Справа № 380/12695/25
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2026-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2026 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮАІНДАСТРІ» до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості №UA209000/2025/100206/2 від 19.05.2025 року.

Посилається на те, що при митному оформленні товару, який ввозився на територію України, позивач визначив його митну вартість за основним методом ціною договору (контракту), вказавши її у декларації митної вартості, до якої підприємством було також додано документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару згідно з переліком, визначеним Митним кодексом України (далі МК України). На думку позивача, митний орган безпідставно не визнав заявлену митну вартість та незаконно прийняв рішення про відмову у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товару та коригування його митної вартості, застосувавши резервний метод 2ґ (ст.64 МКУ). Позивач не погоджується із зазначеними в рішенні про коригування митної вартості доводами митного органу та стверджує, що подані підприємством до митного оформлення та додатково на вимогу митного органу документи містять достатньо відомостей, що визначають та підтверджують числові значення складових митної вартості товару. На підставі наведеного вважає, що рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100206/2 від 19.05.2025 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Просить позов задовольнити повністю.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що обов`язок доведення ціни товару лежить на декларанті, і саме декларант має довести, що ним правильно здійснено розрахунки митної вартості, в т.ч. обрано метод визначення митної вартості товару. При цьому митний орган, у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи. Вказав, що необхідність витребування документів є передусім способом упевнитися в тому, що декларант правильно визначив митну вартість. У спірному випадку, подані позивачем до митного оформлення документи містили розбіжності та не містили всіх необхідних відомостей для підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару; крім того, позивач не надав усі додатково витребувані відповідачем документи, що не дало митному органу можливість підтвердити заявлені складові митної вартості товарів. Зважаючи на викладене, вважає, що рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100206/2 від 19.05.2025 року є правомірним і підстав для його скасування немає. Просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Ухвалою судді від 26.06.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою від 27.01.2026 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮАІНДАСТРІ» (місцезнаходження: вул.Січових Стрільців, 21, офіс 501, м.Київ, 04053; ) зареєстроване як юридична особа 06.01.2021 року. Основним видом економічної діяльності вказаного підприємства є виробництво підіймального та вантажно-розвантажувального устатковання (28.22).

08.03.2023 року між ТОВ «ЮАІНДАСТРІ», як покупцем, та ANPING XINBOYUAN WIRE MESH PRODUCTS CO., LIMITED COMPANY, як продавцем, укладено Контракт №0803/23 (далі - Контракт), за умовами якого продавець продає, а покупець купує товари, зазначені в рахунках-проформах на умовах FOB Tianjin, China (Інкотермс 2020).

Згідно з п.3.1 Контракту, оплата товару покупцем здійснюється згідно інвойсу на кожну партію товару в такій послідовності: авансовий платіж - 30% від загальної суми інвойсу і сплачується покупцем протягом 5 (п?яти) календарних днів з моменту прийняття замовлення постачальником; 70% від загальної суми інвойсу сплачується покупцем після готовності товару до відвантаження. Якщо в обумовлені в специфікаціях терміни продавець не може поставити товар, покупець має право скасувати замовлення, повідомивши про це продавця, а продавець зобов`язаний повернути покупцю авансовий платіж в повному обсязі протягом 7 (семи) календарних днів з доти анулювання замовлення. Умови оплати можуть змінюватись сторонами та бути зазначені в специфікації на кожну партію товару.

16.12.2024 року між сторонами складено проформу-інвойс №XBY-2024-12-16-3 на загальну суму 16775,00 євро.

15.02.2025 року між сторонами складено комерційний інвойс №ХBY-2025-02-15-1 (вказано: для рахунку-проформи №XBY-2024-12-16-3) на загальну суму 16775,00 євро. Умовами оплати зазначено: банківський переказ 30% передплата/70% залишок перед відвантаженням.

Згідно платіжної інструкції №35 від 19.12.2024 року, ТОВ «ЮАІНДАСТРІ» сплатило на банківський рахунок продавця кошти в сумі 5032,50 євро, що становить 30% від загальної вартості рахунку-проформи.

Крім того, згідно платіжної інструкції №41 від 25.02.2025 року, ТОВ «ЮАІНДАСТРІ» сплатило на банківський рахунок продавця кошти в сумі 11742,50 євро, що становить 70% від загальної вартості рахунку-проформи.

