-III регламентовано, що дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 9 Закону № 2491-III заяви про надання дозволу на імміграцію подаються особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

У той же час, частиною першою статті 12 Закону № 2491-III встановлено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність, або документів, які не підтверджують наявність підстав для отримання дозволу на імміграцію, передбачених статтею 4 цього Закону, або на підставі документів, які підтверджують факт перебування у шлюбі, який за рішенням суду визнано недійсним у разі його фіктивності;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

5-1) іммігрант звернувся із заявою про скасування дозволу на імміграцію (крім осіб, яким відповідно до частин другої і третьої статті 22 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» виїзд з України не дозволяється);

5-2) іммігрант набув громадянство України. На таких осіб не поширюються вимоги статті 13 цього Закону, крім вилучення посвідки на постійне проживання;

5-3) іммігрантом отримано дозвіл на імміграцію на підставі пункту 1 частини третьої статті 4 цього Закону, якщо рішенням суду, яке набрало законної сили, його позбавлено батьківських прав стосовно дитини, яка є громадянином України;

5-4) іммігрантом отримано дозвіл на імміграцію на підставі пункту 2 частини третьої статті 4 цього Закону, якщо рішенням суду, яке набрало законної сили, його звільнено від повноважень опікуна чи піклувальника громадянина України у разі невиконання ним своїх обов`язків, порушення прав підопічного, а також у разі поміщення підопічного до закладу освіти, закладу охорони здоров`я або закладу соціального захисту;

5-5) іммігранта затримано під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України чи порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України або виїзду з неї;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2022 № 1983 затверджено Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі Порядок № 1983, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію.

Відповідно до пункту 9 Порядку № 1983 МВС, органи Національної поліції, СБУ та її регіональні органи, Держприкордонслужба відповідно до компетенції вживають у місячний строк за зверненням ДМС, її територіальних органів та територіальних підрозділів заходів:

до виявлення серед осіб, які подали заяву про надання дозволу на імміграцію, таких, яким дозвіл на імміграцію не може бути наданий відповідно до статті 10 Закону України «Про імміграцію»;

до встановлення відомостей, що можуть бути підставою для скасування дозволу на імміграцію згідно із статтею 12 Закону України «Про імміграцію».

Інші центральні органи виконавчої влади відповідно до своєї компетенції у разі порушення клопотання про надання дозволу на імміграцію особам, імміграція яких становить державний інтерес, розглядають його у місячний термін і у разі позитивного висновку надсилають в електронній формі через систему електронного документообігу з накладенням кваліфікованого електронного підпису подання центрального органу виконавчої влади на ім`я Голови ДМС про те, що імміграція особи становить державний інтерес для України.

Згідно з пунктом 21 Порядку № 1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, функціональні підрозділи Центрального управління СБУ, органи військової контррозвідки СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

В силу вимог абзацу 2 пункту 22 Порядку № 1983 у разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

За правилами пунктів 23-24 Порядку № 1983 ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також у разі необхідності запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію.

Копія рішення про скасування дозволу на імміграцію видається не пізніше як у тижневий строк з дня його прийняття особі, стосовно якої прийнято таке рішення, під розписку чи надсилається рекомендованим листом.

Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України «Про імміграцію». Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

Аналізуючи наведені положення Закону № 2491-III у взаємозв`язку із приписами Порядку № 1983, суд доходить висновку, що органам Національної поліції надано повноваження вживати заходів із забезпечення виконання законодавства про імміграцію шляхом порушення питання про скасування дозволу на імміграцію шляхом подання до органів ДМС обґрунтованого подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону № 2491-III.

Судом встановлено, що спірне рішення прийнято відповідачем на підставі подання Управління стратегічних розслідувань в м. Києві Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, керуючись пунктами 3, 4 частини першої статті 12 Закону № 2491-III.

Матеріали справи свідчать, що Управління стратегічних розслідувань в м. Києві Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України та Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області дійшли висновку про те, що дії позивача становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні, а скасування дозволу на імміграцію є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Досліджуючи зміст подання, суд звертає увагу на те, що останнє не містить в собі жодних конкретних та об`єктивних даних, які б підтверджували обставини, викладені в ньому.

Суд наголошує, що у поданні зазначено про те, що позивач прибув на територію України з метою вчинення протиправної діяльності, направленої на дестабілізацію громадського порядку в Україні, отримання та передачі інформації стосовно місць дислокації об`єктів критичної інфраструктури, військових та оборонних об`єктів, організації масових протестів та заколотів, які можуть призвести до підриву державності, та направлені на повалення державного ладу України.

