Справа № 500/4531/25
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2026-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року

м. Київ

справа № 500/4531/25

адміністративне провадження № К/990/42295/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Олендера І.Я.

розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу №500/4531/25 за заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Тернопільській області на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 (головуючий суддя Баб`юк П.М.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2025 (головуючий суддя Курилець А.Р., судді: Кузьмич С.М., Мікула О.І.)

УСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просив зупинити дію рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 01.08.2025, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2025, заяву про забезпечення позову задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Головне управління ДПС у Тернопільській області звернулось з касаційною скаргою до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18.11.2025 відкрито провадження за касаційною скаргою податкового органу у справі №500/4531/25.

Ухвалою суду від 26.01.2026 касаційний розгляд справи призначено у порядку письмового провадження на 27.01.2026.

Суд касаційної інстанції у справі, що розглядається, з`ясував наступне.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області, в якому позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду діяльності №896-л від 24.07.2025.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить зупинити дію рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності №896-л від 24.07.2025 Головного управління ДПС у Тернопільській області, а саме на право роздрібної торгівлі пальним, за несплату чергового платежу за ліцензію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , реєстраційний номер: 2400097 терміном дії з 11.07.2024 по 11.07.2029, до набрання законної сили рішенням у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування такого рішення №896-л від 24.07.2025.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, заявник вказує на те, що таке рішення спричиняє прямі негативні наслідки для провадження господарської діяльності. ФОП ОСОБА_1 позбавлений права здійснювати вид діяльності з роздрібної торгівлі пального (підакцизного товару), який є його основним видом господарської діяльності і невжиття заходів забезпечення фактично призведе до повного зупинення його господарської діяльності. Зазначає, що незупинення дії рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності невідворотно призведе до негативних фінансових наслідків в частині відсутності прибутку суб`єкта підприємницької діяльності, що в свою чергу, напряму вплине на виплату заробітної плати працівникам та беззаперечно приведе до скорочення штату. Вказує, що це позбавить ФОП ОСОБА_1 можливості виконання взятих на себе зобов`язань щодо поставки пального, згідно укладених договорів. Зазначає, що у разі задоволення заяви про забезпечення позову жодній із сторін спору не буде нанесено будь-яких збитків.

Суд першої інстанції, з позицією якого погодився апеляційний суд, дійшли висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову. Судові рішення мотивовані тим, що враховуючи співмірність вимог заяви про забезпечення позову із подальшими позовним вимогами та обставинам справи, невжиття заходів забезпечення адміністративного позову в даному випадку може мати наслідком заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника та третіх осіб, трудового колективу товариства, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Крім того, у разі невжиття заходів забезпечення позову можливе настання негативних наслідків, для виправлення яких позивачу буде необхідно докласти значних зусиль.

Відповідач з рішеннями судів не погодився, звернувся з касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. В обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач посилається на те, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, не враховано висновки Верховного Суду. Відповідач зазначає, що позивачем не доведені та документально непідтверджено обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди його правам та інтересам, які б унеможливили їх захист без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі. Як вважає відповідач посилання судів на ймовірну загрозу ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду, ефективного захисту та поновлення порушених прав, не може бути виключною підставою для забезпечення позову, оскільки, у разі вирішення спору на користь заявника по суті, застосовуються відповідні правові механізми, спрямовані на відновлення попереднього становища та виконання вимог законодавства. На переконання відповідача, при вирішенні питання про забезпечення позову судами попередніх інстанцій не здійснено оцінку доводів заявника з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заяви щодо забезпечення позову та меті позовних вимог до податкового органу, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Позивач проти доводів касаційної скарги заперечив, посилаючись на практику Верховного Суду, просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін. Як указує позивач, захід забезпечення позову у цій справі не зобов`язує податковий орган до вчинення жодних активних дій, у зв`язку з таким забезпеченням, а зміст наведених у касаційній скарзі доводів не дає підстави вважати, що суди попередніх інстанцій прийняли рішення про забезпечення позову з порушенням норм права. Позивач відзначає, що доводи скаржника фактично дублюють ті, що були наведені ним в суді апеляційної інстанції, і таким доводам суд надав вичерпну правову оцінку.

Крім того, до суду надійшли додаткові письмові пояснення відповідача, де податковий орган посилається на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 17.12.2025 у справі №500/4532/25, зазначає, що аналогічні правовідносини були предметом розгляду Верховного Суду.

Верховний Суд, переглянувши ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в межах доводів касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, виходить з наступного.

Частинами першою та другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з положеннями частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України).

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України).

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Таким чином, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, а також у очевидності ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

При цьому, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Так само суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.

Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Як встановлено судами, згідно з інформацією, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 є 47.30 Роздрібна торгівля пальним.

