Справа № 347/23/26
Суддя: КІЦУЛА Ю. С.
Дата ухвалення: 2026-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 347/23/26
Провадження № 2-а/347/4/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кіцули Ю. С.,

за участю:

секретаря с/з Сумарука І.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Представник Петровський Ю.І. що діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення. Вимоги позову обгрунтовані тим, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6441173 від 31.12.2025 року ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121-3 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190 грн.

До адміністративної відповідальності позивача було притягнуто за те, що він 31.12.2025 року о 14:03 годині по проїзді Бессарабський (Павла Скоропадського) у м. Києві керував транспортним засобом Land Rover Discovery з номерним знаком НОМЕР_1 (власником якого є інша особа ОСОБА_2 ), який не належить даному транспортному засобу, чим порушив п. 2.9. в ПДР України керування водієм транспортним засобом зі знаком, що не належить цьому засобу.

Дійсно, 31.12.2025 року о 14:03 год. по проїзді Бессарабський (Павла Скоропадського) у м. Києві позивач керував транспортним засобом Land Rover Discovery з номерним знаком НОМЕР_1 , який, як виявилось під час зупинки автомобіля працівниками поліції, не належить даному транспортному засобу (відповідний номерний знак НОМЕР_2 ).

Однак, тимчасово керуючи автомобілем, позивач не знав про те, що на вказаному автомобілі було встановлено номерний знак, який йому не належить, адже він не є власником цього транспортного засобу та не здійснював заміну номерного знака.

Так, власником транспортного засобу Land Rover Discovery є ОСОБА_2 , яка, під час передачі транспортного засобу у тимчасове користування позивача, не повідомила його про те, що на автомобілі було замінено номерний знак, а позивач, у свою чергу, не знав, та не міг передбачити, що автомобіль, який йому надається у тимчасове користування має змінений номер.

Більше того, як виявилось, транспортному засобу Land Rover Discovery насправді належить номерний знак НОМЕР_2 , а не номерний знак НОМЕР_1 .

На таку невідповідність номерного знака, яка полягає у заміні місцями між собою двох останніх літер ("…МК" на … КМ) позивач не звернув увагу. Якби позивач побачив або довідався про зміну номерного знака він би у жодному разі не прийняв транспортний засіб у своє тимчасове керування та не керував би автомобілем.

Представник позивача адвокат Петровський Ю.І. стверджує, що вказані фактичні обставини свідчать про відсутність в діях позивача обов`язкового елементу складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, а саме відсутня суб`єктивна сторона - вина у формі прямого чи не прямого умислу.

Окрім того, у свою чергу, під час складання оскаржуваної постанови, у порушення ряду положень КУпАП, інспектор, який розглядав справу, не повно і не об`єктивно з`ясував обставин даної справи, підійшов до її розгляду формально, адже не зібрав та не дослідив докази, які б доводили вину позивача у формі прямого чи непрямого умислу на вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. Відтак, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягало закриттю за обставин відсутності складу адміністративного правопорушення.

З цих підстав, оскаржувану постанову представник Петровський Ю.І. що діє в інтересах ОСОБА_1 просив скасувати, а провадження щодо нього закрити.

У відзиві на позовну заяву, представник відповідача заперечив вимоги позовної заяви обгрунтовуючи наступним.

Згідно тексту позовної заяви, ОСОБА_1 не заперечує, що 31.12.2025 року о 14:03 год. по проїзду Бессарабський (Павла Скоропадського) у м. Києві керував транспортним засобом Land Rover Discovery з номерним знаком НОМЕР_1 , який, як виявилось під час зупинки автомобіля працівниками поліції, не належить даному транспортному засобу (відповідний номерний знак НОМЕР_2 ).

Департамент патрульної поліції не погоджується із правовою позицією представника позивача, яка полягає в тому, що в його діях була відсутня вина, оскільки під час передачі транспортного засобу у тимчасове користування ОСОБА_1 , власник не повідомила його про те, що на автомобілі було замінено номерний знак, а позивач, у свою чергу, не знав, та не міг передбачити, що автомобіль, який йому надається у тимчасове користування має змінений номер. Зазначення адвокатом даних про власника транспортного засобу немає жодного значення для даної справи, адже суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 121-3 КУпАГІ є саме особа, яка керує або експлуатує транспортний засіб, а не його власник.

Департамент патрульної поліції вбачає в діях позивача вину у формі необережності, тому що перед тим, як приймати у користування транспортний засіб ОСОБА_1 мав би перевірити всі документи, які він зобов`язаний мати при собі згідно п. 2.1 ПДР України та мати можливість їх пред`явити на вимогу працівника поліції згідно п. 2.4 ПДР України.

Сам факт можливої необізнаності позивача про встановлення на транспортному засобі номерних знаків, які не належать цьому транспортному засобу, говорить лише про його вину через необережність в формі недбалості, тому що він можливо навіть не знаючи про таку невідповідність номерних знаків, мав би це перевірити перед керуванням, проте цього не зробив.

Також звертає увагу, що позиція представника позивача, на обгрунтування позовних вимог в даній справі зводиться просто до незгоди із оскаржуваною постановою.

Щодо доводів позивача про численні порушення норм КУпАП при складанні постанови про адміністративне правопорушення, Департамент патрульної поліції зазначив наступне.

Перевіркою матеріалів справи не встановлено порушень при розгляді справи та складанні постанови про адміністративне правопорушення, оскільки дії особи, уповноваженої на складання постанови, відповідають вимогам чинного законодавства.

Постанова про адміністративне правопорушення не містить розбіжностей, а інші матеріали справи підтверджують фактичні обставини справи.

Будь-яких фактів щодо неправильності складання постанови про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , порушення прав останнього, матеріали справи не містять, а з боку самого ОСОБА_1 суду не надано.

Поліцейські в ході розгляду справи не перешкоджали в реалізації права на отримання правової допомоги ОСОБА_1 на місці розгляду справи чи в телефонному режимі чи іншим способом.

У зв`язку з тим, що позивач не надав жодних доказів, які спростовували б факт вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повному обсязі.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 08.01.2026 року позовну заяву прийнято до провадження та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 08.01.2026 витребувано у відповідача докази, щодо обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 123-1 КУпАП.

За змістом ч. 5, ч. 7 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше, яке може бути подане відповідачем в строк для подання відзиву, а позивачем разом із позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

31.12.2025 року інспектором взводу №4 роти №1 батальйону із забезпечення супроводжень Департаменту патрульної поліції, капітаном поліції Каштяляном Ю.С. винесено постанову серії ЕНА №6441173 від 31.12.2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п.2.9. в ПДР України та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121-3 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 1190 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 31.12.2025 року о 14:03 в м. Київ, проїзд Бессарабський ( ОСОБА_3 ) водій керуючи автомобілем перетнув суцільну лінію дорожньої горизонтальної розмітки та керував транспортним засобом з номерним знаком НОМЕР_1 , що не належить даному тз, чим порушив вимоги п.2.9.в ПДР керування водієм ТЗ з номерним знаком, що не належить цьому засобу.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законом України «Про Національну поліцію», Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР).

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (ст. 53 Закону України «Про дорожній рух»).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Положення ст. 5 КАС України є реалізацією ч. 1 ст. 55 Конституції України, яка визначає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, у разі, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Згідно п. 2.9 «в» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється: керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу.

Частина 1 ст. 121-3 КУпАП передбачає відповідальність за керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.

Згідно вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами ст. 222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Пунктом 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від07.11.2015р. № 1395 (надалі - Інструкція) визначено, що в разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

При цьому, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Також, згідно ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», полiцiя може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, перевiрка документiв особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технiчних приладiв i технiчних засобiв, що мають функцiї фото- i кiнозйомки, вiдеозапису, засобiв фото- i кiнозйомки, вiдеозапису.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 у справі № 295/3099/17, від 13.02.2020 у справі № 524/9716/16-а, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Верховний Суд також звернув увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача.

При цьому, згідно з ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Мотивована оцінка суду, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що 31.12.2025 року інспектором взводу №4 роти №1 батальйону із забезпечення супроводжень Департаменту патрульної поліції, капітаном поліції Каштяляном Ю.С. винесено постанову серії ЕНА №6441173 від 31.12.2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п.2.9. в ПДР України та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121-3 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 1190 грн.