Разом з тим, слід відмітити, що позивач проживає на території України з 2016 року та до моменту складання подання (2023 рік) минуло 7 років. Матеріали справи не містять в собі жодних належних та достатніх доказів на підтвердження притягнення позивача у окреслений період до адміністративної чи кримінальної відповідальності, як не містить будь-якої конкретної інформації, в чому проявлені дії позивача, направлені на дестабілізацію громадського порядку в Україні, отримання та передачі інформації стосовно місць дислокації об`єктів критичної інфраструктури, військових та оборонних об`єктів, організації масових протестів та заколотів, які можуть призвести до підриву державності, та направлені на повалення державного ладу України.

Також станом на час вирішення даного спору по суті в матеріалах справи відсутнє судове рішення, яке б підтверджувало, що позивач несе загрозу громадському порядку або національній безпеці.

Суд не заперечує наявність у Департаменту повноважень здійснювати попереджувальні, профілактичні, превентивні заходи щодо унеможливлення скоєння злочинів на території України, однак чинним законодавством передбачено, що подання про скасування дозволу на імміграцію має бути обґрунтоване. Посилання виключно на наявність певної інформації, без підтвердження її належними та достатніми доказами, не може свідчити про наявність правових підстав для скасування дозволу на імміграцію у відповідності до пунктів 3, 4 частини першої статті 12 Закону № 2491-III.

Таким чином, як станом на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, так і станом на час вирішення спору по суті, у матеріалах справи відсутні належні та достатні докази щодо наявності правових підстав для застосування до позивача пунктів 3, 4 частини першої статті 12 Закону № 2491-III.

Як наслідок стверджувати про обґрунтованість рішення про скасування дозволу на імміграцію не вбачається за можливе.

Окрім цього, як вже було вказано судом вище, пунктом 23 Порядку № 1983 регламентовано, що ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також у разі необхідності запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

У Висновку відповідач вказав, що у ході розгляду подання установлено, що відсутня необхідність запрошувати іммігранта для надання пояснень, оскільки вони не матимуть значення для прийнятого остаточного рішення.

Разом з цим, відсутність необхідності запрошувати іммігранта для надання пояснень ані у висновку, ані у відзиві на позовну заяву нічим не обґрунтовано.

При цьому, суд враховує, що частиною другою статті 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Варто зазначити, що чинне національне законодавства не містить визначення поняття «громадський порядок», однак з аналізу нормативних актів випливає, що під громадським порядком розуміється сукупність суспільних відносин, що забезпечують нормальні умови життєдіяльності людини, діяльності підприємств, установ і організацій. Відповідачем, у свою чергу, не доведено належними та допустимими доказами, яким чином дії позивача можуть нашкодити нормальним умовам життєдіяльності інших людей.

Подібна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22.01.2020 у справі № 802/1439/17-а.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зважаючи на окреслені вище обставини, суд приходить до висновку, що спірне рішення не відповідає критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, з огляду на що підлягає скасуванню.

На підстав наведеного, суд вважає, що відповідачем також протиправно прийнято рішення про скасування посвідки на постійне проживання від 16.01.2024 № 9251/05/1 на підставі підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321, яким скасовано посвідку на постійне проживання № НОМЕР_3 .

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на вищевикладене, суд висновує, що у вимірі фактичних обставин, відповідачем не доведено, що скасування посвідки на постійне проживання є необхідним та пропорційним законній меті заходом, а відтак для відновлення та ефективного захисту прав позивача вважає доцільним вийти за межі позовних вимог та скасувати рішення від 16.01.2024 № 9251/05/1, як протиправне.

З огляду на зазначене, суд вважає, що право позивача підлягає відновленню шляхом скасування протиправних рішень та зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії. Саме такий судовий захист буде ефективним.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов належить задовольнити з виходом суду за межі позовних вимог, згідно частини другої статті 9 КАС України.

VI. Судові витрати.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

До позовної заяви позивачем додано докази сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн.

З огляду на задоволення позову та враховуючи приписи статті 139 КАС України, на користь позивача підлягають стягненню здійсненні ним судові витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, оскільки прийняте саме ним рішення призвело до виникнення спірних правовідносин.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов громадянина задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 16.01.2024 № 0525/05 про скасування дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким скасовано дозвіл на імміграцію від 23.09.2023 № 8451 на підставі пунктів 3, 4 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію».

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 16.01.2024 № 9251/05/1 про скасування посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 від 13.10.2023 № 900086528.

4. Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області поновити ОСОБА_1 дію посвідки на постійне проживання від 13.10.2023 № НОМЕР_3 , дата закінчення строку дії 13.10.2033.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-а, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жук Р.В.