Справа № 160/1356/25
Суддя: Діска А.Б.
Дата ухвалення: 2026-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2026 року №160/1356/25

Київський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючої - судді Діски А.Б.,

суддів: Жукової Є.О., Кочанової П. В.,

за участі секретаря судового засідання Мирончук Д. Р.,

представників позивача Горбенко І. В., Нікульнікової В. В.,

представника відповідача Скок Л. А.,

представника третьої особи Паньківа В. В.,

розглянувши в приміщенні суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Громадської організації «Міжрегіональне бюро екологічного захисту» до Кабінету Міністрів України, треті особи: Міністерство розвитку громад та територій України, Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України, Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України, Державне агентство водних ресурсів України про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулася Громадська організація «Міжрегіональне бюро екологічного захисту» (далі також позивач) з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України (далі також відповідач), в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позивних вимог, просить суд:

- визнати пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 22.11.2024 № 1333 протиправним та нечинним;

- визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України, яка полягає у тривалому (понад 20 років) невиконанні постанови Верховної Ради України від 12.07.2001 № 2661-ІІІ «Про надзвичайну ситуацію, що склалася в Широківському районі Дніпропетровської області у зв`язку із зсувом Інгулецького хвостосховища та стан дотримання вимог чинного законодавства щодо відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва і забезпечення гарантій прав власників землі та землекористувачів, пов`язаних з вилученням у них земельних ділянок» в частині невжиття заходів, які стосуються забезпечення виділення коштів на переселення жителів села Новоселівка Широківського (з 2021 року Криворізький) району Дніпропетровської області.

- зобов`язати суб`єкт владних повноважень з урахуванням того, що пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22.11.2024 № 1333 уже виділено кошти, з метою забезпечення населення м. Кривий Ріг сталим питним водопостачанням та безперервним наповненням Південного водосховища надати матеріальну та іншу допомогу Мінприроди (в частині проведення державної екологічної експертизи / оцінки впливу на довкілля), Мінекономрозвитку, Держекоінспекції, Держводагентству, Держгеонадрам, ДСНС, Держпродспоживслужбі, Держпраці, МОЗ, науковим установам, НАН України, ДП «Укрудпром» асоціації «Укррудпром», гірничорудним підприємствам Кривбасу, виконкомам Криворізької міської та Новолатівської сільської рад, Дніпропетровській обласній державній адміністрації, ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», ПАТ «Кривбасзалізрудком», ПРАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», ПАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА», ТОВ «Терра Консалтинг», ДП «Кривбасшахтозакриття», КП «Кривбасводоканал» на реалізацію заходів, передбачених пунктами 1.1 і 5.6 затвердженого наказом Мінекономіки та Мінприроди від 08.11.2017 № 1622/405 плану заходів щодо поетапного зменшення обсягів скидання надлишків зворотних вод у р. Інгулець, поліпшення якості води у басейні зазначеної річки, Карачунівському водосховищі, водозаборі Інгулецької зрошувальної системи до 2025 року, та пунктами 1, 2, 7-16, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 20.12.2021 № 1802-р плану заходів з управління шахтними водами Кривбасу, що спрямовані на забезпечення діяльності з акумуляції та скидання надлишків шахтних вод у період розроблення та реалізації проекту управління шахтними водами Кривбасу, і виконання покладеного на нього постановою Верховної Ради України від 12.07.2001 № 2661-ІІІ обов`язку забезпечити переселення жителів села Новоселівка Криворізького (раніше Широківського) району Дніпропетровської області з зони надзвичайної екологічної ситуації, обумовленої у тому числі щорічним з 1999 року скиданням надлишків зворотних вод гірничорудних підприємств Кривбасу у відповідності до розпоряджень Уряду.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що держава відповідно до статті 16 Конституції України зобов`язана забезпечувати екологічну безпеку та екологічну рівновагу, а громадянам гарантується право на безпечне для життя і здоров`я довкілля. При цьому позивач наголошує, що право громадськості на доступ до екологічної інформації, участь у прийнятті екологічно значущих рішень та доступ до правосуддя закріплені на міжнародному рівні Орхуською конвенцією, ратифікованою Україною Законом № 832-XIV від 06.07.1999, а її положення є нормами прямої дії та підлягають безпосередньому застосуванню судами. Зокрема, частина третя статті 9 Конвенції гарантує представникам громадськості право оскаржувати в адміністративному та судовому порядку дії або бездіяльність державних органів і приватних осіб, якщо вони порушують національне законодавство у сфері охорони довкілля. У цьому контексті позивач посилається на сформовану практику Верховного Суду (у тому числі Великої Палати) та практику ЄСПЛ, якими підкреслено неприпустимість вузького, формального тлумачення права на звернення до суду у справах щодо екологічної безпеки, оскільки ефективний захист довкілля має публічний інтерес і безпосередньо пов`язаний із базовими правами людини, включно з правом на життя.

Позивач додатково обґрунтовує належність свого процесуального статусу тим, що громадська організація «Міжрегіональне бюро екологічного захисту» є зареєстрованою юридичною особою, створеною громадянами України, та діє як правозахисна природоохоронна організація відповідно до Конституції України, Закону України «Про громадські об`єднання», Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» та Орхуської конвенції. Статутними положеннями організації прямо передбачено право здійснювати громадський контроль за дотриманням екологічного законодавства, брати участь у формуванні екологічної політики, звертатися до органів влади та інших суб`єктів із вимогами усунути порушення, а також ініціювати в адміністративному чи судовому порядку скасування протиправних актів, що стосуються розміщення/будівництва/експлуатації екологічно небезпечних об`єктів або діяльності, яка порушує права громадян на екологічну та санітарну безпеку.

Позивач зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 22.11.2024 № 1333 виділено 250 000 тис. грн з фонду ліквідації наслідків збройної агресії на бюджетну програму з реалізації експериментального проєкту з будівництва магістральних водогонів, а пунктом 3 цієї постанови внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 06.06.2023 № 566. Із змісту підпункту 3) пункту 2 змін випливає, що перелік об`єктів доповнено новим об`єктом - «Нове будівництво трубопроводу для скиду шахтних вод з балки Свистунова…», який передбачається передати до комунальної власності територіальної громади м. Кривого Рогу для забезпечення експлуатації. На думку позивача, цим Уряд фактично ухвалив рішення спрямувати державні кошти на створення інженерної інфраструктури, що є елементом процесу спеціального водокористування та забезпечує скидання високомінералізованих шахтних вод гірничорудних підприємств Кривбасу, а отже - обслуговує діяльність, яка вже має ознаки системного порушення природоохоронних вимог і створює/підтримує забруднення водного об`єкта.

Позивач підкреслює, що проблематика скидання шахтних вод у р. Інгулець є тривалою та має характер щорічного скидання надлишків зворотних вод щонайменше з 1999 року, що вплинуло на стан річки та територій, віднесених до зони надзвичайної екологічної ситуації, включно з необхідністю виконання державного обов`язку щодо переселення жителів с. Новоселівка. У зв`язку з цим існували та були затверджені державні планові документи: план заходів щодо поетапного зменшення обсягів скидання надлишків зворотних вод у р. Інгулець (наказ Мінекономіки та Мінприроди від 08.11.2017 № 1622/405) та план заходів з управління шахтними водами Кривбасу (розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.12.2021 № 1802-р). На переконання позивача, саме ці заходи мають фінансуватися як першочергові, оскільки вони спрямовані на системне вирішення екологічної проблеми (зменшення скидів, управління шахтними водами, виконання обов`язків держави щодо захисту населення), тоді як оскаржуване рішення фактично фінансує «перенесення точки скиду», не усуваючи причини забруднення.

Крім того, позивач наголошує на порушенні відповідачем процедур підготовки та ухвалення урядового акта. Зазначає, що постанова № 1333 не містить ані стисло сформульованої мети прийняття, ані посилання на акт законодавства, на виконання якого її видано, що суперечить вимогам Регламенту Кабінету Міністрів України та Правилам підготовки проєктів актів. З огляду на відсутність прозорого обґрунтування, 16.12.2024 позивач звернувся із запитом на публічну інформацію до Секретаріату Кабінету Міністрів України щодо документів, які були підставою для підготовки і ухвалення постанови № 1333, зокрема пропозицій органів влади, погоджень Міндовкілля і Держводагентства, пояснювальної записки, висновку Мін`юсту тощо. Надалі запит було переспрямовано за компетенцією, і отримані відповіді, на думку позивача, виявили істотні суперечності, а саме: Міндовкілля повідомило, що проєктні рішення щодо об`єкта трубопроводу для скиду шахтних вод з балки Свистунова до нього не надходили, тобто погодження уповноваженого органу фактично відсутнє, а розрахунок на узгодження в майбутньому не може легалізувати прийняття рішення про бюджетне фінансування та включення об`єкта до урядового переліку без належної екологічної оцінки і процедур.

