Справа № 320/10348/25
Суддя: Жук Р.В.
Дата ухвалення: 2026-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2026 року м. Київ справа №320/10348/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жука Р.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області,

Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

І. Зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач 2), в якому просить суд

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 42 від 24 січня 2025 року про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити пенсію ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку відповідно до положень статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме з 16 січня 2025 року.

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що вона є громадянкою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю та має більше 36 років страхового стажу.

Позивач вказує, що з 27 лютого 1974 року по 22 вересня 1987 року, з 01 червня 1988 року по 31 серпня 1988 року, з 01 червня 1989 року по 31 серпня 1989 року, з 01 червня 1990 року по 31 серпня 1990 року, з 01 лютого 1991 року по 25 травня 1991 року, з 26 червня 1991 року по теперішній час проживала в селі Сукачі Вишгородського (Іванківського) району Київської області, яке належить до зони посилено радіологічного контролю.

На переконання позивача, вона є особою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, постійно проживала у зоні посиленого радіологічного контролю з моменту аварії по 31 липня 1986 року, а також до 01 січня 1993 року проживала у даній зоні повних 4 роки, а загальний термін проживання у зазначеній зоні складає більше 30 років.

У позовній заяві вказано, що 17 січня 2025 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з заявою про призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», проте, у січні 2025 року отримала рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у призначенні пенсії № 42 від 24 січня 2025 року, у зв`язку з не підтвердженням факту проживання або роботи у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01 січня 1993 року не менше 4 років.

Позивач з вказаним рішенням не погоджується, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню з огляду на те, що, на її переконання, нею було надано усі необхідні документи, які підтверджують факт проживання у зоні посиленого радіологічного контролю більше 4 років, що стало підставою для звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача 2 у відзиві на позовну заяву послався на те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 17 січня 2025 року звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За принципом екстериторіальності заява ОСОБА_1 про призначення пенсії була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 24 січня 2025 № 42 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку із відсутністю необхідного періоду проживання в зоні посиленого радіологічного контролю станом 01 січня 1993 року.

Представник відповідача вказу, що станом на день звернення до територіального органу Пенсійного фонду України вік позивача на день звернення становив 55 років 02 дні, страховий стаж 36 років 10 місяців 17 днів. До страхового стажу зараховано всі періоди згідно з наданими документами. Документами підтверджено факт проживання/роботи в зоні посиленого радіологічного контролю та станом на 01 січня 1993 період проживання/праці - 02 роки 08 місяців 23 дні.

До періоду проживання у зоні посиленого радіологічного контролю, згідно довідки № 21 від 06 січня 2025 року , не зараховано:

- періоди навчання у Переяслав-Хмельницькому філіалі КДПУ, згідно диплому НОМЕР_1 від 26 червня 1991 року, з 01 вересня 1987 року по 22 вересня 1987 року, з 01 червня 1988 року по 31 серпня 1988 року, з 01 червня 1989 року по 31 серпня 1989 року, з 01 червня 1990 року по 31 серпня 1990 року та з 01 лютого 1991 року по 25 травня 1991 року, оскільки не встановлено фактичне місце проживання під час навчання. Документально позивачем підтверджено факт проживання на території, що належить до зони посиленого радіологічного контролю, станом на 01 січня 1993 року 02 роки 08 місяців 23 дні, що, як вказує представник відповідача, не достатньо для призначення пенсії згідно статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку з чим представник відповідача вважає позовні вимоги необгрунтованим та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідач 1 будь-яких письмових пояснень, відзиву або заперечень проти позову до суду не надав.

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17 березня 2025 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Копія ухвали суду від 17 березня 2025 року разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї документів направлені на юридичні адреси відповідачів, зазначені у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань рекомендованим листом.

Представником відповідача 2 через систему «Електронний суд» 03 квітня 2025 року разом з відзивом на позовну заяву подано копії документів позивача, які стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

Пунктом 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Враховуючи вимоги статті 263 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з частиною другою статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

ІV. Обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, категорія 4, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія посвідчення серія НОМЕР_2 , виданого Київською обласною радою 19 лютого 1995 року.