На підставі Контракту №0803/23 від 08.03.2023 року та комерційного інвойсу №ХBY-2025-02-15-1 від 15.02.2025 року, ТОВ «ЮАІНДАСТРІ» ввезло на митну територію України товар, а саме: «Вироби з чорних металів у вигляді металевих зварних решіток. Призначені як основа для настилу проїжджої частини конструкції мобільних і стаціонарних рамп: Гарячеоцинкована сталева решітка, рифлена. Тип торця: закритий. Розмір листа: 2000х1000 мм. Розмір несучої полоси: 40х3 мм. Довжина несучої полоси: 2000 мм. Діаметр прутка, що з`єднує несучі полоси 5 мм. Розмір комірки: Товар № 1 до графи 31:34х38 мм. Крок опорної планки: 34 мм. Крок поперечини: 38 мм. Тип поперечини: 5х5 мм. Кручена планка, довжиною 1000мм. Покриття не менше 60 мікрон - 250шт. Гарячеоцинкована сталева решітка, рифлена. Тип торця: закритий. Розмір листа: 2000х750 мм. Розмір несучої полоси: 40х3 мм. Довжина несучої полоси: 2000 мм. Діаметр прутка, що з`єднує несучі полоси 5 мм. Розмір комірки: 34х38 мм. Крок опорної планки: 34 мм. Крок поперечини: 38 мм. Тип поперечини: 5х5 мм. Кручена планка, довжиною 750мм. Покриття не менше 60 мікрон. -50шт. Торговельна марка: немає даних Країна виробництва: CN Виробник : ANPING XINBOYUAN WIRE MESH PRODUCTS CO., LTD.».

Декларант позивача, з метою митного оформлення товару, подав до Львівської митниці електронну митну декларацію №25UA37U4 від 19.05.2025 року, відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митної декларації.

Умови поставки FOB CN Tianjin (графа 20 декларації).

Митна вартість товару визначена за ціною контракту (основним методом) в розмірі 16775,00 євро (графа 22 декларації).

Одночасно декларантом до митного контролю, разом з митною декларацією №25UA37U4, в якості підстави для застосування основного методу було надано документи, зазначені у графі 44 митної декларації.

Митний орган повідомив декларанта, що документи не містять достатньої інформації, необхідної для визначення числових значень складових митної вартості, та запропонував надати додаткові документи за визначеним переліком.

У свою чергу, декларант позивача просив визнати та погодити митну вартість на основі поданих документів.

19.05.2025 року Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100206/2, в графі 33 якого було вказано:

«За результатами проведеного опрацювання встановлено наступне:

- товар постачається за прямими договором з виробником від 03.03.2023 року №0803/2, проте декларантом не наданий документ, що підтверджує такі норми, а також не надані документи підтверджуючи виробника товару та ТМ. Зазначене може свідчити про поставку товарів через посередників, а не безпосередньо від виробника;

- положенням п.6.1 Контракту передбачено, що якість товару повинна відповідати нормам, стандартам виробника. Відповідно до п.2.1 Контракту, після затвердження обома сторонами ціна за одиницю буде встановлена і не підлягає заміні відповідно до зазначених рахунків-проформ. Відповідно до п.3.1.1 після підтвердження продавця підписом і печаткою 30% від загальної вартості рахунку-проформи в якості авансового платежу буде реалізовано протягом 4 робочих днів. Рахунок?проформа до митного оформлення не подавалась. При цьому, наявність таких обставин не дає можливості здійснити митному органу контроль правильності визначення митної вартості товару шляхом перевірки відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар, з огляду на те, що відсутні відомості про узгоджену кількість та ціну товару при цьому, як зазначалось,оскільки рахунок-проформа відсутня. У п.12.4 контракту вказано всі додатки до цього контракту є його невід`ємними частинами. Враховуючи вищевикладене, інвойсом погоджуються істотні умови контракту, зокрема кожної окремої поставки, та такі є невід`ємною частиною контракту, а відтак додатками до такого Контракту. За даних умов, фактом узгодження сторонами усіх істотних умов конкретної партії товару, зокрема, кількості та ціни, є підписання сторонами інвойсу, який в подальшому становитиме невід`ємну частину контракту, що відповідає умовам контракту. Відповідно до додаткової угоди №1 від 11.12.2024 року до зовнішньоекономічного контракту від 03.03.2023 року №0803/23 визначено умови оплати, що передбачені у Розділі 3, а саме 30% від загальної вартості рахунку проформи в якості авансового платежу буде реалізовано протягом 5 робочих днів з моменту підписання замовлення. Балансовий платіж 70% від рахунку інвойсу сплачується покупцем перед завантаженням замовлення. Відсутні платіжні документи;