Згідно вказаної постанови вбачається, що 31.12.2025 року о 14:03 в м. Київ, проїзд Бессарабський ( ОСОБА_3 ) водій керуючи автомобілем перетнув суцільну лінію дорожньої горизонтальної розмітки та керував транспортним засобом з номерним знаком НОМЕР_1 , що не належить даному тз, чим порушив вимоги п.2.9.в ПДР керування водієм ТЗ з номерним знаком, що не належить цьому засобу.

Ухвалою суду від 08.01.2026 року судом було витребувано докази щодо обставин вчинення ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП. Однак станом на 26.01.2026 року на адресу суду витребовувані матеріали адміністративної справи, в тому числі відеофіксації, на яких зафіксовані обставини події, що мали місце 31.12.2025 року за участю ОСОБА_1 на адресу суду не надходили.

Більше того, на адресу суду сторона відповідача, взагалі не надала жодних копій документів/матеріалів адміністративної справи, ні відеофіксації, ні копії оскаржуваної постанови.

Суд також констатує той факт, що в оскаржуваній постанові серії ЕНА №6441173 від 31.12.2025 року, в пункті 7 «до постанови додаються» вказано «Бк 474246». Проте, на виконання ухвали суду від 08.01.2026 року про витребування доказів, Департаментом патрульної поліції не надано суду записів боді камери №474246, які зазначені у п.7 оскаржуваної постанови.

А відтак, суд позбавлений можливості встановити дійсні обставини справи.

У відзиві на позовну заяву, представник відповідача категорично заперечував про те, що під час винесення постанови були порушення процедури розгляду справи, як і не було порушено право позивача ОСОБА_1 на правову допомогу.

Однак в цій частині, слід зауважити, що будь яких доказів на підтвердження правомірності винесеної постанови представник відповідача не надав. Як і не вказав у відзиві причину, що унеможливила надання відповідних відеозаписів, які також є одним із видів доказів при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 121-3 КУпАП, та могли зберігатися при матеріалах справи, і бути надані суду для розгляду даного адміністративного позову.

Суд звертає увагу, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень

Суд вважає за необхідне зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положення по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

Верховний Суд у своїй постанові від 2 квітня 2018 року у справі N 338/1/17 вказав, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження своєї позиції, викладеної у постанові про накладення адміністративного стягнення у відповідності до вимог ч. ч. 1, 2 ст.72 КАС України, а також будь-яких доказів на підтвердження дотримання процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, в тому числі відеозапис з нагрудних камер поліцейського.

З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що відповідачем не надано суду належних та достовірних доказів, які б підтверджували факти викладені у постанові та спростовували доводи позивача.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного, суд вважає, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень. У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Суд звертає увагу, що саме по собі описання адміністративного правопорушення у оскаржуваній постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Також, 26.04.2018 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі N 338/855/17, адміністративне провадження N К/9901/18195/18 вказав, що аналіз положень статей КУпАП дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Окрім того, слід зазначити, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26.04.2018 року у справі N 338/1/17 (адміністративне провадження N К/9901/15804/18).

Інших доказів, які б давали підставу суду достовірно встановити факт вчинення позивачем правопорушення, і як наслідок дотримання відповідачем вимоги щодо правомірності винесення постанови, матеріали справи не містять.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на те, що позивачем заперечується факт скоєння адміністративного правопорушення, а відповідачем не надано жодного належного доказу на спростування позиції останнього, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1,7 ст.139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Таким чином, судовий збір у розмірі 532, 48 гривень, який сплачено позивачем при звернення до суду з позовом, що підтверджується квитанцією №3R65-К31Е-869Е від 07.01.2026 року, підлягають стягнення з бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 2, 6, 9, 73 - 77, 139, 242-246, 262, 286, 293, 295 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6441173 від 31.12.2026 року - скасувати, провадження по справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Департаменту патрульної поліції (, адреса місцезнаходження юридичної особи: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3), на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 532 (п`ятсот тридцять дві) гривні 48 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 26 січня 2026 року.

Суддя Ю. С. Кіцула