Після досягнення 55-річного віку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 17 січня 2025 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з заявою про призначення їй пенсії за віком згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За принципом екстериторіальності, заява позивача разом з доданими до неї документами була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області та рішенням від 24 січня 2025 року № 42 позивачу відмовлено у призначенні пенсії, оскільки не виконано умови статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (не підтверджено факт проживання станом на 01 січня 1993 року в зоні посиленого радіологічного контролю 4 роки).

Також у рішенні зазначено, що до періоду проживання у зоні посиленого радіологічного контролю, згідно довідки № 21 від 06 січня 2025 року , не зараховано:

- періоди навчання у Переяслав-Хмельницькому філіалі КДПУ, згідно диплому НОМЕР_1 від 26 червня 1991 року, з 01 вересня 1987 року по 22 вересня 1987 року, з 01 червня 1988 року по 31 серпня 1988 року, з 01 червня 1989 року по 31 серпня 1989 року, з 01 червня 1990 року по 31 серпня 1990 року та з 01 лютого 1991 року по 25 травня 1991 року, оскільки не встановлено фактичне місце проживання під час навчання.

З наданої суду копії паспорту громадяниа України серія НОМЕР_3 , ОСОБА_1 з 22 травня 1992 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що також підтверджується наданої суду копією Витягу з Реєстру територіальної громади № 2025/000297009 від 09 січня 2025 року.

Згідно довідки № 49, виданої Виконкомом Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області 11 лютого 2025 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно проживала в селі Сукачі Вишгородського району Київської області з 27 лютого 1974 року по 22 вересня 1987 року, з 01 червня 1988 року по 31 серпня 1988 року, з 0 червня 1989 року по 31 серпня 1989 року, з 01 червня 1990 року по 31 серпня 1990 року, з 01 лютого 1991 року по 25 травня 1991 року, з 26 червня 1991 року по даний час, на території зони посиленого радіоекологічного контролю до 2016 року, згідно постанови КМУ від 23 липня 1991 року № 106.

Підставою для видачі такої довідки, як в ній зазначено стали такі документи:

- свідоцтво про народження НОМЕР_4 від 27 лютого 1974 року, видане Іванківським райвідділом ЗАГС;

- Акт свідчення сусідів № 3 від 08 січня 2025 року;

- паспорт громадянки України НОМЕР_3 від 08 грудня 1998 року, виданий Іванківським РВ ГУ МВС України;

- записи трудової книги НОМЕР_5 від 16 вересня 1991 року;

- диплом НОМЕР_1 від 26 червня 1991 року;

- записи погосподарського обліку книги № 11 за 1986-1990 рр, № 9 за 1991-1995 ррр, № за 1996-2000 рр, № 4 за 2001-2005 рр, № 4 за 2006-2010 рр, № 4 за 2011-2015 рр, № 4 за 2016-2020 рр, № 4 за 2021-2025 рр.

V. Оцінка суду.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, наведеними учасниками справи, суд дійшов таких висновків.

Згідно пункту 3 частини першої статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд, при вирішенні даної справи, керується нормами законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.

У частині першій статті 46 Конституції України зазначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV) в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ (далі Закон України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ).

Згідно зі статті 49 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Положеннями статті 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII визначено умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України від 28 лютого 1991 року № 796-XII або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 55 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Абзацом 6 пункту 2 частини першої статті 55 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року (частиною другою статті 55 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII).

Наведене дозволяє дійти висновку, що особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони посиленого радіологічного контролю з моменту аварії на ЧАЕС до 01 січня 1993 року протягом не менше 4 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

При цьому постійне проживання такої особи або постійна праця у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 2 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні 2 повні роки (з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року) проживання або роботи на такій території, але не більше 5 років. Тобто, максимальна величина зменшення пенсійного віку для особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, не може перевищувати 5 років.

За визначенням частини третьої статті 65 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Згідно з правовою позицією, яка викладена Верховним Судом України у постановах від 21 листопада 2016 року у справі № 21-1048во06 та від 04 вересня 2015 року у справі № 690/23/15, з якою погодився Верховний Суд у своїй постанові від 28 березня 2018 року у справі № 333/2072/17, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для призначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2018 року у справі № 344/9789/17, від 24 жовтня 2019 року у справі № 152/651/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 464/4150/17, від 27 квітня 2020 року у справі № 212/5780/16-а, від 17 травня 2021 року у справі № 398/494/17.