- відповідно до даної додаткової угоди умови оплати можуть змінюватися сторонами та бути зазначені в Специфікації на кожну поставку товару. Успецифікації №8 від 16.12.2024 року відсутні відомості, щодо умов оплати. Дана специфікація містить посилання на інвойс №XBY202412163 від 16.12.2024 року, проте до митного оформлення подано інвойс №XBY202502151 від 15.02.2025 року;

- довідку на перевезення №15/022025від 15.05.2025 року надано ТОВ «Заммлер Україна», який являється декларантом,а не перевізником. Також довідка містить посилання на Рахунок №, який до митного оформлення не надано;

- довідка про транспортні витрати не є бухгалтерським документом та не може вважатися належним документом, що підтверджує митну вартість. Згідно п.2.2 договору про надання транспортно-експедиторських послуг ZU?UA13/01/2025 від 13.01.2025 року, заяви узгоджені сторонами, регулюють відносини між сторонами щодо кожного окремого доручення клієнта. У заявках можуть відображатися також інші істотні умови договору транспортного експедирування, що не були обумовлені сторонами в момент підписання цього договору, заявки є невід`ємною частиною цього договору. Проте такий документ до митного оформлення не надано.

Таким чином, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. У сукупності всі перелічені фактори вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару.».

Крім того, вказано: «Зважаючи на викладене, відповідно до вимог п.2 ч.6 ст.54 МК України, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч.2-4 ст.53 МК України, Львівська митниця не визнає заявлену митну вартість.

Проведено консультації з декларантом згідно із ст.57 МК України.

Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, само методу 2а (ст.59 МК України) та методу 2б (ст.60 МК України) з причин відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МК України) та методу 2г (ст.63 МК України) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст.64 МК України).

Джерелом інформації для коригування митної вартості: - товару №1 слугувала МД №25UA73U4 від 22.04.2025 року, де митна вартість товару зі схожими характеристиками (Стальна оцинкована решітка Розмір: 1300мм*1000мм*50мм). Для використання на вхідних зонах, на виробничих підприємствах, сходинки для металевих сходів.) становить 1,81 дол США/кг. Коригування на обсяг партії та комерційні рівні не здійснювалось у зв?язку із відсутністю документально підтвердженої інформації для здійснення такого коригування.».

Вважаючи протиправним рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100206/2 від 19.05.2025 року, позивач звернувся до суду з позовом про його скасування.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відносини, з приводу яких виник даний спір, регулюються Митним кодексом України.

Відповідно до положень п.п.23, 24 ч.1 ст.4 МК України, митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Згідно ст.ст.49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Відповідно до ч.1 ст.51, ч.1 ст.52 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як встановлено ч.2 ст.52 МК України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч.5 ст.53 МК України).

З аналізу наведених норм вбачається, що положення ст.53 МК України містять вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями ст.318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Згідно зі ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною 5 ст.54 МК України передбачено право органу доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.6 ст.54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з ч.1 ст.55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування (ч.2 ст.55 МК України).

Декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів (ч.5 ст.55 МК України).

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.2 та 3 ст.58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Згідно з ч.ч.4, 5 ст.58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним ч.2 ст.53 МК України. Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Необхідність витребовування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.

Водночас повноваження контролюючого органу витребовувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Не надання декларантом витребовуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнів щодо достовірності наданої декларантом інформації.

Неподання декларантом документів, зазначених у ч.ч.2-4 ст.53 МК України, не тягне для нього безумовних негативних правових наслідків. Неподання таких документів може тягнути за собою відмову в митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише в тому разі, коли у митниці будуть обґрунтовані підстави вважати, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

При перевірці судом у разі оскарження декларантом рішення про коригування митної вартості підлягають встановленню обставини та відомості, щодо яких у митного органу виникли сумніви, обґрунтованість причин та підстав витребовування додаткових документів, неможливості визначення митної вартості за обраним декларантом методом та поданими й додатково витребовуваними документами.

