Справа № 420/29900/25
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2026-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Радчука А.А., розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька обл., 84122, ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ), про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, у якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у перерахунку пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 20.08.2025 р. о/р 65 Про пенсійне забезпечення Гр. ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплатити ОСОБА_1 розрахунок та виплату пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 60% від усіх сум заробітної плати згідно з довідкою про складові заробітної плати для державного службовця, який до 1 січня 2024 р. працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 12.08.2025 р. № 340/15-32-10-02-12 та довідкою про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби від 12.08.2025 р. № 341/15-32-10-02-12, виданих Головним управлінням ДПС в Одеській області починаючи з 13.08.2025 року з урахуванням уже отриманих сум пенсії;

звернути постанову до негайного виконання в межах одного місяця.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 13 серпня 2025 року, ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про державну службу, надавши довідку про складові заробітної плати для державного службовця, який до 1 січня 2024 р. працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 12.08.2025 р. № 340/15-32-10-02-12 та довідку про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби від 12.08.2025 р. № 341/15-32-10- 02-12, виданих Головним управлінням ДПС в Одеській області.

Проте, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 20.08.2025 р. о/р 65 Про пенсійне забезпечення Гр. ОСОБА_1 відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України Про державну службу з підстав того, що гр. ОСОБА_1 19.06.1997 року присвоєно спеціальне звання інспектор податкової служби 1 рангу, отже станом на 01.05.2016 заявниця не займає посади державної служби та не має 20 років стажу роботи на цих посадах (стаж державного службовця складає 04 місяці 02 дні), стаж з 19.06.1997 відноситься до посад працівників податкової інспекції, що не передбачено чинним законодавством. Посади працівників податкової інспекції ст. 25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ не передбачені. Порядок обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року № 283 втратили чинність.

Вважаючи незаконним прийняте рішення №65 від 20.08.2025 р, позивач звернулась до суду з даним позов. У своїх доводах позивач посилається на численні висновки Верховного Суду України та вказує, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Ухвалою суду від 08.09.2025 року позовну заяву залишено без руху, у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 160, 161 КАС України.

Позивачу роз`яснено, що виявлені недоліки мають бути усунені шляхом:

- уточнення позовних вимог шляхом викладення позовної заяви (її прохальної частини) в новій редакції;

- надання документу про сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн. (при поданні заяви в електронній формі через систему "Електронний суд" - 968,96 грн. = 1211,20*0,8), або клопотання про звільнення від сплати, відстрочення або розстрочення сплати судового збору, у разі наявності передбачених Законом України Про судовий збір підстав, що підтверджується належними письмовими доказами.

11.09.2025 року від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків з уточненою позовною заявою та з платіжною інструкцією від 10.09.2025 року, що підтверджує сплату судового збору.

Ухвалою суду від 07.10.2025 року продовжено строк на усунення недоліків заяви ОСОБА_1 . Позивачу роз`яснено, що недоліки мають бути усунені шляхом викладення позовної заяви (її прохальної частини) в новій редакції.

09.10.2025 року за допомогою системи «Електронний суд» представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої в прохальній частині адміністративного суду позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у перерахунку пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 20.08.2025 р. о/р 65 Про пенсійне забезпечення Гр. ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 60% від усіх сум заробітної плати згідно з довідкою про складові заробітної плати для державного службовця, який до 1 січня 2024 р. працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 12.08.2025 р. № 340/15-32-10-02-12 та довідкою про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби від 12.08.2025 р. № 341/15-32-10- 02-12, виданих Головним управлінням ДПС в Одеській області починаючи з 13.08.2025 року;

звернути постанову до негайного виконання в межах одного місяця.

Ухвалою суду від 03.11.2025 року позовну заяву в редакції уточненої позовної заяви прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Цією ж ухвалою суду від 03.11.2025 року витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області належним чином засвідчені копії документів, що були підставою для прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 від 20.08.2025 р. о/р НОМЕР_2 , для долучення до матеріалів справи.

19.11.2025 року до суду надійшли пояснення третьої особи щодо позову, у якому представник Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зауважив, що Головним управління не приймалось рішення по суті заяви позивачки, відтак відповідальним за опрацювання заяви Позивачки та прийняття відповідного рішення є, в даному випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

20.11.2025 року до суду надійшов відзив на адміністративний позов.

Відповідно до відзиву відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог.