З метою здійснення основного виду своєї господарської діяльності заявник у встановленому порядку отримав від контролюючого органу ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним №2400097 терміном дії з 11.07.2024 до 11.07.2029, видану за адресою місця торгівлі: АДРЕСА_1 .

Позивач указує, та долучає відповідні докази до заяви про забезпечення позову, що ФОП ОСОБА_1 укладено трудові договори між. з:

ОСОБА_2 , оператором АЗС (трудовий договір №4 від 01.11.2019; наказ про прийом на роботу №30/19 від 31.10.2019);

ОСОБА_3 , оператором АЗС (трудовий договір №4/18 від 14.05.2018; наказ про прийом на роботу №22/18 від 11.05.2018);

ОСОБА_4 , оператором АЗС (трудовий договір №9 від 21.07.2021; наказ про прийом на роботу №59/21 від 20.07.2021);

ОСОБА_5 , оператором АЗС (трудовий договір №14/17 від 01.12.2017; наказ про прийом на роботу №19 від 30.11.2017);

ОСОБА_6 , оператором АЗС (трудовий договір №15/17 від 01.12.2017; наказ про прийом на роботу №19 від 30.11.2017);

ОСОБА_7 , оператором АЗС (трудовий договір №8 від 01.11.2019; наказ про прийом на роботу №34/19 від 31.10.2019);

ОСОБА_8 , оператором АЗС (трудовий договір №6 від 01.11.2019; наказ про прийом на роботу №32/19 від 31.10.2019);

ОСОБА_9 , оператором АЗС (трудовий договір №3 від 30.04.2021; наказ про прийом на роботу №52/21 від 30.04.2021);

ОСОБА_10 , оператором АЗС (трудовий договір №13 від 22.07.2021; наказ про прийом на роботу №63/21 від 22.07.2021);

ОСОБА_11 , оператором АЗС (трудовий договір №14 від 22.07.2021; наказ про прийом на роботу №64/21 від 22.07.2021);

ОСОБА_12 , оператором АЗС (трудовий договір №1 від 13.05.2022; наказ про прийом на роботу №82/22 від 13.05.2022);

ОСОБА_13 , оператором АЗС (трудовий договір №6 від 11.07.2023; наказ про прийом на роботу №98/23 від 10.07.2023);

ОСОБА_14 , оператором АЗС (трудовий договір №5 від 04.07.2025; наказ про прийом на роботу №130/25 від 03.07.2025);

ОСОБА_15 , оператором АЗС (трудовий договір №4 від 01.04.2023; наказ про прийом на роботу №93/23 від 31.03.2023);

ОСОБА_16 , оператором АЗС (трудовий договір №5 від 21.07.2021; наказ про прийом на роботу №55/21 від 20.07.2021);

ОСОБА_17 , оператором АЗС (трудовий договір №9 від 07.11.2023; наказ про прийом на роботу №108/23 від 06.11.2023);

ОСОБА_18 , оператором АЗС (трудовий договір №2 від 30.04.2021; наказ про прийом на роботу №51/21 від 30.04.2021);

ОСОБА_19 , оператором АЗС (трудовий договір №3 від 12.06.2025; наказ про прийом на роботу №127/25 від 12.06.2025).

За 2024 рік ФОП ОСОБА_1 проведено витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату найманих працівників у сумі 5809843,00грн.

У заявника наявні зобов`язання щодо поставки пального, зокрема:

згідно укладеного між ФОП ОСОБА_1 (продавець) та Теребовлянська спеціалізована школа-ліцей (покупець) договору купівлі-продажу нафтопродуктів №33 від 24.03.2025;

згідно договору купівлі-продажу нафтопродуктів №1 від 15.06.2023 укладеного між ФОП ОСОБА_1 (продавець) та ТОВ "Альтфатер Тернопіль" (покупець).

Також, у заявника наявні аналогічні договірні зобов`язання з іншими контрагентами згідно укладених Договорів купівлі-продажу: Довгенська ЗОШ І-ІІ ступенів (Договір № 12 від 25.02.2025), з Теребовлянською міською радою (Договір від 17.04.2025), з Центром розвитку спорту та фізичного виховання Теребовлянської міської ради (Договір № 39866/8 від 03.02.2025), з ТОВ "Агро Престиж" (Договір № 1/2/24 від 01.01.2024).

Надавши оцінку мотивам, якими заявник обґрунтовує заяву про забезпечення позову, суди дійшли висновку про наявність об`єктивних доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі, для відновлення яких заявнику необхідно буде докласти значних зусиль.

Крім того, вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, судами взято до уваги специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Суди урахували правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 13.07.2022 у справі №240/26736/21, відповідно до якого анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним з моменту її отримання суб`єктом господарювання позбавляє його права на подальше здійснення такої діяльності, та може призвести до ухвалення судом рішення по суті спору після розриву відповідних господарських зав`язків, вивільнення працівників, що матиме наслідком утруднення або неможливість відновлення господарської діяльності взагалі у випадку ухвалення позитивного рішення суду.