Позивач також посилається на офіційну позицію Держводагентства, яке, хоч і не погоджує фінансування як таке, прямо вказало на системну природу забруднення: гірничорудні підприємства не забезпечують зниження мінералізації шахтних вод перед скиданням, як цього вимагає Водний кодекс України, а питання управління шахтними водами фактично не вирішене; до того ж не виконується план заходів з управління шахтними водами Кривбасу, затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1802-р. Також наголошує, що перенесення скиду за державні кошти нижче за течією не ліквідує проблему систематичного забруднення річки, а діяльність підприємств створює ризики невиконання Україною міжнародних зобов`язань (зокрема, щодо досягнення «доброго» стану вод за підходами Водної рамкової директиви ЄС і принципу «забруднювач платить»). Окремо позивач зазначає, що такі будівельні роботи мають проходити оцінку впливу на довкілля відповідно до Закону України «Про оцінку впливу на довкілля», а для подальшої експлуатації об`єкта власник буде зобов`язаний отримати дозвіл на спеціальне водокористування та дотримуватися нормативів гранично допустимого скидання.

Додатково позивач вказує, що обґрунтування необхідності виділення коштів у зв`язку зі знищенням Каховської ГЕС є недоведеним і таким, що не відповідає дійсним обставинам. Так державний екологічний контроль, проведений Держекоінспекцією Придніпровського округу за зверненнями позивача та повідомленнями через «ЕкоЗагрозу» і урядову «гарячу лінію», не підтвердив факту заподіяння шкоди довкіллю саме внаслідок надзвичайної ситуації/події/збройної агресії російської федерації у відповідній локації. На переконання позивача, це означає, що причинно-наслідковий зв`язок між руйнуванням Каховської ГЕС та необхідністю фінансування об`єкта «скиду шахтних вод» не доведено, а отже використання коштів фонду ліквідації наслідків збройної агресії для цілей, які фактично пов`язані з промисловою діяльністю водокористувачів-забруднювачів, є перекручуванням мети фонду.

Відтак, на думку позивача, пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України № 1333 є протиправним, оскільки спрямовує бюджетні кошти на інфраструктуру, що забезпечує/продовжує спеціальне водокористування та скид забруднених (високомінералізованих) шахтних вод без усунення причин забруднення та всупереч принципам екологічного права; прийнятий без належного дотримання регламентних і процедурних вимог, без прозорого обґрунтування мети та правової підстави, без реального аналізу механізмів вирішення проблеми; ухвалений передчасно за відсутності проектної документації та за наявності даних про відсутність погоджень/розгляду проектних рішень профільним органом у сфері довкілля; маскує системну екологічну проблему під наслідки збройної агресії, тоді як існують затверджені урядові плани, спрямовані на реальне зменшення скидів та управління шахтними водами, які мають пріоритетне значення для забезпечення екологічної безпеки.

У зв`язку з цим позивач просить суд визнати пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 22.11.2024 № 1333 протиправним та нечинним, а також зобов`язати Кабінет Міністрів України спрямувати кошти фонду на фінансування заходів, передбачених затвердженими державними планами щодо поетапного зменшення скидів у р. Інгулець та управління шахтними водами Кривбасу, а також виконання обов`язку держави щодо переселення жителів с. Новоселівка із зони надзвичайної екологічної ситуації.

До Київського окружного адміністративного суду надійшов відзив Кабінету Міністрів України, зі змісту якого вбачається, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом.

Кабінет Міністрів України наголошує, що відповідно до статей 113, 116, 117 Конституції України та Закону України «Про Кабінет Міністрів України» він є вищим органом виконавчої влади, здійснює державну політику у сферах бюджету, фінансів, соціального захисту, а також охорони природи, екологічної безпеки і природокористування та має право видавати постанови в межах компетенції. Відтак, прийняття постанови № 1333 розглядається Кабінетом Міністрів України як реалізація належних йому конституційних і законодавчих повноважень, а не вихід за межі компетенції.

Кабінет Міністрів України обґрунтовує законність фінансування тим, що Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прямо передбачає спрямування коштів фонду ліквідації наслідків збройної агресії на будівництво об`єктів інфраструктури, зокрема пов`язаних із централізованим водопостачанням та водовідведенням. Порядок використання коштів фонду, передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 10.02.2023 № 118, допускає виділення коштів на підставі протокольного рішення Уряду за пропозиціями центральних органів та ОВА для термінового фінансування проєктів, пов`язаних з ліквідацією наслідків агресії російської федерації. Так відповідач посилається на витяг з протоколу засідання Кабінету Міністрів України від 25.10.2024 № 108 (п. 7.3), яким погоджено пропозицію Мінінфраструктури про виділення 250 млн грн Агентству відновлення для будівництва трубопроводу для скиду шахтних вод з балки Свистунова у зв`язку з необхідністю ліквідації негативних наслідків для Дніпропетровської області, пов`язаних із підривом греблі Каховської ГЕС. Отже, на думку відповідача, оскаржуване рішення має належну бюджетну та процедурну підставу й прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені законом.

Кабінет Міністрів України також відхиляє твердження позивача про порушення Регламенту та процедур ухвалення. Зазначає, що проект постанови було розроблено Агентством відновлення/Мінрозвитку на виконання доручення Прем`єр-міністра (09.10.2024 № 31200/1/1-24) у контексті опрацювання рішення Рахункової палати щодо наслідків руйнування Каховської ГЕС, а сам проект пройшов обов`язкові погодження із заінтересованими органами відповідно до Регламенту. За твердженням відповідача, проект погоджено без зауважень, зокрема Мінцифрою, Міндовкіллям, Дніпропетровською ОВА, із зауваженнями Мінфіну та Мінекономіки, які були враховані; а Мін`юст за результатами правової експертизи надав висновок без зауважень і підтвердив відповідність проекту Конституції та законам. Також відповідач наголошує, що проект направлявся до НАЗК для визначення потреби в антикорупційній експертизі, а уповноважений у справах ЄСПЛ зазначив, що акт не стосується Конвенції про захист прав людини і практики ЄСПЛ.

Кабінет Міністрів України обґрунтовує терміновість фактичної необхідності об`єкта ризиками техногенних та соціальних наслідків, оскільки за інформацією Дніпропетровської ОВА, у міжвегетаційний період (орієнтовно з січня до середини березня, близько 2,5 місяця) здійснюється скид надлишків високомінералізованих шахтних вод зі ставка-накопичувача в балці Свистунова для запобігання аварійним ситуаціям, затопленню шахт та іншим НС. При цьому безперебійна робота водозабору магістрального водогону р. Інгулець Південне водосховище є критичною для водопостачання Кривого Рогу, Криворізького району та інших населених пунктів, а також для функціонування теплопостачання та критичної інфраструктури. Саме тому, за логікою відповідача, включення об`єкта трубопроводу та перенесення точки скиду нижче за течією від водозабору спрямоване на недопущення надзвичайних ситуацій і забезпечення стабільного водозабезпечення, що узгоджується з цілями фонду ліквідації наслідків збройної агресії та експериментального проекту за постановою Кабінету Міністрів України № 566.

Відповідач посилається на висновки Верховного Суду (зокрема у справі № 904/4941/20), що скид зворотних вод допускається за умови отримання дозволу на спеціальне водокористування та дотримання встановлених нормативів, тобто, на думку Кабінету Міністрів України, сам по собі скид не є автоматично протиправним, а протиправність виникає за відсутності дозвільних документів чи порушенні умов, що не є предметом оскарження у цій справі.

Окремо Кабінет Міністрів України звертає увагу на неналежність та неефективність обраного способу захисту і на наявність дискреційних повноважень відповідача у бюджетній сфері.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.01.2025 адміністративну справу № 160/1356/25 передано за підсудністю до Київського окружного адміністративного суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено судді Дісці А. Б.

Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 12.03.2025 було визначено склад колегії: головуюча суддя - Діска А. Б., судді - Жукова Є. О., Кочанова П. В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.03.2025 позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.03.2025 заяву представника Громадської організації «Міжрегіональне бюро екологічного захисту» про забезпечення позову - повернуто заявнику без розгляду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 у задоволенні заяви Громадської організації «Міжрегіональне бюро екологічного захисту» про забезпечення адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження колегією суддів під головуванням судді Діски А. Б., призначено підготовче судове засідання на 16.06.2025.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.06.2025 клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи задоволено. Відкладено підготовче судове засідання у справі на 04.09.2025.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.09.2025 задоволено клопотання представника Громадської організації «Міжрегіональне бюро екологічного захисту» про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.09.2025 клопотання представника Кабінету Міністрів України про залучення до розгляду справи третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору задоволено частково. Залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерство розвитку громад та територій України; Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України; Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України; Державне агентство водних ресурсів України.

Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України подало до суду письмові пояснення, в яких зазначило, що не є розробником постанови Кабінету Міністрів України від 22.11.2024 № 1333 та не наділене повноваженнями розпорядника коштів державного бюджету, передбачених цією постановою. Проєкт оскаржуваного акта був розроблений Державним агентством відновлення та розвитку інфраструктури України та прийнятий Кабінетом Міністрів України у межах його конституційних повноважень як вищого органу у системі органів виконавчої влади. При цьому Міністерство зазначає, що проєкт постанови було погоджено відповідно до вимог Регламенту Кабінету Міністрів України, у тому числі Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України без зауважень, що, на думку Міністерства, свідчить про відсутність заперечень щодо процедури його підготовки та прийняття.