Представник відповідача зазначив, що ОСОБА_1 починаючи з 17.02.1997 обіймала різні посади в органах державної податкової служби та їй були присвоєні відповідні спеціальні звання. При цьому, пунктом 17 частини 3 статті 3 Закону № 889 передбачено, що дія цього Закону не поширюється на осіб рядового і начальницького складу правоохоронних органів та працівників інших органів, яким присвоюються спеціальні звання, якщо інше не передбачено законом. Отже, періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Оскільки закон пов`язує право на пенсію, згідно з пунктами 10 та 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889 та частини 1 статті 37 Закону України № 3723, з наявністю необхідного стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, у зв`язку з відсутністю у позивачки встановленого законом спеціального стажу роботи на зазначених посадах, на переконання відповідача, Головним управлінням правомірно прийнято рішення про відмову в переведенні ОСОБА_1 на пенсію за Законом України Про державну службу.

У відзиві також зауважено, що вимоги щодо врахування довідок є передчасними, оскільки вони стосуються розміру пенсійних виплат, який ще не обрахований суб`єктом владних повноважень, що наділений такою дискрецією, наслідки якої можуть бути предметом перевірки судом на відповідність критеріям, визначеним у статті 2 КАС України, а отже така вимога спрямована на майбутнє, через що не підлягає задоволенню з огляду на те, що судовому захисту підлягає тільки порушене право.

На підставі викладеного відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

До відзиву на адміністративний позов відповідачем були долучені витребувані ухвалою суду від 03.11.2025 року документи.

21.11.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої сторона позивача наполягає на задоволенні позовних вимог з підстав наведених у позовній заяві.

Інші заяви, клопотання та додаткові докази станом на момент розгляду справи по суті до суду не надходили.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 (надалі позивач), ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

13.08.2025 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою №8136 про перехід з пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 на пенсію за віком відповідно до Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу».

До заяви про перерахунок пенсії додані наступні документи:

- довідки про заробітну плату (спецпенсії): від 12.08.2025 № 341/15-32-10-02-12, № 340/15-32-10-02-12;

- паспорт серія НОМЕР_3 ;

- трудова книжка НОМЕР_4 ;

- пам`ятка пенсіонера.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 16 березня 2021 за № 339/35961, передбачено опрацювання заяв про призначення/ перерахунки пенсії бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від місця подачі заяви та місця проживання пенсіонера.

Відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22- 1 від 25.11.2005 (надалі по тексту Порядок № 22-1), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, яке уповноважене розглянути подану позивачем заяву від 13.08.2025.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області були розглянуті та досліджені заява і надані документи до заяви позивача та 20.08.2025 винесено Рішення №65 про відмову у переведені з пенсії за віком на пенсію згідно Закону України № 889 від 10.12.2015 «Про державну службу».

Згідно з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 20.08.2025 року №65 підставою відмови у призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» є відсутність необхідного стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

Так, у рішенні вказано наступне: «Відповідно до пунктів 10 і 12 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889 державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом (01.05.2016р.) займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад, віднесених до категорій посад державних службовців.

Статтею 25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-XII визначені категорії посад державних службовців. Основним критерієм, який визначає підстави для зарахування того чи іншого періоду роботи особи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до Закону «Про державну службу» є встановлення за займаною посадою відповідного рангу.

Посади працівників податкової інспекції даною статтею не передбачені. Порядок обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року №283 втратили чинність.

Розглянувши матеріали електронної пенсійної справи встановлено, що гр. ОСОБА_1 19.06.1997 року присвоєно спеціальне звання інспектор податкової служби 1 рангу, отже станом на 01.05.2016 заявниця не займає посади державної служби та не має 20 років стажу роботи на цих посадах (стаж державного службовця складає 04 місяці 02 дні), стаж з 19.06.1997 відноситься до посад працівників податкової інспекції, що не передбачено чинним законодавством.

Враховуючи вищевикладене прийнято рішення відмовити гр. ОСОБА_2 в переході пенсії за віком на пенсію за віком згідно до Закону №889.».

Не погодившись з відмовою пенсійного органу у переведенні на пенсію за віком на умовах Закону України «Про державну службу», позивач звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення державних службовців до 01.05.2016 було врегульоване Законом України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993 (далі Закон № 3723-XII).

З 01.05.2016 набрав чинності Закон України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015, згідно Прикінцевих та перехідних положень якого втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Статтею 90 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII визначено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Водночас, відповідно до пункту 10 Прикінцевих положень Закону України "Про державну службу" в редакції від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 12 Прикінцевих положень Закону України "Про державну службу" в редакції від 10 грудня 2015 року № 889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Таким чином, у випадку відсутності в особи стажу визначеного підпунктами 10 та 12 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Водночас, за умов наявності в особи стажу понад 10 чи 20 років, в сукупності з дотриманням інших вимог, визначених пунктами 10 та 12 зазначеного закону, у такої особи виникає право на одержання пенсії державного службовця.