Як слідує, підставою для прийняття ГУ ДПС у Тернопільській області рішення про припинення дії ліцензії №896-л від 24.07.2025, як вказано у самому рішенні, є: «несплата чергового платежу за ліцензію».

Заявник стверджує, що 17.07.2025 ним здійснено черговий платіж за ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним, про що останній повідомив контролюючий орган заявою від 18.07.2025 та долученою платіжною інструкцією №471 від 17.07.2025. Вказану заяву, платіжну інструкцію, а також, відомості з електронного кабінету платника податків про зарахування коштів, про реквізити для сплати, довідку з банку про зарахування коштів, долучено заявником до заяви про забезпечення позову.

Позивач доводить, що оскаржуване рішенням фактично блокує (зупиняє) господарську діяльність та наносить збитки державному бюджету у вигляді ненадходження до бюджету відповідних платежів через неможливість здійснення ФОП своєї господарської діяльності на підставі відповідної ліцензії.

Згідно з положеннями статті 46 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності набирає чинності на другий робочий день за днем направлення відповідного рішення платнику податків.

У разі якщо за результатами адміністративного або судового оскарження рішення органу ліцензування про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності рішення прийнято на користь платника податку, то ліцензія, що була припинена таким рішенням органу ліцензування, вважається діючою з дати її припинення.

Датою припинення дії ліцензії є день набрання чинності рішенням про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності.

Суди попередніх інстанцій обґрунтували наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову тим, що за своєю правовою природою оскаржуване рішення про припинення дії ліцензії фактично блокує господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 в частині роздрібної торгівлі пальним, який є основним видом діяльності. Як наслідок, неможливість провадження господарської діяльності зумовить невиконання роздрібної торгівлі пальним, договірних зобов`язань перед контрагентами, втрати очікуваного прибутку, що очевидно вплине на результати господарської діяльності товариства, заблокує формування доходу та виплати заробітної плати працівникам, що очевидно ускладнить відновлення господарської діяльності у разі вирішення спору на користь заявника.

Суд апеляційної інстанції вказав, що вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, який просить позивач, шляхом зупинення дії рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області №896-л від 24.07.2025, суд вважає таким, який в повній мірі узгоджується з положеннями ст.ст. 150, 151 КАС України, оскільки в даному випадку існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі у вигляді зупинення основної господарської діяльності позивача на підставі оскаржуваного рішення. У свою чергу, невжиття таких заходів забезпечення позову у разі задоволення позову призведе до необхідності докласти значних зусиль та витрат для відновлення порушених прав позивача, оскільки заборона здійснення торгівлі пальним може призвести до повного зупинення господарської діяльності заявника.

При цьому, зміст таких заходів забезпечення позову свідчить про те, що ці заходи спрямовано виключно на збереження існуючого становища ФОП ОСОБА_1 до вирішення судом спору по суті і є тимчасовим заходом, покликаним запобігти виникненню ускладнень та докладанню значних та невиправданих зусиль для відновлення господарської діяльності товариства у разі ухвалення рішення на його користь.

Судом апеляційної інстанції відзначено, вжиття заходів забезпечення позову не порушить прав та законних інтересів відповідача чи інших осіб.

Суд касаційної інстанції звертає увагу, що вжиття заходів забезпечення позову жодним чином не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, оскільки факт правомірності чи протиправності винесення оскаржуваного рішення відповідача буде встановлено під час повного, всебічного і об`єктивного розгляду у судовому засіданні всіх обставин справи.

Суд акцентує, що забезпечення позову шляхом зупинення дії розпорядження лише тимчасово забороняє застосування передбачених цим актом заходів до вирішення спору по суті.

Суд касаційної інстанції наголошує, що інститут забезпечення адміністративного позову є складним та специфічним інструментом, призначення якого полягає у створенні можливості реального й ефективного захисту прав, свобод і законних інтересів, зокрема фізичних та юридичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, що реалізується в залежності від індивідуальних фактичних обставин конкретної справи, що й зумовлюють різні висновки щодо наявності підстав для його застосування.

Аналогічний правовий підхід викладено Верховним Судом в постановах, зокрема, але не виключно, від 27.02.2025 у справі №300/6142/24, від 02.04.2025 у справі №160/32054/24.

Суд касаційної інстанції нагадує, що вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Колегія суддів зазначає, що для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи, поведінку учасників переконатися, що загроза ускладнення виконання рішення суду чи ефективного захисту такого права дійсно існує. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункті 1 частини другої статті 150 КАС України

Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 04.12.2024 у справі №500/3027/24, від 09.01.2025 у справі № 600/1928/24-а.