Крім того, Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України звертає увагу суду на те, що чинними урядовими рішеннями вже визначено комплекс заходів з управління шахтними водами Кривбасу та поетапного зменшення скидів у річку Інгулець, зокрема планами заходів, затвердженими розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1802-р та спільним наказом № 1622/405. Зазначеними документами визначено відповідальних виконавців та джерела фінансування таких заходів, переважно за рахунок власних та залучених коштів гірничорудних підприємств. З огляду на принципи бюджетної самостійності та розмежування повноважень між органами державної влади, Міністерство вважає, що не має правових підстав втручатися у визначення Кабінетом Міністрів України напрямів використання коштів фонду ліквідації наслідків збройної агресії, а також не вбачає підстав для підтримки вимог про визнання пункту 3 постанови № 1333 протиправним і нечинним, у зв`язку з чим просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України подало до суду письмові пояснення, в яких зазначило, що діє виключно в межах повноважень, визначених Конституцією України, законами України та актами Кабінету Міністрів України. Так агентство не є органом, на який покладено виконання обов`язку щодо переселення жителів села Новоселівка із зони надзвичайної екологічної ситуації, а також не визначене відповідальним виконавцем заходів, передбачених планом заходів № 1622/405 та планом заходів № 1802-р з управління шахтними водами Кривбасу. Водночас Агентство виступає координатором експериментального проєкту з будівництва магістральних водогонів відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.06.2023 № 566, разом із Мінрозвитку, та забезпечує реалізацію рішень Уряду в межах затвердженого Порядку.

Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України вказує, що постановою Кабінету Міністрів України від 22.11.2024 № 1333 Агентству відновлення правомірно виділено кошти з фонду ліквідації наслідків збройної агресії для реалізації експериментального проєкту, у тому числі включено об`єкт «Нове будівництво трубопроводу для скиду шахтних вод з балки Свистунова». Замовником робіт та одержувачем бюджетних коштів визначено Службу відновлення та розвитку інфраструктури у Дніпропетровській області, якою укладено відповідні договори та фактично використано частину бюджетних асигнувань. Станом на теперішній час реалізація об`єкта перебуває на завершальній стадії, а необхідний обсяг фінансування затверджено подальшими рішеннями Кабінету Міністрів України.

Агентство наголошує, що відповідно до статті 117 Конституції України постанови Кабінету Міністрів України є обов`язковими до виконання, а суд не наділений повноваженнями втручатися у бюджетний процес, перерозподіляти кошти державного бюджету або зобов`язувати Уряд змінювати напрями фінансування вже реалізованих чи майже завершених програм. З огляду на це, а також з урахуванням фактичного виконання оскаржуваних рішень, Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України вважає позовні вимоги Громадської організації «Міжрегіональне бюро екологічного захисту» необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Міністерством розвитку громад та територій України подано до суду пояснення, в яких останнє зазначає, що діє виключно в межах повноважень, визначених статтею 19 Конституції України, та не є відповідальним виконавцем заходів, передбачених Планом заходів з управління шахтними водами Кривбасу, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 20.12.2021 № 1802-р. Вказує, що зазначеним Планом визначено інших виконавців (зокрема ДП «Кривбасшахтозакриття», гірничорудні підприємства, Держводагентство тощо), тоді як Міністерство розвитку громад та територій України не наділено повноваженнями щодо реалізації відповідних заходів або фінансування таких робіт. Крім того, реконструкція комплексу споруд щодо поводження з шахтними водами балки Свистунова передбачена Державною цільовою програмою комплексного водозабезпечення до 2030 року з визначенням іншого виконавця та джерел фінансування.

Крім того, Міністерство розвитку громад та територій України вказує, що проєкт постанови Кабінету Міністрів України від 22.11.2024 № 1333 було розроблено Державним агентством відновлення та розвитку інфраструктури України на виконання доручення Прем`єр-міністра України та з урахуванням інформації Дніпропетровської обласної військової адміністрації про критичну ситуацію з водопостачанням у регіоні. Проєкт постанови пройшов усі передбачені Регламентом Кабінету Міністрів України процедури погодження, отримав позитивні висновки за результатами правової, фінансової, економічної та цифрової експертиз і був погоджений усіма заінтересованими органами, що свідчить про дотримання вимог законодавства та принципів державної регуляторної політики.

Міністерство також наголошує, що оскаржувана постанова є нормативно-правовим актом, прийнятим у межах дискреційних повноважень Кабінету Міністрів України, а адміністративний суд не вправі втручатися у бюджетну дискрецію Уряду або підміняти його у визначенні напрямів використання коштів державного бюджету. З урахуванням практики Верховного Суду щодо меж судового контролю за нормативно-правовими актами та відсутності порушень процедури їх прийняття, Міністерство розвитку громад та територій України вважає, що постанова Кабінету Міністрів України від 22.11.2024 № 1333 відповідає актам вищої юридичної сили, а позовні вимоги Громадської організації «Міжрегіональне бюро екологічного захисту» є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 20.10.2025, було замінено третю особу у справі Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України на правонаступника Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України, прийнято до розгляду змінені позовні вимоги та оголошено перерву в судовому засіданні.

Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 01.12.2025, задоволено клопотання представника позивача про проведення онлайн-трансляції на платформі «Судова влада України» судового засідання під час розгляду справи по суті, колегія суддів ухвалила закрити підготовче провадження у справі та перейти до розгляду справи по суті на 19.01.2026.

У судовому засіданні представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі, з підстав, зазначених у позовній заяві. Також представник позивача просила суд в межах, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, обрати найбільш ефективний спосіб захисту для позивача, виходячи із заявленого останнім позову.

Представник відповідача та третьої особи Міністерства розвитку громад та територій України заперечили проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, представники інших третіх осіб в судове засідання не з`явились. Представником Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника Агентства.

Заслухавши представників учасників справи, дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Громадська організація «Міжрегіональне бюро екологічного захисту» є утвореним фізичними особами громадянами України громадським об`єднанням, що 29.12.2014 зареєстроване як юридична особа.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію громадського об`єднання як громадської організації чи громадської спілки від 24.12.2014 метою громадського об`єднання є захист довкілля та прав людини відповідно до Загальної Декларації прав людини, Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Стокгольмської декларації 1972 року, Декларації Ріо-де-Жанейро з навколишнього середовища і розвитку, Конвенції «Про доступ до інформації, участі громадськості в процесі прийняття рішень та доступ до правосуддя з питань, що стосуються довкілля (Орхуська конвенція)», інших міжнародних законодавчо-нормативних актів й законів України.

Відповідно до Статуту громадської організації «Міжрегіональне бюро екологічного захисту» громадська організація «Міжрегіональне бюро екологічного захисту» є неприбутковою, природоохоронною, правозахисною та просвітницькою громадською організацією, яка об`єднує громадян України, іноземців та осіб без громадянства на основі спільності інтересів своїх членів для реалізації мети та завдань, передбачених Статутом.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що 22.11.2024 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1333 «Про виділення коштів з фонду ліквідації наслідків збройної агресії» (далі також Постанова КМУ №1333), відповідно до якої:

«Кабінет Міністрів України постановляє:

1. Виділити Державному агентству відновлення та розвитку інфраструктури з фонду ліквідації наслідків збройної агресії за рахунок джерел, визначених пунктом 8 статті 11 та пунктом 5 статті 12 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», на безповоротній основі 250000 тис. гривень (видатки розвитку) на бюджетну програму 3111340 «Реалізація експериментального проекту з будівництва магістральних водогонів».

2. Установити, що кошти, виділені згідно з пунктом 1 цієї постанови, використовуються відповідно до Порядку реалізації експериментального проекту з будівництва магістральних водогонів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 червня 2023 р. № 566 «Про виділення коштів з фонду ліквідації наслідків збройної агресії для реалізації експериментального проекту з будівництва магістральних водогонів у зв`язку з необхідністю ліквідації негативних наслідків, пов`язаних із знищенням Каховської гідроелектростанції».

3. Внести до постанови Кабінету Міністрів України від 6 червня 2023 р. № 566 «Про виділення коштів з фонду ліквідації наслідків збройної агресії для реалізації експериментального проекту з будівництва магістральних водогонів у зв`язку з необхідністю ліквідації негативних наслідків, пов`язаних із знищенням Каховської гідроелектростанції» зміни, що додаються.

4. Забезпечити:

Державному агентству відновлення та розвитку інфраструктури - погодження виділення коштів, передбачених пунктом 1 цієї постанови, з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету;

Міністерству фінансів - після зазначеного погодження внесення в установленому порядку змін до розпису державного бюджету.».

З підпункту 3 пункту 2 змін, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22.11.2024 № 1333 убачається, що внесено зміни до Порядку реалізації експериментального проекту з будівництва магістральних водогонів, затвердженого зазначеною постановою.

Так, пункт 10 Порядку реалізації експериментального проекту з будівництва магістральних водогонів доповнено абзацом такого змісту:

«Нове будівництво трубопроводу для скиду шахтних вод з балки Свистунова у зв`язку з необхідністю ліквідації негативних наслідків, пов`язаних із знищенням Каховської гідроелектростанції, Дніпропетровська область, до комунальної власності територіальної громади міста Кривого Рогу для забезпечення його експлуатації».