При цьому, виходячи з аналізу змісту положень пунктів 10 та 12 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, у питаннях пенсійного забезпечення законодавець розрізняє державних службовців та осіб, які перебувають на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, зокрема в частині набутого стажу.

Отже, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 передбачено, що за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993 після 1 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 вказаного Закону та Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Тобто, після 1 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993 лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 року та мають передбачені ч. 1 ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993 вік і страховий стаж.

Аналогічні правові позиції викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 року по справі № 822/524/18 та у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 року по справі № 676/4235/17.

Так, відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII (у редакції на час набрання чинності Законом України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції на час прийняття оскаржуваного рішення) мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами у справі, підставою для відмови у переведенні позивача на пенсію державного службовця став висновок відповідача про те, що посади податкової служби не належать до посад, віднесених до категорії посад державної служби визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ, а тому станом на день набрання чинності Закону № 889-VIII (01.05.2016 року) позивачка не займала посади державної служби та не мала стаж 20 років на цих посадах.

Відповідно до оспорюваного рішення до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723 та актами КМУ, зараховано період роботи позивача до 19.06.1997 та становить 04 місяці 02 дні.

Із записів трудової книжки серії НОМЕР_5 ОСОБА_1 судом встановлено, що позивач працювала на наступних посадах податкових органів:

17.02.1997 року прийнята на посаду державного податкового інспектора відділу інформаційних технологій управління комп`ютеризації у Державну податкову адміністрацію в Одеській області;

17.02.1997 року прийнято присягу державного службовця;

19.06.1997 року присвоєно спеціальне звання «Інспектор податкової служби І рангу»;

06.04.1998 року переведена на посаду старшого державного податкового інспектора відділу обліку юридичних осіб управління інформатизації;

30.05.2000 року переведена на посаду головного державного податкового інспектора відділу ведення інтегрованого банку даних управління автоматизованого адміністрування податків;

04.07.2000 року переведена на посаду заступника начальника відділу ведення інтегрованого банку даних управління автоматизованого адміністрування податків;

03.07.2001 року присвоєно спеціальне звання «Радник податкової служби ІІІ рангу»;

15.07.2002 року - переведена на посаду заступника начальника відділу ведення інтегрованого банку даних управління інформатизації та обліку;

26.08.2003 року - переведена на посаду заступника начальника відділу ведення інтегрованого банку даних управління автоматизації процесів оподаткування;

09.12.2003 року - присвоєно спеціальне звання «Радник податкової служби ІІ рангу»;

05.09.2005 року - переведена на посаду головного державного податкового інспектора відділу розвитку інформаційної інфраструктури податкової служби управління автоматизації процесів оподаткування;

17.08.2007 року - переведена на посаду заступника начальника відділу ведення банку даних обласного рівня та розвитку інформаційної інфраструктури податкової служби управління автоматизації процесів оподаткування;

31.01.2012 року призначена на посаду заступника начальника відділу адміністрування баз даних та інформаційно-аналітичної роботи управління інформатизації та обліку платників податків Державної податкової служби в Одеській області;

21.05.2013 року - призначена на посаду завідувача сектору інформаційних та аналітичних систем управління ІТ та обліку платників Головного управління Міндоходів в Одеській області;

21.05.2013 року присвоєно 11 ранг державного службовця;

23.08.2013 року переведена на посаду заступника начальника відділу інформаційно-аналітичних систем управління ІТ та обліку платників;

01.01.2014 року присвоєно спеціальне звання «Радник податкової та митної справи ІІ рангу»;

04.11.2014 року призначена в порядку переведення на посаду заступника начальника відділу супроводження податкових автоматизованих інформаційних систем та адміністрування баз даних управління ІТ ГУ ДФС в Одеській області;

02.02.2016 року переведена на посаду заступника начальника відділу супроводження інформаційних систем управління інформаційних технологій;

02.10.2019 року призначена на посаду заступника начальника відділу супроводження інформаційних систем управління інформаційних технологій ГУ ДПС в Одеській області;

02.10.2019 року присвоєно п`ятий ранг державного службовця;

16.09.2020 року переведена на посаду заступника начальника відділу супроводження інформаційних систем управління інформаційних сервісів;

22.12.2020 року - призначена на посаду заступника начальника відділу супроводження інформаційних систем управління інформаційних сервісів;

08.07.2022 року - переведена на посаду заступника начальника відділу супроводження інформаційних систем управління інформаційних технологій;

03.10.2022 року присвоєно четвертий ранг державного службовця;

11.08.2025 року припинено державну службу та звільнено з займаної посади у зв`язку із досягненням 65-річного віку згідно з п. 7 ч. 1 ст. 83 ЗУ «Про державну службу».