У цій справі суд встановив, що позивач визначив митну вартість товарів за ціною договору, яка зазначена в комерційному інвойсі №ХBY-2025-02-15-1 від 15.02.2025 року на суму 16775,00 євро. Сплата цих коштів підтверджується платіжними інструкціями в іноземній валюті АТ «Державний експортно-імпортний банк України» №35 від 19.12.2024 року (сплачено кошти в сумі 5032,50 євро) та №41 від 25.02.2025 року (сплачено кошти в сумі 11742,50 євро), а також SWIFT-Передоплатою-30_-за-PI-№XBY-2024-12-16-3 та SWIFT-Доплатою-70_-за-PI-№XBY-2024-12-16-3.

На підтвердження заявленої митної вартості товару позивач надав митному органу разом з митною декларацією №25UA37U4 документи, визначені ч.2 ст.53 МК України та зазначені у гр.44 митної декларації.

Аналіз вказаних документів дає підстави зробити висновок про те, що позивач до митного оформлення надав усі обов`язкові документи на підтвердження митної вартості товару, що передбачені ч.2 ст.53 МК України, які дають змогу визначити вартість товару за ціною договору. При цьому, надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових).

Натомість в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів відповідач зазначив, що подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч.2 та 3 ст.53 МК України, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, а також що митним органом встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.

Надаючи правову оцінку аргументам відповідача у цій частині, суд виходить з наступного.

Стосовно посилань відповідача на те, що позивачем не надані документи підтверджуючі виробника товару та ТМ суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.53 МК України, перелік документів, що підтверджують митну вартість, є вичерпним. Утім, документи, перелічені митницею (ліцензії на виробництво, свідоцтва EAN, технічна документація), не входять до обов`язкового переліку документів, які декларант повинен надавати для підтвердження митної вартості.

Крім того, вимога митного органу надати документи, що підтверджують виробника або ТМ, є правомірною лише у випадку, якщо це безпосередньо впливає на числові значення складових митної вартості. У даній справі митницею не доведено, як саме відсутність копії ліцензії іноземного виробника впливає на ціну товару, зафіксовану в Контракті №0803/23 та підтверджену платіжними інструкціями №35 та №41.

У свою чергу, позивачем надано Контракт №0803/23 від 08.03.2023 року, укладений безпосередньо з компанією ANPING XINBOYUAN WIRE MESH PRODUCTS CO., LTD, яка згідно з міжнародними реєстрами та наданим комерційним інвойсом є експортером та виробником товару.

З огляду на викладене, посилання митного органу на неподання таких документів, як на причину коригування митної вартості, суд вважає неправомірним.

Стосовно посилань відповідача на відсутність платіжних документів.

Суд установив, що оплата товару відбувалась двома платежами, зокрема: 19.12.2024 року згідно платіжної інструкції в іноземній валюті №35 від 19.12.2024 року на суму 5032,50 євро (що становить рівно 30% авансу згідно з умовами Контракту); 25.02.2025 року згідно платіжної інструкції в іноземній валюті №41 від 25.02.2025 на суму 11742,50 євро (70% балансового платежу).

Обидва платежі містять посилання на підставу оплати рахунок-проформу №XBY-2024-12-16-3. Загальна сума цих платежів (16775,00 євро) ідентична сумі, заявленій у митній декларації.

Факт зарахування коштів на рахунок продавця підтверджується також доданими до декларації повідомленнями SWIFT, які є міжнародним стандартом підтвердження банківських операцій.

Щодо аргументів відповідача про те, що відсутність у розпорядженні митного органу рахунку-проформи не дає можливості проконтролювати правильність визначення митної вартості, то такі, на думку суду, є необґрунтованими, адже наявність лише формальних зауважень до документів, без доведення того, як ці зауваження впливають на числові показники митної вартості, не може бути підставою для відмови у визнанні заявленої митної вартості за першим методом.

До того ж, у надісланому декларанту повідомленні про витребування додаткових документів відповідач не зазначив про необхідність подання саме рахунку-проформи, а зазначив усі документи, перелік яких передбачений ст.53 МК України.

У той же час, суд зазначає, що можливість надання декларантом додаткових документів на підтвердження правомірності визначення митної вартості товарів за першим методом прямо залежить від чіткого визначення Митницею конкретних обставин, які викликали у неї сумніви у достовірності задекларованої митної вартості, а тому недотримання цих умов свідчить про порушення ним критеріїв правомірності рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, які закріплені у ч.2 ст.2 КАС України.