Отже, застосування заходів забезпечення позову у світлі конкретних обставин цієї справи та особливостей правового регулювання спірних відносин відповідає і принципу процесуальної економії, який забезпечує відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Суд касаційної інстанції не може не погодитись з висновком судів попередніх інстанцій про існування підстав, визначених пунктом 1 частини другої статті 150 КАС України, для вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії розпорядження про зупинення дії ліцензії у цій справі. Наведені позивачем обставини, що підтверджені відповідними доказами, дійсно впливають на здійснення ефективного способу захисту порушеного права, який, насамперед, спрямований на поновлення такого права, і лише у разі неможливості такого поновлення - гарантування особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Викладений у касаційній скарзі довід про ненадання судами оцінки будь-яким доказам, які б підтверджували, що невжиття заходів забезпечення позову ускладнить виконання рішення суду чи унеможливить ефективний захист порушеного права є безпідставним та спростовується наявними у справі доказами, зокрема, копіями договорів, штатного розпису. Натомість доводів про порушення судами попередніх інстанцій правил оцінки доказів, що визначені статтею 90 КАС України, касаційна скарга не містить, а судом касаційної інстанції такі обставини не встановлені.

Також застосування заходів забезпечення позову у світлі конкретних обставин цієї справи та особливостей правового регулювання спірних відносин відповідає і принципу процесуальної економії, який забезпечує відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

В обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач посилається на неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду.

Суд звертає увагу, що в обґрунтування заяви про забезпечення позову у справах були наведені неоднакові доводи та обставини, які й зумовили прийняття відповідного рішення щодо цієї заяви. Висновки у наведених скаржником справах зроблені Верховним Судом виходячи з конкретного способу забезпечення позову у межах окремого спору та предмету його розгляду, та не свідчать, що висновки судів попередніх інстанцій при вирішенні питання забезпечення позову у цій справі не відповідають усталеному правозастосуванню норм статей 150, 151 КАС України.

Крім того, доводячи наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень відповідач зазначає, що згідно відомостей контролюючого органу, у ФОП ОСОБА_1 є декілька АЗС, які розташовані в: с. Чистилів, с. Пробіжна, м. Копичинці, с. Плебанiвка, смт. Підволочиськ , тобто прийняття рішення Головного управління ДПС в Тернопільській області №896-л від 24.07.2025 жодним чином не може блокувати господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 , також не може призвести до невиконання договірних зобов`язань перед контрагентами, адже прийняте рішення стосується лише одного з наявних об`єктів роздрібної торгівлі пальним, які належать ФОП ОСОБА_1 . Таким чином, у ФОП ОСОБА_1 наявні ліцензії на кожне місце реалізації пального, що вказує на помилковість висновку суду про те, що прийняття контролюючим органом рішення про припинення одної із п`яти наявних у позивача ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним, блокує господарську діяльність ФОП У ОСОБА_1 в частині роздрібної торгівлі пальним, який є основним видом діяльності.

У відзиві позивач заперечує проти доводів заявника касаційної скарги, наголошує, що податковим органом прийнято рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності (роздрібна торгівля пальним) ФОП ОСОБА_1 за адресою місця торгівлі: с. Плебанiвка (рішення №894-л від 24.07.2025); смт. Підволочиськ (рішення №895-л від 24.07.2025); с. Пробіжна (рішення №903-л від 28.07.2025). Позивач відзначає, що при постановленні оскаржуваних рішень враховано пропорційний баланс між інтересами заявника та наслідками впливу заходів забезпечення позову на права заінтересованих осіб.

Верховний Суд зауважує, що посилання на постанови Верховного Суду щодо оцінки того чи іншого аргументу, який зроблено на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних у матеріалах справи доказів, не є засвідченим застосуванням судами норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування. Констатації, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, групою факторів є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.

Поряд з цим, підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, установити і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якої можливо запобігти.

Крім іншого, суд зауважує, що наведені у касаційній скарзі доводи та аргументи фактичну дублюють ті, що були викладені відповідачем у апеляційній інстанції, а таким доводам суд апеляційної інстанції надав вичерпну правову оцінку.

Підсумовуючи викладене, суд касаційної інстанції зазначає, що обґрунтування, наведені відповідачем у касаційній скарзі, містять вимоги здійснити переоцінку встановлених судами обставин справи, а також додатково перевірити докази, що не входить в межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини другої статті 341 КАС України.

Разом з тим, відповідно до інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, у цій справі Тернопільський окружний адміністративний суд рішенням від 24.11.2025 позов задовольнив, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області про припинення ліцензії на право провадження відповідного виду діяльності №896-л від 24.07.2025. Жодних судових рішень суду апеляційної інстанції у цій справі ЄДРСР не містить.

Як встановлено пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2025 у справі №500/4531/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

І.Я. Олендер

Судді Верховного Суду