Зі змісту пояснювальної записки до проєкту постанови Кабінету Міністрів України «Про виділення коштів з фонду ліквідації наслідків збройної агресії» вбачається, що зазначений проєкт розроблено Державним агентством відновлення та розвитку інфраструктури України з метою виділення у 2024 році фінансування на реалізацію експериментального проєкту з будівництва трубопроводу для скиду шахтних вод з балки Свистунова. У пояснювальній записці зазначено, що реалізація такого проєкту обґрунтовується необхідністю ліквідації негативних наслідків, пов`язаних зі знищенням Каховської гідроелектростанції, а також недопущенням виникнення надзвичайних ситуацій у результаті скидання надлишкових високомінералізованих шахтних вод зі ставка-накопичувача в балці Свистунова.

Прийняття акта обґрунтовано виконанням доручення Прем`єр-міністра України Дениса Шмигаля від 09.10.2024 № 31200/1/1-24, наданого до листа Рахункової палати від 25.09.2024 № 03-3338, яким Міністерству розвитку громад та територій України спільно з Державним агентством відновлення та розвитку інфраструктури України та Державним агентством водних ресурсів України доручено опрацювати рішення Рахункової палати, вжити заходів, що потребують прийняття рішень Кабінету Міністрів України, та подати відповідні пропозиції в установленому порядку. У межах виконання зазначеного доручення опрацьовано питання можливості перенесення скиду зворотних вод гірничорудних підприємств із балки Свистунова нижче за течією від водозабору магістрального водогону р. Інгулець Південне водосховище.

Додатковою підставою для ініціювання змін стала інформація Дніпропетровської обласної військової адміністрації, викладена у листі від 18.10.2024 № 5425/0/526-24, щодо критичного обсягу води в Південному водосховищі та необхідності безперебійної роботи магістрального водогону. У зв`язку з цим Дніпропетровською ОВА запропоновано внести зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 06.06.2023 № 566 «Про виділення коштів з фонду ліквідації наслідків збройної агресії для реалізації експериментального проекту з будівництва магістральних водогонів у зв`язку з необхідністю ліквідації негативних наслідків, пов`язаних із знищенням Каховської гідроелектростанції», зокрема щодо продовження реалізації експериментального проєкту до 06.06.2025, включення об`єкта «Нове будівництво трубопроводу для скиду шахтних вод з балки Свистунова у зв`язку з необхідністю ліквідації негативних наслідків, пов`язаних із знищенням Каховської гідроелектростанції, Дніпропетровська область» до переліку об`єктів, передбачення виділення 250,0 млн грн на початок його реалізації та передачі збудованого об`єкта до комунальної власності територіальної громади міста Кривого Рогу для забезпечення експлуатації.

Крім того, листом Криворізької міської ради від 18.10.2024 № 3/25/6987 наголошено на терміновості та невідкладному характері вирішення питання будівництва зазначеного об`єкта з метою запобігання соціальній та техногенній катастрофі, при цьому зазначено, що станом на дату звернення проєктна документація для реалізації об`єкта була відсутня, а її розроблення та погодження з Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України і Державним агентством водних ресурсів України має здійснюватися відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2023 № 566.

Позивач зазначає, що з наведених змін убачається включення до переліку об`єктів експериментального проєкту об`єкта «Нове будівництво трубопроводу для скиду шахтних вод з балки Свистунова…», а також передбачення передачі збудованого об`єкта до комунальної власності територіальної громади міста Кривого Рогу для забезпечення його експлуатації. На думку позивача, таким урядовим рішенням державні кошти спрямовуються на створення інженерної інфраструктури, безпосередньо пов`язаної з процесом відведення (скиду) шахтних вод гірничорудних підприємств Кривбасу. Водночас позивач наголошує, що така діяльність уже була предметом судового розгляду та оцінювалася судами як така, що призводить до забруднення річки Інгулець унаслідок скидання зворотних вод зі ставка-накопичувача шахтних вод (балка Свистунова).

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що, вважаючи прийняття зазначеної постанови таким, що порушує вимоги природоохоронного законодавства та процедуру підготовки нормативно-правових актів, громадська організація «Міжрегіональне бюро екологічного захисту» у межах своєї статутної діяльності 16.12.2024 звернулася до Секретаріату Кабінету Міністрів України із запитом на доступ до публічної інформації. У вказаному запиті позивач просив надати копії документів, що стали підставою для винесення на розгляд та ухвалення Кабінетом Міністрів України постанови від 22.11.2024 № 1333, зокрема: пропозиції центральних та місцевих органів виконавчої влади щодо реалізації проєктів, погодження проєктних рішень із Міндовкіллям та Державним агентством водних ресурсів України, пояснювальну записку до проєкту акта, а також висновки проведених експертиз.

23.12.2024 Секретаріат Кабінету Міністрів України, керуючись частиною третьою статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», листом №31113/0/2-24 надіслав зазначений запит позивача для розгляду в межах компетенції до Міністерства розвитку громад та територій України, Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України, Державного агентства водних ресурсів України та Дніпропетровської обласної військової адміністрації.

Міністерство розвитку громад та територій України, розглянувши запит, листом №9818/25/3ВГ-24 від 24.12.2024 надало копії матеріалів, поданих на розгляд Кабінету Міністрів України, зокрема проєкт постанови Кабінету Міністрів України «Про виділення коштів з фонду ліквідації наслідків збройної агресії», пояснювальну записку, довідку про погодження, порівняльну таблицю, протокол узгодження позицій, висновок Міністерства юстиції України та інформаційно-довідкові матеріали. У листі також зазначено, що постановою № 1333 передбачено включення об`єкта «Нове будівництво трубопроводу для скиду шахтних вод з балки Свистунова…» до переліку об`єктів експериментального проєкту та визначено мету такого будівництва перенесення точки скиду зворотних вод нижче за течією від водозабору магістрального водогону р. Інгулець Південне водосховище.

Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України листом №25/2-22/16704-24 від 27.12.024 повідомило позивача, що координаторами відповідного експериментального проєкту є Мінінфраструктури та Агентство відновлення.

Крім того, Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України листом № 22/22-03/2079-24 від 27.12.2024, розглянувши запит позивача щодо надання копій документів, пов`язаних із будівництвом магістральних водогонів, в межах компетенції надало копії листів Міндовкілля від 05.12.2023 та 25.12.2023 щодо розгляду проєктних рішень по об`єкту будівництва магістрального водогону р. Інгулець Південне водосховище. Водночас зазначило, що проєктні рішення щодо будівництва трубопроводу для скиду шахтних вод з балки Свистунова до Міністерства не надходили.

Дніпропетровська обласна військова адміністрація листом № 13-860/0/49-24 від 27.12.2024 на запит позивача надала копію власного листа № 5425/0/526-24 від 18.10.2024, адресованого Міністерству розвитку громад та територій України, в якому повідомлено, що після знищення Каховської гідроелектростанції збудовано та експлуатується магістральний водогін р. Інгулець Південне водосховище, безперервна робота якого є критично необхідною для водопостачання населення та об`єктів критичної інфраструктури, а скидання шахтних вод з балки Свистунова створює загрозу стабільному водозабору, у зв`язку з чим порушено питання будівництва трубопроводу для перенесення точки скиду, продовження експериментального проєкту, внесення змін до постанови КМУ № 566 та виділення 250 млн грн бюджетних коштів.

Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України, розглянувши запит позивача, листом № 4307/2/08-01/01.3/14 від 27.12.2024 надало інформацію про нормативні засади реалізації експериментального проєкту відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 566, визначення координаторів, учасників та замовника робіт у Дніпропетровській області, а також зазначило, що не володіє запитуваною інформацією, у зв`язку з чим відповідно до статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» перенаправило запит за належністю до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Дніпропетровській області.

Державне агентство водних ресурсів України листом №7384/7/8/11-24 від 26.12.2024, розглянувши запит позивача, повідомило про погодження ним проєкту будівництва магістрального водогону р. Інгулець Південне водосховище (лист від 28.11.2023), а також зазначило, що щодо проєкту нового будівництва трубопроводу для скиду шахтних вод з балки Свистунова агентством висловлено застереження у відповідь на звернення Агентства відновлення (лист від 29.10.2024).

З матеріалів справи також вбачається, що Громадська організація «Міжрегіональне бюро екологічного захисту» зверталася до органів державного екологічного контролю зі скаргами щодо можливого заподіяння шкоди навколишньому природному середовищу внаслідок скидання шахтних вод у балці Свистунова. Зазначені звернення, зокрема звернення від 01.12.2024 № Пр-91 до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, звернення через сервіс «ЕкоЗагроза» № 003466 від 09.12.2024, а також звернення на урядову «гарячу лінію» № НІ-18211648 та № НІ-18211679 від 15.12.2024, були розглянуті Державною екологічною інспекцією Придніпровського округу на підставі відповідних доручень Державної екологічної інспекції України.

За результатами проведених у грудні 2024 року контрольних заходів та виїзного огляду території Новолатівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, здійсненого Державною екологічною інспекцією Придніпровського округу із залученням представників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних підприємств і громадських організацій, на момент проведення обстеження факт заподіяння шкоди навколишньому природному середовищу в результаті надзвичайної ситуації, події або збройної агресії російської федерації на відповідній території встановлений не був.

Позивач наполягає, що пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 22.11.2024 № 1333 є протиправним, оскільки спрямовує кошти фонду ліквідації наслідків збройної агресії на будівництво інженерної інфраструктури для скидання шахтних вод гірничорудних підприємств Кривбасу, тобто на забезпечення діяльності суб`єктів господарювання, яка, на його переконання, є джерелом системного забруднення річки Інгулець. Позивач також наголошує на багаторічній бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо виконання постанови Верховної Ради України від 12.07.2001 № 2661-ІІІ у частині фінансування переселення жителів села Новоселівка з зони надзвичайної екологічної ситуації та вважає, що саме ці заходи, а не будівництво трубопроводу, мали бути профінансовані державою. Водночас позивач не погоджується з обґрунтуванням Уряду про необхідність виділення коштів у зв`язку зі знищенням Каховської гідроелектростанції, посилаючись на результати контрольних заходів і виїзного огляду території Новолатівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, проведених Державною екологічною інспекцією Придніпровського округу із залученням представників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних підприємств та громадських організацій, за якими шкоди довкіллю внаслідок подій або збройної агресії російської федерації на відповідній території не встановлено, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про захист своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 113 Конституції України встановлено, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади та у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

За приписами статті 116 Конституції України Кабінет Міністрів України, зокрема, забезпечує державний суверенітет і економічну самостійність України, здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Конституції і законів України, актів Президента України; забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування; розробляє і здійснює загальнодержавні програми економічного, науково-технічного, соціального і культурного розвитку України; спрямовує і координує роботу міністерств, інших органів виконавчої влади тощо.

Організацію, повноваження і порядок діяльності Кабінету Міністрів України визначає Закон України «Про Кабінет Міністрів України» від 27.02.2014 №794-VII (далі Закон №794-VII).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №794-VII (тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

За приписами пункту 3 частини першої статті 2 Закону №794-VII до основних завдань Кабінету Міністрів України належить, зокрема, забезпечення проведення бюджетної, фінансової, цінової, інвестиційної, у тому числі амортизаційної, податкової, структурно-галузевої політики; політики у сферах праці та зайнятості населення, соціального захисту, охорони здоров`я, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування;

Відповідно до статті 3 Закону №794-VII діяльність Кабінету Міністрів України ґрунтується на принципах верховенства права та законності.

Згідно з положеннями статті 4 вказаного Закону Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Статтею 117 Конституції України визначено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Згідно з приписами частини першої - третьої статті 49 Закону № 794-VII Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Відповідно до статті 95 Конституції України бюджетна система України ґрунтується на засадах справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами, а виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, їх розмір і цільове спрямування.

Згідно зі статті 20 Бюджетного кодексу України (тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у бюджетному процесі на рівні державного бюджету та на рівні місцевих бюджетів застосовується програмно-цільовий метод. Особливими складовими програмно-цільового методу у бюджетному процесі є бюджетні програми, відповідальні виконавці бюджетних програм, паспорти бюджетних програм, результативні показники бюджетних програм.

Відповідальний виконавець бюджетних програм у процесі їх виконання забезпечує цільове та ефективне використання бюджетних коштів протягом усього строку реалізації відповідних бюджетних програм у межах визначених бюджетних призначень.

На всіх стадіях бюджетного процесу його учасники в межах своїх повноважень здійснюють оцінку ефективності бюджетних програм, що передбачає заходи з моніторингу, аналізу та контролю за цільовим та ефективним використанням бюджетних коштів. Результати оцінки ефективності бюджетних програм, зокрема, є підставою для прийняття рішень про внесення в установленому порядку змін до бюджетних призначень поточного бюджетного періоду, включаючи зупинення реалізації відповідних бюджетних програм.

За бюджетними програмами, здійснення заходів за якими потребує нормативно-правового визначення механізму використання бюджетних коштів, головні розпорядники коштів державного бюджету розробляють проекти порядків використання коштів державного бюджету (в тому числі за бюджетними програмами, вперше визначеними законом про Державний бюджет України) та забезпечують їх затвердження протягом 30 днів з дня набрання чинності законом про Державний бюджет України. За рішенням Кабінету Міністрів України (у формі протокольного рішення) порядки використання коштів державного бюджету затверджуються Кабінетом Міністрів України або головним розпорядником коштів державного бюджету за погодженням з Міністерством фінансів України. Про затвердження таких порядків інформується Комітет Верховної Ради України з питань бюджету.

З приписів статті 22 Бюджетного кодексу України вбачається, що за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. Головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути міністерства та інші установи, уповноважені законом або Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у відповідній сфері.

Головні розпорядники коштів Державного бюджету України затверджуються законом про Державний бюджет України шляхом встановлення їм бюджетних призначень.

Головний розпорядник бюджетних коштів приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів.

Розпорядник бюджетних коштів може уповноважити одержувача бюджетних коштів на виконання заходів, передбачених бюджетною програмою, шляхом доведення йому бюджетних асигнувань та надання відповідних коштів бюджету (на безповоротній чи поворотній основі). Одержувач бюджетних коштів використовує такі кошти відповідно до вимог бюджетного законодавства на підставі плану використання бюджетних коштів, що містить розподіл бюджетних асигнувань.

Стаття 42 Бюджетного кодексу України встановлює, що Кабінет Міністрів України забезпечує виконання Державного бюджету України. Міністерство фінансів України здійснює загальну організацію та управління виконанням Державного бюджету України, координує діяльність учасників бюджетного процесу з питань виконання бюджету.

З аналізу вищенаведених приписів законодавства вбачається, що бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України, а взяття бюджетних зобов`язань та здійснення витрат можливе лише в межах таких призначень. Водночас Кабінет Міністрів України забезпечує виконання Державного бюджету України, а також приймає рішення щодо реалізації бюджетних програм у межах бюджетних призначень, установлених законом.

Таким чином, Кабінет Міністрів України, реалізуючи повноваження з виконання Державного бюджету України, наділений правом приймати нормативно-правові акти, спрямовані на визначення порядку та умов використання бюджетних коштів у межах відповідних бюджетних призначень.

У контексті визначення порядку та умов використання бюджетних коштів з фонду ліквідації наслідків збройної агресії російської федерації та, зокрема, змін, що передбачені пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про виділення коштів з фонду ліквідації наслідків збройної агресії» від 22.11.2024 № 1333 суд звертає увагу на таке.

Статтею 11 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 № 3460-IX (далі Закон № 3460-IX) встановлено, що джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України на 2024 рік у частині доходів є надходження, визначені частиною третьою статті 29 Бюджетного кодексу України (крім надходжень, визначених абзацом другим статті 10 цього Закону), з урахуванням особливостей, визначених пунктами 17 та 56 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, абзацами третім - п`ятим, сьомим і восьмим частини першої статті 42 цього Закону, а також такі надходження: кошти, отримані у зв`язку з виконанням Закону України «Про основні засади примусового вилучення в Україні об`єктів права власності Російської Федерації та її резидентів» та Закону України «Про санкції».

Стаття 12 Закону № 3460-IX встановлює, що джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України на 2024 рік у частині фінансування є надходження, визначені частиною третьою статті 15 Бюджетного кодексу України, а також такі надходження: залишок коштів, джерелом формування яких у 2022-2023 роках були надходження, визначені пунктом 12 статті 11 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», пунктами 8 і 9 статті 11 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (пункт 5).

Водночас стаття 14 Закону № 3460-IX встановлює, що у 2024 році кошти, отримані до спеціального фонду Державного бюджету України згідно з відповідними пунктами частини третьої статті 15, частини третьої статті 29 і частини третьої статті 30 Бюджетного кодексу України, абзацами третім - п`ятим, сьомим і восьмим частини першої статті 42 цього Закону, спрямовуються на реалізацію програм та здійснення заходів, визначених частиною четвертою статті 30 Бюджетного кодексу України, статтею 43 цього Закону, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 56 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, а кошти, отримані до спеціального фонду Державного бюджету України згідно з відповідними пунктами статей 11-13 цього Закону, спрямовуються відповідно, зокрема, на фонд ліквідації наслідків збройної агресії, що передбачається за бюджетною програмою Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України (загальнодержавні видатки та кредитування) «Фонд ліквідації наслідків збройної агресії» (код 3121430) (за рахунок джерел, визначених пунктом 8 статті 11 та пунктом 5 статті 12 цього Закону).

Відтак, з вищенаведених приписів законодавства вбачається, що у складі спеціального фонду державного бюджету утворено фонд ліквідації наслідків збройної агресії, кошти якого спрямовуються на фінансування заходів, пов`язаних з ліквідацією наслідків збройної агресії російської федерації проти України, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, законодавець прямо передбачив, що конкретний механізм та умови використання коштів зазначеного фонду встановлюються Кабінетом Міністрів України шляхом прийняття відповідних нормативно-правових актів.

При цьому з пункт 1 постанови КМУ № 1333 передбачають, що виділення коштів Державному агентству відновлення та розвитку інфраструктури з фонду ліквідації наслідків збройної агресії здійснюється за рахунок джерел, визначених пунктом 8 статті 11 та пунктом 5 статті 12 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», на безповоротній основі 250000 тис. гривень (видатки розвитку) на бюджетну програму 3111340 «Реалізація експериментального проекту з будівництва магістральних водогонів».

Установлено, що кошти, виділені згідно з пунктом 1 цієї постанови, використовуються відповідно до Порядку реалізації експериментального проекту з будівництва магістральних водогонів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 червня 2023 р. № 566 «Про виділення коштів з фонду ліквідації наслідків збройної агресії для реалізації експериментального проекту з будівництва магістральних водогонів у зв`язку з необхідністю ліквідації негативних наслідків, пов`язаних із знищенням Каховської гідроелектростанції» (пункт 2 постанови КМУ № 1333).

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що Кабінет Міністрів України, приймаючи постанову від 22.11.2024 № 1333 та вносячи пунктом 3 цієї постанови зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 06.06.2023 № 566, діяв у межах наданих йому Конституцією України, Бюджетним кодексом України та Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» повноважень. Оскаржувані зміни спрямовані на визначення порядку та умов використання коштів фонду ліквідації наслідків збройної агресії в межах уже встановлених законом бюджетних призначень та реалізацію бюджетної програми, передбаченої законом про Державний бюджет України, а відтак є складовою виконання Державного бюджету України. При цьому суд зазначає, що Кабінет Міністрів України не змінював цільового призначення бюджетних коштів, визначеного законом, а лише конкретизував механізм їх використання та перелік об`єктів у межах відповідної бюджетної програми, що відповідає його дискреційним повноваженням як вищого органу у системі органів виконавчої влади.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, а також з дотриманням принципу пропорційності, добросовісності та розсудливості.

При цьому завданням адміністративного судочинства не є підміна собою суб`єкта владних повноважень або оцінка доцільності управлінських рішень, прийнятих у межах дискреційних повноважень, а здійснення контролю за дотриманням критерію законності таких рішень.

Як убачається з наведених норм Конституції України, Бюджетного кодексу України та Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», Кабінет Міністрів України наділений дискреційними повноваженнями щодо визначення механізму, порядку та умов використання коштів спеціального фонду державного бюджету, зокрема фонду ліквідації наслідків збройної агресії, у межах бюджетних призначень, встановлених законом.

Суд звертає увагу, що реалізація таких дискреційних повноважень передбачає можливість вибору Кабінетом Міністрів України одного з кількох правомірних варіантів управлінських рішень залежно від конкретних обставин, потреб державної політики та наявних бюджетних ресурсів. Водночас адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у такий вибір, якщо він здійснений у межах закону та не порушує прав, свобод чи інтересів особи.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 26.09.2024 у справі № 990/167/24, від 18.05.2021 у справі № 420/6019/19, від 13.02.2018 р. у справі № 361/7567/15-а.

Окремо суд зазначає, що доводи щодо нецільового використання коштів та спрямування відповідачем коштів фонду ліквідації наслідків збройної агресії на інженерну інфраструктуру, пов`язану з діяльністю гірничорудних підприємств, суд оцінює критично.

Як убачається з матеріалів справи, виділення коштів здійснено у межах бюджетної програми 3111340 «Реалізація експериментального проекту з будівництва магістральних водогонів», порядок реалізації якої визначено постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2023 № 566, що є чинною.

Сам по собі вибір напряму використання бюджетних коштів, за наявності відповідного бюджетного призначення та затвердженого порядку їх використання, належить до повноважень Кабінету Міністрів України та не може бути замінений судовою оцінкою доцільності таких рішень.

При цьому суд звертає увагу, що пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 22.11.2024 № 1333 не надає дозволу на спеціальне водокористування, не встановлює нормативів скиду, не звільняє суб`єктів господарювання від обов`язку дотримуватися вимог Водного кодексу України та природоохоронного законодавства і не підміняє собою процедури екологічного контролю.

Оскаржуване положення регулює виключно бюджетні правовідносини та стосується визначення об`єкта і механізму використання бюджетних коштів у межах експериментального проєкту. Питання фактичного здійснення скидів шахтних вод, їх допустимості, відповідності нормативам, а також відповідальності водокористувачів є предметом інших правовідносин та регулюються спеціальним екологічним законодавством.

Таким чином, твердження позивача про те, що сама по собі реалізація експериментального проєкту забезпечує забруднення водного об`єкта, ґрунтується на припущеннях і не підтверджене належними та допустимими доказами.

Крім того, доводи позивача про те, що держава повинна була спрямувати кошти виключно на виконання заходів, передбачених планами щодо поетапного зменшення скидів та управління шахтними водами Кривбасу, фактично зводяться до оцінки доцільності бюджетної політики.

Разом з тим, як уже зазначалося судом, визначення пріоритетності фінансування державних програм та заходів належить до дискреційних повноважень Кабінету Міністрів України і не може бути підмінене судовим розсудом. Наявність інших програм або планових документів не позбавляє Уряд права реалізовувати додаткові або експериментальні заходи у межах бюджетних призначень, встановлених законом.

У контексті вищенаведених доводів позивача суд окремо звертає увагу на таке.

Стаття 16 Конституції України встановлює, що забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.

Статтею 50 Конституції України кожному гарантується право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Зазначені конституційні положення конкретизовані у нормах законів України «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про оцінку впливу на довкілля», Водного кодексу України та інших актів екологічного законодавства, які встановлюють вимоги до планування, здійснення та контролю діяльності, що може мати вплив на довкілля, а також процедури погодження, дозвільні механізми та відповідальність за порушення природоохоронних вимог.

Суд наголошує, що оскаржуваний у цій справі пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 22.11.2024 № 1333 не регулює екологічні правовідносини по суті, не встановлює умов спеціального водокористування, не визначає допустимих обсягів чи показників скидання, не замінює процедури оцінки впливу на довкілля та не звільняє будь-яких осіб від обов`язку дотримання вимог екологічного законодавства.

Оскаржуваний нормативно-правовий акт має бюджетно-організаційний характер і спрямований на визначення порядку використання коштів державного бюджету у межах експериментального проєкту. Реалізація такого проєкту не усуває та не обмежує компетенцію уповноважених органів державної влади у сфері охорони навколишнього природного середовища, зокрема щодо здійснення державного екологічного контролю, проведення оцінки впливу на довкілля, надання або відмови у видачі дозвільних документів, застосування заходів реагування та притягнення винних осіб до відповідальності.

Таким чином, перевірка судом законності постанови Кабінету Міністрів України від 22.11.2024 № 1333 не означає втручання суду у сферу екологічної політики чи підміну механізмів екологічного регулювання, оскільки предметом судового контролю є виключно дотримання Урядом вимог Конституції України та законів України при прийнятті нормативно-правового акта у сфері бюджетних правовідносин.

Водночас питання фактичного впливу реалізації відповідного об`єкта на стан довкілля, дотримання екологічних нормативів, наявності або відсутності шкоди навколишньому природному середовищу, а також відповідності конкретних проектних рішень вимогам екологічного законодавства підлягають вирішенню у порядку та способами, визначеними спеціальним законодавством, і не можуть бути предметом оцінки суду у цій справі за відсутності індивідуального адміністративного акта або встановленого факту порушення.

Відтак, посилання позивача на статтю 16 Конституції України та положення Орхуської конвенції саме по собі не спростовує правомірності оскаржуваного нормативно-правового акта. Суд не заперечує, що держава зобов`язана забезпечувати екологічну безпеку та гарантувати право на безпечне довкілля, а громадськість має право на доступ до правосуддя у справах, що стосуються охорони навколишнього природного середовища.

Разом з тим реалізація зазначених гарантій не звільняє позивача від обов`язку доведення конкретного порушення норм матеріального права, а також причинно-наслідкового зв`язку між оскаржуваним актом та порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів. Сам по собі публічний інтерес у сфері довкілля не може бути підставою для визнання нормативно-правового акта протиправним за відсутності встановленого судом порушення вимог закону при його прийнятті.

При цьому судом встановлено та матеріалами справи підтверджено відсутність порушень Регламенту та процедур ухвалення оскаржуваної постанови. З матеріалів справи вбачається, що проєкт постанови був розроблений Агентством відновлення/Міністерством розвитку громад та територій України на виконання доручення Прем`єр-міністра України від 09.10.2024 № 31200/1/1-24 у межах опрацювання рішення Рахункової палати щодо наслідків руйнування Каховської ГЕС. Проєкт постанови пройшов обов`язкову процедуру погодження із заінтересованими органами відповідно до вимог Регламенту Кабінету Міністрів України: був погоджений без зауважень Міністерством цифрової трансформації України, Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України та Дніпропетровською обласною військовою адміністрацією, а зауваження Міністерства фінансів України та Міністерства економіки України були враховані під час доопрацювання проєкту.

Крім того, Міністерство юстиції України за результатами правової експертизи надало висновок без зауважень і підтвердило відповідність проєкту постанови Конституції України та законам України. Проєкт також був направлений до Національного агентства з питань запобігання корупції для визначення необхідності проведення антикорупційної експертизи, а Уповноважений у справах Європейського суду з прав людини повідомив, що зазначений акт не стосується застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ.

За таких обставин підстав для висновку про порушення встановленої процедури підготовки та ухвалення постанови судом не встановлено.

Водночас, у контексті спірних правовідносин, на думку суду, особливої уваги заслуговує надана до суду інформація, відповідно до якої вбачається, що за результатами контрольних заходів та виїзного огляду, проведених Державною екологічною інспекцією Придніпровського округу у грудні 2024 року, факт заподіяння шкоди навколишньому природному середовищу внаслідок надзвичайної ситуації або збройної агресії російської федерації встановлений не був.

Суд зазначає, що наведене не підтверджує протиправність оскаржуваного пункту постанови Кабінету Міністрів України, відсутність встановленої шкоди не заперечує права Кабінету Міністрів України вживати превентивних та інфраструктурних заходів, спрямованих на забезпечення стабільного функціонування систем водопостачання та запобігання надзвичайним ситуаціям у майбутньому, що відповідає завданням державної політики у сфері безпеки життєдіяльності населення.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що оскаржуваний пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 22.11.2024 № 1333 прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, Бюджетним кодексом України та Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», із дотриманням принципів законності, розсудливості та пропорційності. Кабінет Міністрів України, реалізуючи дискреційні повноваження у сфері виконання Державного бюджету України, не вийшов за межі визначеного законом цільового призначення бюджетних коштів та не допустив зміни їх правової природи.

Суд також дійшов висновку, що доводи позивача щодо порушення екологічних прав та нецільового використання коштів у частині оскарження пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 22.11.2024 № 1333 фактично зводяться до оспорювання доцільності управлінських і бюджетних рішень Уряду, що не належить до повноважень адміністративного суду.

У зв`язку з цим позов у зазначеній частині не підлягає задоволенню.

Разом з тим відмова у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним оскаржуваного нормативно-правового акта не виключає необхідності оцінки інших, самостійних вимог позивача, зокрема щодо наявності або відсутності бездіяльності Кабінету Міністрів України у сфері організації та координації виконання чинної постанови Верховної Ради України.

Оцінюючи вимогу позивача про визнання протиправною бездіяльності Кабінету Міністрів України, яка, за твердженням позивача, полягає у тривалому (понад 20 років) невиконанні постанови Верховної Ради України від 12.07.2001 № 2661-ІІІ «Про надзвичайну ситуацію, що склалася в Широківському районі Дніпропетровської області у зв`язку із зсувом Інгулецького хвостосховища та стан дотримання вимог чинного законодавства щодо відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва і забезпечення гарантій прав власників землі та землекористувачів, пов`язаних з вилученням у них земельних ділянок» в частині невжиття заходів щодо забезпечення виділення коштів на переселення жителів села Новоселівка, суд виходить з такого.

У преамбулі вказаної Постанови вказано, що у Широківському районі Дніпропетровської області склалася надзвичайна соціально-економічна та екологічна ситуація, пов`язана із зсувом Інгулецького хвостосховища і наближенням його до населених пунктів, що потребує негайного відселення жителів цих населених пунктів, будівництва житла та об`єктів соціальної сфери, в першу чергу школи, мережі водопостачання тощо.

Враховуючи ситуацію у населених пунктах району, які знаходяться в зоні зсуву хвостосховища, невиконання графіків щодо відселення жителів, будівництва житла та об`єктів соцкультпобуту, будівництва мережі водопостачання, Верховна Рада України постановила, крім іншого, Кабінету Міністрів України забезпечити дотримання акціонерним товариством "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" та акціонерним товариством "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" вимог чинного земельного законодавства в частині гарантій прав власників землі і землекористувачів, пов`язаних з переселенням жителів селища Миколаївка і села Новоселівка Широківського району Дніпропетровської області, а також виділення коштів на їх переселення.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних і юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. При цьому предметом судового контролю є конкретні рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, які мають місце у визначений період та можуть бути ідентифіковані як такі, що безпосередньо порушують права або охоронювані законом інтереси позивача.

Суд звертає увагу, що постанова Верховної Ради України від 12.07.2001 № 2661-ІІІ має програмний характер, містить загальні рекомендації та оцінки стану дотримання законодавства, а також звернення до органів виконавчої влади щодо вжиття відповідних заходів. Водночас зазначена постанова не встановлює безпосереднього, чітко визначеного та строкового обов`язку Кабінету Міністрів України щодо виділення конкретного обсягу бюджетних коштів на переселення мешканців конкретного населеного пункту, а також не визначає механізму, джерел та строків такого фінансування.

Відповідно до статті 95 Конституції України та положень Бюджетного кодексу України, видатки держави, їх розмір і цільове спрямування визначаються виключно законом про Державний бюджет України на відповідний бюджетний період.

Кабінет Міністрів України не наділений повноваженнями самостійно приймати рішення про виділення бюджетних коштів поза межами бюджетних призначень, встановлених законом, а також не може бути зобов`язаний судом до ухвалення рішень, які належать до сфери бюджетного планування та дискреційних повноважень Уряду.

За таких обставин суд доходить висновку, що позивачем не доведено наявності протиправної бездіяльності Кабінету Міністрів України у розумінні статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України в частині невжиття заходів щодо безпосереднього виділення бюджетних коштів, оскільки відсутні докази невиконання відповідачем конкретного, визначеного законом обов`язку, який міг би бути реалізований незалежно від бюджетного процесу та рішень Верховної Ради України щодо ухвалення законів про Державний бюджет України на відповідні роки.

Відповідно до пункту 2 статті 116 Конституції України Кабінет Міністрів України вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина.

Згідно з ч.1 статті 19 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" від 27.02.2014 №794-VII діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України, вирішення питань державного управління у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоров`я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, природокористування, правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина, протидії корупції, розв`язання інших завдань внутрішньої і зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки та обороноздатності.

Отже, Уряд України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, наділений повноваженнями вчиняти дії з метою захисту прав людини.

Основним Законом України встановлено, що право законодавчої ініціативи у Верховній Раді України належить Президентові України, народним депутатам України та Кабінету Міністрів України (стаття 93), Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання (частина перша статті 117).

Тобто, Уряд України для реалізації своїх повноважень може внести проект закону України або ухвалити власний нормативно-правовий акт з метою захисту прав та інтересів осіб, зокрема, в спірних відносинах.

При цьому згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» саме до повноважень Кабінету Міністрів України відноситься розробка проектів законів про Державний бюджет України та про внесення змін до Державного бюджету України, забезпечення виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, подання Верховній Раді України звіту про його виконання.

Статтею 31 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» визначено, що Кабінет Міністрів України не пізніше 1 березня року, що передує плановому бюджетному періоду, схвалює Декларацію цілей та завдань бюджету на наступний бюджетний період (Бюджетну декларацію), яка використовується для розроблення проекту закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Кабінет Міністрів України у строки, встановлені Бюджетним кодексом України, на підставі Бюджетної декларації, зазначеної в частині першій цієї статті, розробляє і подає до Верховної Ради України проект Основних напрямів бюджетної політики на наступний бюджетний період. На парламентських слуханнях у Верховній Раді України з питань бюджетної політики на наступний бюджетний період з доповіддю про Основні напрями бюджетної політики на наступний бюджетний період виступає Прем`єр-міністр України або за його дорученням Міністр фінансів України.

Кабінет Міністрів України відповідно до Бюджетного кодексу України визначає перелік головних розпорядників коштів державного бюджету, на підставі якого розробляється проект закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Кабінет Міністрів України відповідно до Бюджетного кодексу України розробляє і щороку не пізніше 15 вересня подає до Верховної Ради України проект закону про Державний бюджет України на наступний рік. Порядок розгляду у Верховній Раді України проекту закону про Державний бюджет України, підготовленого Кабінетом Міністрів України, та його прийняття визначаються Бюджетним кодексом України.

Суд звертає увагу, що відсутність визначеного строкового бюджетного обов`язку не звільняє Кабінет Міністрів України від виконання покладених на нього Конституцією та законами України повноважень щодо вжиття заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина, спрямування і координації роботи міністерств, інших органів виконавчої влади, тощо.

Матеріали справи не містять доказів того, що протягом більше двадцяти років відповідачем вживались заходи з метою виконання постанови Верховної Ради України від 12.07.2001 № 2661-ІІІ «Про надзвичайну ситуацію, що склалася в Широківському районі Дніпропетровської області у зв`язку із зсувом Інгулецького хвостосховища та стан дотримання вимог чинного законодавства щодо відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва і забезпечення гарантій прав власників землі та землекористувачів, пов`язаних з вилученням у них земельних ділянок».

Крім того, суд зазначає, що план заходів щодо поетапного зменшення обсягів скидання надлишків зворотних вод у р. Інгулець, затверджений наказом Мінекономіки та Мінприроди від 08.11.2017 № 1622/405, а також план заходів з управління шахтними водами Кривбасу, затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 20.12.2021 № 1802-р, є чинними документами державної політики, реалізація яких потребує узгоджених дій центральних органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та суб`єктів господарювання.

Відповідно до статей 113, 116 Конституції України та Закону України «Про Кабінет Міністрів України» на Кабінет Міністрів України покладено обов`язок спрямовувати і координувати діяльність міністерств та інших органів виконавчої влади, а також забезпечувати виконання актів, прийнятих у межах його компетенції.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що хоча постанова Верховної Ради України від 12.07.2001 № 2661-ІІІ не покладає на Кабінет Міністрів України безпосереднього та строкового бюджетного обов`язку щодо виділення коштів на переселення мешканців села Новоселівка, це не виключає наявності у Кабінету Міністрів України обов`язку забезпечувати організацію, координацію та належний контроль виконання власних актів, а також планових документів, затверджених у встановленому законом порядку, зокрема плану заходів щодо поетапного зменшення обсягів скидання надлишків зворотних вод у р. Інгулець та плану заходів з управління шахтними водами Кривбасу.

Як убачається з матеріалів справи, зазначені планові документи є чинними, передбачають участь широкого кола органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних підприємств та інших суб`єктів, а їх реалізація об`єктивно потребує скоординованих дій, міжвідомчої взаємодії та управлінських рішень Кабінету Міністрів України як вищого органу у системі органів виконавчої влади.

Водночас матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що Кабінет Міністрів України упродовж тривалого часу вживав системних та послідовних заходів, спрямованих на організацію та координацію виконання зазначених планових документів, зокрема шляхом ініціювання міжвідомчих нарад, визначення відповідальних виконавців, контролю за станом реалізації передбачених заходів або прийняття управлінських рішень, спрямованих на забезпечення їх практичного виконання.

За відсутності належних організаційних рішень щодо координації виконання зазначених планових документів, а також за наявності системної проблематики, пов`язаної з управлінням шахтними водами та ризиками для водопостачання регіону, така бездіяльність не може бути визнана такою, що відповідає принципам належного урядування та ефективного здійснення повноважень суб`єкта владних повноважень.

За таких обставин суд доходить висновку, що у діях (бездіяльності) Кабінету Міністрів України наявні ознаки протиправної бездіяльності саме у частині невиконання обов`язку з організації та координації виконання чинних планових документів і актів державної політики, що виходить за межі виключно бюджетного процесу та не пов`язане з ухваленням конкретних рішень про виділення бюджетних коштів.

При цьому суд враховує, що обов`язок держави забезпечувати належний рівень охорони довкілля, запобігання екологічним ризикам та ефективне управління природними ресурсами прямо випливає з норм національного законодавства та міжнародних зобов`язань України.

Так, відповідно до статті 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України є обов`язком держави, а згідно зі статтею 50 Конституції України кожному гарантується право на безпечне для життя і здоров`я довкілля.

Реалізація зазначених конституційних гарантій покладає на органи виконавчої влади обов`язок не лише приймати нормативно-правові акти, а й забезпечувати їх практичне виконання.

Водночас згідно зі статтями 20, 21 та 25 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» від 25.06.1991 № 1264-XII Кабінет Міністрів України забезпечує проведення державної екологічної політики, здійснює координацію діяльності центральних і місцевих органів виконавчої влади у сфері охорони довкілля, організовує виконання загальнодержавних програм та планів екологічного спрямування, а також вживає заходів щодо запобігання негативному впливу господарської діяльності на навколишнє природне середовище.

Україна є стороною Конвенції про доступ до інформації, участь громадськості в процесі прийняття рішень та доступ до правосуддя з питань, що стосуються довкілля (Орхуська конвенція), ратифікованої Законом України від 06.07.1999 № 832-XIV. Відповідно до пунктів 1 та 4 статті 3 Орхуської конвенції держава зобов`язана вживати необхідних законодавчих, регуляторних та інших заходів для забезпечення ефективного виконання її положень, а також сприяти створенню умов, за яких посадові особи та органи державної влади діють відповідно до вимог екологічного законодавства.

Крім того, відповідно до статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається позитивний обов`язок створити ефективну нормативну та адміністративну систему запобігання серйозним ризикам для життя і здоров`я осіб, що включає належну організацію, координацію та контроль діяльності компетентних органів у разі наявності техногенних та екологічних загроз.

Так, зокрема, Європейського суду з прав людини у справі «Онер`їлдіз проти Туреччини (рішення від 18.06.2002) встановив відповідальність влади за незабезпечення безпеки та відсутність превентивних заходів, незважаючи на попередження експертів.

Таким чином, обов`язок Кабінету Міністрів України щодо організації та координації виконання чинних планових документів у сфері управління шахтними водами та охорони довкілля ґрунтується на прямих нормах Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і не може бути зведений виключно до питань бюджетної дискреції.

Разом з тим, з урахуванням принципу розподілу влад, меж дискреційних повноважень Кабінету Міністрів України та повноважень адміністративного суду, суд не вправі підміняти собою Уряд у визначенні конкретних обсягів, джерел та строків фінансування відповідних заходів.

Суд виходить з того, що обраний спосіб судового захисту має бути ефективним, співмірним та таким, що відповідає характеру встановленого порушення і межам повноважень суду, що узгоджується з вимогами частини другої статті 2 та статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України.

У цій справі судом не встановлено порушень при прийнятті оскаржуваного нормативно-правового акта Кабінету Міністрів України, а також відсутні підстави для втручання суду у сферу бюджетного планування чи дискреційних повноважень Уряду щодо визначення обсягів, джерел та строків фінансування відповідних заходів.

Водночас, встановивши наявність ознак протиправної бездіяльності Кабінету Міністрів України у частині невиконання обов`язку з організації та координації виконання чинних планових документів державної політики у сфері управління шахтними водами та охорони навколишнього природного середовища, суд дійшов висновку про необхідність застосування такого способу захисту, який би забезпечував відновлення належного здійснення повноважень суб`єкта владних повноважень.

З огляду на викладене, суд вважає за доцільне та необхідне зобов`язати Кабінет Міністрів України не до досягнення певного результату, а до вчинення дій управлінського характеру, а саме: вжиття організаційно-координаційних заходів, спрямованих на забезпечення виконання чинних планових документів у сфері управління шахтними водами та охорони довкілля, у межах наданих йому Конституцією України та законами України повноважень.

Такий спосіб захисту полягає у спонуканні суб`єкта владних повноважень до активної реалізації покладених на нього функцій із спрямування, координації та контролю діяльності центральних органів виконавчої влади, без визначення судом конкретних управлінських рішень, механізмів фінансування або строків виконання, що відповідає принципу поділу влади, встановленому у статті 6 Конституції України.

Суд також звертає увагу, що зобов`язання Кабінету Міністрів України вжити організаційно-координаційних заходів не позбавляє його дискреції щодо вибору конкретних форм і способів реалізації таких заходів, однак виключає можливість подальшої повної бездіяльності у сфері виконання чинних планових документів державної політики.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі статтею 249 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частин першої та третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинна при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

До позовної заяви позивачем додано докази сплати судового збору у сумі 2422,40 грн, квитанція від 19.03.2025 № 8427-1490-0922-0376.

Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Кабінету Міністрів України підлягають судові витрати у сумі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов Громадської організації «Міжрегіональне бюро екологічного захисту» (50014, м.Кривий Ріг, вул.Січеславська, 40, ) до Кабінету Міністрів України (01008, м.Київ, вул. Михайла Грушевського, 12/2, код ЄДРПОУ відсутній), треті особи: Міністерство розвитку громад та територій України (01135, м.Київ, просп. Берестейський, 14, ), Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України (03035, м.Київ, вул. Василя Липківського, 35, ), Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України (03150, м. Київ, вул. Фізкультури, 9, ), Державне агентство водних ресурсів України (01024, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 8, ) про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України у частині невжиття організаційно-координаційних заходів, спрямованих на забезпечення виконання чинних планових документів державної політики у сфері управління шахтними водами та охорони навколишнього природного середовища, а саме: плану заходів щодо поетапного зменшення обсягів скидання надлишків зворотних вод у р. Інгулець, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та Міністерства екології та природних ресурсів України від 08 листопада 2017 року № 1622/405; плану заходів з управління шахтними водами Кривбасу, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2021 року № 1802-р, а також п. 1 постанови Верховної Ради України від 12.07.2001 № 2661-ІІІ «Про надзвичайну ситуацію, що склалася в Широківському районі Дніпропетровської області у зв`язку із зсувом Інгулецького хвостосховища та стан дотримання вимог чинного законодавства щодо відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва і забезпечення гарантій прав власників землі та землекористувачів, пов`язаних з вилученням у них земельних ділянок».

3. Зобов`язати Кабінет Міністрів України (01008, м.Київ, вул. Михайла Грушевського, 12/2, код ЄДРПОУ відсутній), у межах повноважень, визначених Конституцією України та законами України, вжити організаційно-координаційних заходів, спрямованих на забезпечення реалізації:

- плану заходів щодо поетапного зменшення обсягів скидання надлишків зворотних вод у р. Інгулець, поліпшення якості води у басейні зазначеної річки, Карачунівському водосховищі та водозаборі Інгулецької зрошувальної системи до 2025 року, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та Міністерства екології та природних ресурсів України від 08 листопада 2017 року № 1622/405;

- плану заходів з управління шахтними водами Кривбасу, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2021 року № 1802-р,

- п. 1 постанови Верховної Ради України від 12.07.2001 № 2661-ІІІ «Про надзвичайну ситуацію, що склалася в Широківському районі Дніпропетровської області у зв`язку із зсувом Інгулецького хвостосховища та стан дотримання вимог чинного законодавства щодо відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва і забезпечення гарантій прав власників землі та землекористувачів, пов`язаних з вилученням у них земельних ділянок».

4. У решті позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь Громадської організації «Міжрегіональне бюро екологічного захисту» (50014, м.Кривий Ріг, вул.Січеславська, 40, ) судовий збір у сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Кабінету Міністрів України (01008, м.Київ, вул. Михайла Грушевського, 12/2, код ЄДРПОУ відсутній).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Головуючий - суддя Діска А.Б.

Судді: Кочанова П.В.

Жукова Є.О.