Аналогічне правозастосування викладено у постанові Верховного Суду від 08.08.2025 року у справі №460/164/24.

Також, суд наголошує, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Водночас умови термінів та розміри оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.03.2019 року по справі №803/3649/15.

Крім того, у постанові від 17.04.2018 року у справі №815/329/17 Верховний Суд звернув увагу, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).

Стосовно посилань відповідача на відсутність у Специфікації №8 відомостей про умови оплати та наявність у неї посилання на інший номер інвойсу, ніж той, що був поданий до оформлення.

Суд наголошує, що Специфікація за своєю правовою природою є документом, який уточнює технічні та кількісні характеристики товару (асортимент, розміри, вага, кількість).

Умови оплати (30% аванс/70% перед відвантаженням) чітко визначені Додатковою угодою №1 від 11.12.2024 та Контрактом. Дублювання цих умов у специфікації не є обов`язковим, якщо вони вже зафіксовані в основному договорі та підтверджені рахунком-проформою.

Крім того, відсутність умов оплати в одному з додаткових документів не свідчить про їх неузгодженість, оскільки вони підтверджуються платіжними інструкціями №35 та №41.

Щодо розбіжності між номером інвойсу, зазначеним у специфікації, та поданим до оформлення, то, як уже встановлено судом: №XBY-2024-12-16-3 від 16.12.2024 року це номер рахунку-проформи, на підставі якого сторони склали специфікацію та позивач здійснив авансовий платіж (платіжна інструкція №35 від 19.12.2024 року); №XBY-2025-02-15-1 (від 15.02.2025 року) це номер комерційного інвойсу (Commercial Invoice), який був виписаний продавцем уже після виготовлення товару та безпосередньо перед його відвантаженням.

Суд встановив, що обидва документи (проформа та інвойс) містять ідентичні дані щодо кількості товару (300 шт.), його характеристик (решітка 2000х1000 та 2000х750) та загальної суми (16775,00 євро).

Посилання у специфікації №8 від 16.12.2024 року саме на проформу-інвойс №XBY-2024-12-16-3 від тієї ж дати є логічним та хронологічно правильним, оскільки на момент складання специфікації комерційного інвойсу не існувало.

Стосовно доводів відповідача про те, що довідка про транспортні витрати не є бухгалтерським документом та не може вважатися належним документом, що підтверджує митну вартість. Також довідка містить посилання на Рахунок №, який до митного оформлення не надано.

Суд зазначає, що Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів. Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема у постановах від 03.02.2021 у справі №810/4441/16, від 31.05.2019 року у справі №804/16553/14 та від 13.01.2022 року у справі №520/11061/2020.

Окрім довідки про транспортні витрати, відповідачу були надані також: договір про надання транспортно-експедиторських послуг №ZU-UA-13/01/2025 13.01.2025 року, договір транспортного експедирування №ТП250514 від 14.05.2025 року, заявку №250514 від 14.05.2025 року, рахунок на оплату №75-2502-0010 від 02.05.2025 року, платіжну інструкцію №249 від 06.05.2025 року та акт про надання послуг №75-2502-0010 від 15.05.2025 року.

Таким чином, вартість перевезення є підтвердженою, а надані до митного оформлення документи в сукупності дозволяють перевірити достовірність декларування витрат на транспортування.

Стосовно доводів відповідача про неподання до митного оформлення узгодженої сторонами заявки, про яку йдеться у п.2.2 договору про надання транспортно-експедиторських послуг №ZU-UA-13/01/2025 від 13.01.2025 року, суд вказує, що заявка-замовлення на перевезення не є первинним документом, який містить в собі інформацію про вартість товару.

Крім того, ч.ч.2 та 3 ст.53 МК України не визначають заявку на перевезення документом, що обґрунтовує заявлену митну вартість та повинен безумовно чи на вимогу митниці подаватися до митного контролю. А згідно з ч.5 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Верховний Суд у постанові від 16.11.2018 року у справі №813/1012/17 вказав: «... серед документів, перелічених у ч.2 ст.53 МК України, відсутня заявка на перевезення вантажу, оскільки така заявка не є первинним чи розрахунковим документом та, відповідно, не підтверджує факт надання транспортних послуг чи їх вартість, тому вимога про її надання є безпідставною».