З огляду на встановлене, у період з 17.02.1997 року по 11.08.2025 року позивач безперервно працювала на посадах у податкових органах.

При цьому, на переконання відповідача, такі посади не відносяться до категорій посад, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ.

Суд зазначає, що згідно із пунктом 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Частиною 18 статті 37 Закону №3723-XII визначено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Приписи абзацу 2 пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі - Порядок №283), який діяв у період чинності Закону України від 16.12.1993 №3723-XII «Про державну службу» до 01.05.2016, визначали, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи (пункт 4 Порядку №283).

Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності був Закон України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 №509-XII (далі - Закон №509-XII).

Відповідно до статті 15 Закону №509-XII посадовою особою органу державної податкової служби за правилами може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Державною податковою адміністрацією України. Посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання.

Зазначеною статтею Закону №509-XII також установлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються із вимогами статей 5, 12 Закону №3723-ХІІ щодо обмежень, пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.

Видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету (стаття 6 Закону №509-XII).

Суд звертає увагу, що як Законом №889-VIII, так і нормами діючих до нього Закону №3723-XII і Закону України «Про державну податкову службу в Україні» №509-ХІІ та Порядку №283 передбачалося зарахування до стажу державної служби роботи (служби) на посадах керівних працівників і спеціалістів в органах державної податкової служби та її територіальних органів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 №306 «Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями» (далі - Постанова №306) затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців, співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями згідно з додатками 1-10.

Вищенаведені норми підтверджують, що посадові особи контролюючих органів, в даному випадку податкового органу, віднесені до державних службовців за певними особливостями, тобто з присвоєнням спеціальних звань, які відповідають певним категоріям та рангам державних службовців.

Відповідно запису №15 у трудовій книжці позивача нею прийнято присягу державного службовця 17.02.1997 року, 19.06.1997 року їй присвоєно спеціальне звання «Інспектор податкової служби І рангу». Також 21.05.2013 позивачці присвоєно 11-й ранг державного службовця, 02.10.2019 5-й ранг державного службовця, а 03.10.2022 року 4-й ранг державного службовця.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєні спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-XII.

Указані висновки відповідають правовим позиціям, викладеним у постанові Верховного Суду України від 22.10.2013 у справі №21-340а13, а також у постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №465/7218/16-а, від 03.07.2018 у справі №586/965/16-а, від 10.07.2018 у справі №591/6970/16-а, від 18.03.2021 у справі №500/5183/17.

Крім того, відповідно до абз. 1, 2 пункту 344.1 статті 344 Податкового кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Відтак, оскільки позивачка з 17.02.1997 року по 11.08.2025 безперервно працювала в органах державної податкової служби, обіймала відповідні посади для виконання завдань і функцій держави (у сфері податкової політики), їй присвоювались відповідні ранги державного службовця та спеціальні звання, такий період роботи (служби) ОСОБА_1 належить зарахувати до стажу державної служби.

З огляду на наведене, оскільки станом на 01.05.2016 року позивачка працювала на посаді заступника начальника відділу супроводження інформаційних систем управління інформаційних технологій ГУ ДФВС в Одеській області, позивачкою дотримано вимоги пункту 10 Прикінцевих положень Закону України "Про державну службу" в редакції від 10 грудня 2015 року № 889-VIII щодо перебування на посаді державної служби на день набрання чинності цим Законом.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність у позивачки станом на момент її звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» стажу роботи на посадах державної служби понад 20 років.

За таких обставин, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №65 від 20.08.2025 р про відмову в переведенні на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ.

Щодо позовної вимоги призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 60% від усіх сум заробітної плати згідно з довідками від 12.08.2025 р. № 340/15-32-10-02-12 та № 341/15-32-10-02-12, виданих Головним управлінням ДПС в Одеській області, суд зазначає про таке.

У справі, яка розглядається, спір виник щодо права позивачки на пенсію відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, оскільки відповідач не визнав цього права за позивачкою.