Суд зазначає, що статтею 14 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій. До них, зокрема, належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Українською РСР від 23 липня 1991 року № 106 село Сукачі Іванківського (Вишгородського) району Київської області відносилось до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Таким чином, факт видачі позивачу уповноваженим органом держави посвідчення громадянки, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю підтверджує факт проживання позивача станом на 01 січня 1993 року у зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше чотирьох років.

Доказів скасування або анулювання виданого позивачу посвідчення серії НОМЕР_2 суду надано не було.

Також суд звертає увагу, що відповідачем 2 не запропоновано позивачу подати додаткові документи, які б підтверджували факт проживання останньої в зоні посиленого радіоекологічного контролю.

Судом встановлено, що позивачу на момент звернення із заявою про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку виповнилося 55 років, вона мала загальний трудовий стаж 36 років 10 місяців 17 днів та проживала у зоні посиленого радіоекологічного контролю, а станом на 1 січня 1993 року проживала у зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше 4 років.

Наведене в сукупності свідчить, що позивач має необхідний вік, загальний трудовий стаж та підтверджений факт проживання, роботи позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше 4 років станом на 01 січня 1993 року для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку згідно зі статтею 55 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання протиправним й скасування рішення № 42 від 24 січня 2025 року, прийнятого відповідачем 2.

Щодо вимог в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області з 16 січня 2025 року призначити позивачу пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, суд зазначає таке.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 58 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Отже, суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати пільговий та страховий стаж позивача.

Пункт 4.7 Порядку № 22-1 визначає, що саме орган, що призначає пенсію повинен всебічно, повно і об`єктивно розглянути всі подані документи, після чого установити наявність чи відсутність права особи на одержання пенсії.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04 квітня 2019 року у справі № 204/362/17, вказано, що єдиним органом, до повноважень якого належить вирішення питання щодо наявності чи відсутності у особи права на призначення пенсії, є територіальний орган Пенсійного фонду, до якого особа звернулася із відповідною заявою. При цьому за наслідками розгляду заяви пенсійний орган повинен прийняти відповідне рішення, яке повинно бути вмотивованим. У цій же справі Верховний Суд вказав, що відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, не надав оцінку відомостям, наявним або відсутнім у трудовій книжці позивача, в той час як суд, як орган уповноважений виключно на перевірку законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, позбавлений можливості приймати таке рішення, оскільки це буде свідчити про перебирання на себе судом повноважень, наданим виключно органам Пенсійного фонду.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено повноваження суду у разі задоволення позову прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, а також застосувати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Враховуючи, що відповідачем 2 не запропоновано позивачу подати уточнюючі факт проживання останньої в зоні посиленого радіоекологічного контролю, зважаючи на наявність в матеріалах справи довідки № 49, виданої Виконкомом Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області 11 лютого 2025 року, яка не була досліджена під час прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії, відповідно, відповідачем 2, не було надано такій довідці жодної правової оцінки, суд вважає передчасними позовні вимоги останнього в частині зобов`язання саме призначити пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, доходить висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та вважає за доцільне зобов`язати відповідача 2 повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку від 17 січня 2025 року з урахуванням висновків суду у даній адміністративній справі.

Щодо позовних вимог, пред`явлених до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, суд зазначає, що приписами пункту 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 чітко передбачено, що орган визначений за принципом екстериторіальності, який здійснює реєстрацію заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення є органом, який призначає (перераховує) пенсію та формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. Відтак, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зобов`язано повторно розглянути заяву про призначення пенсії.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно частини другої статті 2 КАС України справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неу24переджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

VI. Судові витрати.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд, керуючись частиною третьою статті 139 КАС України, вважає за доцільне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2 на користь позивача понесені нею судові витрати у розмірі 605,60 грн.

Керуючись статтями 132, 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська область, місто Фастів, вулиця Саєнка Андрія, будинок 10, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, Харківська область, місто Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов., ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову в призначенні пенсії за віком згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 24 січня 2025 року № 42.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 17 січня 2025 року, з урахуванням висновків суду в даній адміністративній справі.

4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області понесені нею судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жук Р.В.