Крім того, слід вказати, що, здійснюючи контроль правильності визначення митної вартості, відповідач повинен брати до уваги лише ті докази, які стосуються предмета доказування. У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У той же час, відповідачем не наведено жодних відомостей про те, яким саме чином наявність/відсутність заявки на перевезення впливає на визначення митної вартості.

Також, суд враховує і те, що відповідач в оскаржуваному рішенні не вказував на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеного у митних деклараціях; не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. З наведеного слідує, що висновки відповідача стосовно не підтвердження позивачем заявленої митної вартості зроблені на припущеннях.

Стосовно доводів відповідача про те, що ним проводилися консультації із декларантом з метою визначення основи вартості товару, суд такі не приймає до уваги, оскільки вважає, що формальне посилання відповідача в оспорюваному рішенні на проведення консультацій із декларантом без фактичного їх проведення не може бути підтвердженням здійснення таких консультацій. Як зазначено вище, відповідач не конкретизував документи, які слід подати декларантом для підтвердження задекларованої митної вартості товару, що ставить під сумнів проведення таких консультацій в усній формі взагалі.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 14.06.2022 року у справі №809/257/17.

Стосовно посилань відповідача на те, що заявлена митна вартість ввезених товарів є нижчою від подібних і аналогічних товарів, суд враховує, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

При прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем використано інформацію з ЦБД, а саме: МД №25UA73U4 від 22.04.2025 року.

Так, метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів передбачено ст.59 Митного кодексу України, якою, зокрема передбачено, що при застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник. Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари. У разі відсутності такого продажу використовується вартість операції з ідентичними товарами, що продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.

Суд вказує, що оскаржуване рішення відповідача не містить інформації (у тому числі щодо митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), яка призвела до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, та обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої ним, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Митним органом не враховано, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, необхідно навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів, не зазначено чи за такими ж товаро-супровідними документами поставлявся ідентичний товар, тощо. Тобто не надано доказів, що ввезення вказаних товарів відбувалося на тих же умовах доставки та з тією ж самою відстанню.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

В той же час митний орган не надав доказів на підтвердження тієї обставини, що позивачем у митній декларації були зазначено не всі складові числового значення митної вартості, неправильно здійснено розрахунок, внесено недостовірні або неточні відомості, або у наданих документах містяться розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.

Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.

Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.

Наявність у автоматизованій системі аналізу та управління ризиками за напрямом митної вартості відомостей про те, що ідентичний чи подібний товар розмитнювався за більшою митною вартістю, ніж задекларував позивач, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2025 року у справі №300/784/24.

Стосовно інших підстав, викладених у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100206/2 від 19.05.2025 року, то такі є необґрунтованими, адже відповідачем не доведено їх вплив на задекларовану позивачем митну вартість товару.

В контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між їх суб`єктами, суд вважає, що в даному випадку контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу. Наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем не доведена.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 20.06.2023 року у справі №1.380.2019.006247, принцип прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, є орієнтиром при реалізації повноважень владного суб`єкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури. Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Втім, в оскаржуваному рішенні відповідач не вказував на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеного у митній декларації; не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах; не вказано які саме додаткові документи витребовувались у декларанта для підтвердження митної вартості та які документи не було надано.

Беручи до уваги те, що оскаржуване рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100206/2 від 19.05.2025 року є правовим актом індивідуальної дії, суд констатує невідповідність такого рішення критеріям чіткості та зрозумілості, що породжує його неоднозначне трактування, а тому таке рішення належить визнати протиправним та скасувати.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.

Щодо судового збору, то ураховуючи, що суд ухвалює рішення на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, а також зважаючи на документальне підтвердження понесених позивачем витрат у вигляді судового збору на суму 3517,48 грн, наявні підстави для їх стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то питання щодо їх стягнення вирішуватиметься судом протягом п`яти днів після ухвалення цього судового рішення за умови подання відповідних доказів. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява, у відповідності до ч.7 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягатиме залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 139, 72-77, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100206/2 від 19.05.2025 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (місцезнаходження: вул.Костюшки, 1, м.Львів, 79056; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮАІНДАСТРІ» (місцезнаходження: вул.Січових Стрільців, 21, офіс 501, м.Київ, 04053; ) судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 3517 (три тисячі п`ятсот сімнадцять) гривень 48 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.