За результатами розгляду заяви позивачки, відповідачем зроблено висновок, що вона не має права на отримання пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Питання щодо сум заробітної плати, які мають враховуватися при визначенні розміру пенсії державного службовця, на час звернення позивачки у цій справі пенсійним органом не вирішувалося. У спірному рішенні не зазначено, які саме періоди роботи, навчання позивача зараховано до її страхового стажу. Також у рішенні не надано оцінки щодо досягнення необхідного віку та достатності страхового стажу, необхідних для призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону №3723.

Тобто вимога позивачки призначити та здійснити нарахування і виплату позивачці з 13.08.2025 р. пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу» у розмірі 60% від усіх сум заробітної плати згідно з довідками від 12.08.2025 р. № 340/15-32-10-02-12 та № 341/15-32-10-02-12, виданих Головним управлінням ДПС в Одеській області, є передчасною, оскільки стосується розміру пенсійних виплат, що ще не обрахований суб`єктом владних повноважень, який наділений такою дискрецією, наслідки якої можуть бути предметом перевірки судом на відповідність критеріям, визначеним у статті 2 КАС України, а, отже, така вимога спрямована на майбутнє, через що не підлягає задоволенню з огляду на те, що судовому захисту підлягає тільки порушене право.

Вищевказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12.09.2023 у справі № 560/8328/22.

Водночас суд зазначає, що дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Суд зауважує, що у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної норми у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, зобов`язання судовим рішенням суб`єкта владних повноважень до вчинення конкретних дій (прийняття конкретних рішень) можливе, за загальним правилом, лише за умови почергового встановлення судом двох обставин: позивач на момент звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень забезпечив виконання всіх без винятку вимог закону для отримання конкретного рішення; зобов`язання суб`єкта владних повноважень розглянути повторно звернення позивача з урахуванням висновків суду є недоцільним (об`єктивно встановлено безальтернативність рішення суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийняте за встановлених судом обставин у конкретній справі).

Відтак, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Тобто адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

У справі, яка розглядається, суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачкою заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом пенсійного органу визначено ГУ ПФУ в Донецькій області, рішенням якого позивачці відмовлено в переході на пенсію за віком за нормами Закону України "Про державну службу".

Частиною 2 ст. 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про відсутність можливості у відповідача прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством, а також враховуючи те, що призначення, переведення, перерахунок та виплата пенсії є дискреційними повноваженнями пенсійного органу, суд дійшов висновку, виходячи за межі позовних вимог, що з метою ефективного захисту порушеного права позивачки слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, як орган, який за принципом екстериторіальності уповноважений на вирішення питання щодо перерахунку пенсії, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.08.2025 про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», зарахувавши до стажу державної служби період роботи в органах державної податкової служби з 19.06.1997 року по 11.08.2025 року відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_5 , із урахуванням висновків суду.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) і Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов слід задовольнити частково.

Щодо звернення рішення суду до негайного виконання в межах одного місяця, суд зазначає наступне.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення, у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

З аналізу вищевикладеного випливає, що негайно виконуються рішення про присудження пенсії або інших періодичних платежів у межах суми стягнення за один місяць, тобто умовою для негайного виконання судового рішення є задоволення вимог позивача про стягнення певної суми пенсії, з якої можна виокремити її місячний розмір.

Проте заявлені позивачем вимоги є вимогами немайнового характеру.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що слід відмовити позивачу у зверненні рішення суду до негайного виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Суд зазначає, що за звернення до суду із зазначеним позовом позивач сплатив 968,96 грн. судового збору.

З урахуванням задоволення позову в частині основної позовної вимоги, з відповідача, який прийняв спірне рішення, на користь позивача мають бути стягнуті 968,96 грн. сплаченого судового збору, де 968,96 грн. ставка судового збору за звернення до суду з позовною вимогою немайнового характеру із застосуванням коефіцієнту 0,8 за подання позовної заяви в електронній формі.

Відповідно до ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Частиною 1 статті 120 КАС України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч.4 та ч.5 ст.120 КАС України останнім днем строку, який закінчується вказівкою на певний день, вважається цей день. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Враховуючи строки розгляду даної справи, визначені ст.258 КАС України, у зв`язку із перебуванням головуючого судді Радчука А.А. у відпустці у період з 02.01.2026 року по 23.01.2026 року, в силу положень ст. 120 КАС України, рішення суду складено 26 січня 2026 року (перший робочий день).

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька обл., 84122, ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ), про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у перерахунку пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 20.08.2025 р. о/р 65 «Про пенсійне забезпечення Гр. ОСОБА_1 ».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.08.2025 про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», зарахувавши до стажу державної служби період роботи в органах державної податкової служби з 19.06.1997 року по 11.08.2025 року відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_5 , із урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька обл., 84122, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук