Справа № 140/1697/25
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2026-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 рокуЛьвівСправа № 140/1697/25 пров. № А/857/25297/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І.М., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року (головуючий суддя Ксензюк А.Я., м. Луцьк) у справі №140/1697/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним наказу і поновлення на роботі,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області №104-к від 13.04.2023, яким звільнено ОСОБА_1 18.04.2023 у зв`язку зі скороченням чисельності і штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України; зобов`язання поновити в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області на рівнозначній посаді.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій покликається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області протягом періоду часу з моменту попередження позивача про наступне звільнення (18.01.2023) до моменту звільнення (18.04.2023) існувало 125 вакантних посад, серед яких було дві вакантні посади не державної служби, однак відповідачем не було здійснено письмової пропозиції зайняти жодну з цих вакантних посад. Зазначає, що дія трудового договору продовжується у разі реорганізації роботодавця, зокрема, приєднання такого до іншого підприємства, установи, організації, що супроводжується обов`язком роботодавця запропонувати та перевести за умови згоди працівника на іншу роботу в підприємстві, що є правонаступником роботодавця. Вказує, що пропозиція зайняти вакантну посаду має бути індивідуальною з наданням працівнику документу, який би містив конкретний перелік усіх наявних вакантних посад, з тим, щоб кожен працівник міг належно сприйняти пропозиції роботодавця та визначитись з такою пропозицією. Вважає, що відсутність індивідуальної, письмової пропозиції вказує на те, що роботодавцем не була дотримана процедура, передбачена статті 49-2 КЗпП України. Також зазначає, що надання визначеного статтями 40, 42 та 49-2 КЗпП України переважного права на працевлаштування позивача у правонаступника УВД ФССУ у Волинській області на посаду державної служби, з огляду на непроведення конкурсного відбору під час дії воєнного стану, не суперечить положенням Закону України «Про державну службу» та вимогам щодо прийняття на посади державної служби.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено доказами, які є в матеріалах справи, що на виконання пункту 2 розділу VІІ Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 №1442 Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, керуючись частиною четвертою статті 105 ЦК України, статтями 49-2,49-4 КЗпП України та статтею 5 Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану, вирішено скоротити весь штат та всю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м. Києві з 18.04.2023.

17.01.2023 позивачем було отримано попередження про наступне звільнення №134-29 під власноручний підпис (а.с.29).

Наказом голови комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області №104-к від 13.04.2023 ОСОБА_1 було звільнено 18.04.2023 з посади начальника відділу страхових виплат та матеріального забезпечення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п.1 ч.1 статті 40 КЗпП України (а.с.28).

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

З 01 січня 2023 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 21 вересня 2022 року № 2620-IX, яким Закон України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV викладено в новій редакції.

Пунктом 2 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1105-XIV (в редакції Закону № 2620-IX, що діє з 01.01.2023) передбачено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень.

На виконання пункту 2 Розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1105 Кабінетом Міністрів України 27.12.2022 було прийнято Постанову №1442 Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України (далі Постанова №1442).

Відповідно до пункту 1 Постанови №1442 Кабінет Міністрів України вирішив припинити з 01.01.2023, реорганізувавши шляхом приєднання до Пенсійного фонду України: Фонд соціального страхування України, управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м. Києві, у т. ч. Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області.

Згідно абзацу другого пункту шостого Постанови №1442 до голови комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь виконавчої дирекції Фонду переходять повноваження щодо управління справами Фонду та управлінь виконавчої дирекції Фонду на період до завершення їх реорганізації.

16 січня 2023 року на виконання п.2 Розділу VII Закону Україну Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2022 року № 1442 Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України головою комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України видано наказ №09-ОД Про скорочення чисельності на штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, пунктом 1 якого передбачено скоротити увесь штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м. Києві, з 18 квітня 2023 року.

Частиною третьою статті 36 КЗпП України передбачено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників. Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Приписами частини другої статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно частин 1-3 статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України Про зайнятість населення власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Як вже було встановлено, головою комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Волинській області попереджено ОСОБА_1 про наступне звільнення 17 січня 2023 року.

Наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області від 13 квітня 2023 року № 104-к звільнено ОСОБА_1 18 квітня 2023 року з посади начальника відділу страхових виплат та матеріального забезпечення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області.

Наказом Пенсійного Фонду України від 02 червня 2023 року № 49 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області: забезпечити взяття на баланс та збереження майна, у тому числі шляхом укладення та/або виконання раніше укладених управлінням виконавчої дирекції Фонду правочинів, необхідних для його охорони, обслуговування, отримання комунальних послуг тощо, а також здійснення видатків, зокрема, зі сплати податків, зборів, інших платежів, пов`язаних з утриманням майна; проводити розрахунки з працівниками припиненого управління виконавчої дирекції Фонду; подавати відомості для обліку їх трудової діяльності в електронній формі / вносити записи до трудової книжки; виконувати інші повноваження роботодавця та страхувальника у відносинах з цими особами; забезпечити зберігання прийнятих за актом документів, не завершених в діловодстві управління виконавчої дирекції Фонду, та його архіву.

Верховний Суд в постанові від 05.10.2020 у справі № 451/1028/18 зазначив, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва i праці, скорочення чисельності a6o штату працівників, чи додержано власником a6o уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу a6o що власник, a6o уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (частина 3 статті 36 КЗпП України).

Відповідно до частини шостої статті 36 КЗпП України у разі зміни роботодавця, а також у разі їх реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділенні, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується.

При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом першим статті 40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де зберіглося його попереднє місце роботи.

Тобто, звільнення, у зв`язку з реорганізацією, може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. В іншому випадку - дія трудового договору працівника продовжується.

Як встановлено і визнається сторонами, оскаржуваний наказ про звільнення видано саме у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників.

Щодо можливості переведення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області.

Відповідно до підпункту 6 пункт 10 Положення №25-2 начальник Головного управління призначає на посади та звільняє з посад керівників самостійних структурних підрозділів головного управління Фонду, інших державних службовців та працівників головного управління Фонду, присвоює їм ранги державних службовців, приймає рішення щодо їx заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до підпункту 7 пункту 11 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 №280, Голова правління Пенсійного фонду України призначає на посади та звільняє з посад за погодженням з Міністром соціальної політики лише керівників та заступників керівників територіальних органів Пенсійного фонду України відповідно до законодавства про державну службу.

Таким чином, Пенсійний фонд України не є суб`єктом призначення державних службовців головних управлінь Фонду.

Колегія суддів звертає увагу, що часткове правонаступництво, зокрема публічне правонаступництво, є окремим, особливим видом правонаступництва, під яким розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому.

Внаслідок передачі Пенсійному фонду України та його територіальним органам функцій Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їx відділень з 01.01.2023 виникло публічне правонаступництво, тобто передання адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень до іншого внаслідок припинення виконання першим суб`єктом покладеної на нього функції. За часткового правонаступництва від одного до іншого суб`єкта переходять лише окремі права i обов`язки.

При цьому, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що повне (універсальне) правонаступництво передбачає перехід до правонаступника усіх прав i обов`язків (у тому числі майнових) того суб`єкта, якому вони належали раніше. Це має місце, зокрема, у разі припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення). Підстави для повного (універсального) правонаступництва виникають з моменту державної реєстрації припинення юридичної особи, що реорганізується.

Не є спірним той факт, що ОСОБА_1 на момент звільнення працювала на посаді начальника відділу страхових виплат та матеріального забезпечення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області

У період до перетворення Пенсійного фонду в неприбуткову самоврядну організацію відповідно до пункту 12 розділу XV Закону України від 09.07.2003 №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058) Пенсійний фонд функціонує як центральний орган виконавчої влади на підставі норм цього Закону (крім норм, зазначених в абзаці шостому пункту 1 цього розділу) та Положення про Пенсійний фонд України.

Правові основи організації та діяльності Пенсійного фонду України визначаються, зокрема, Законом України №1058, Положенням №280.

Згідно із пунктом 12 розділу Прикінцеві положення Закону №1058 на працівників Пенсійного фонду та його територіальних органів, які здійснюють повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань i функцій Пенсійного фонду, поширюється дія Закону України Про державну службу.

Згідно з частиною четвертою статті 20 Закону України від 17.03.2011 № 3166-VI Про центральні органи виконавчої влади державні службовці апарату центрального органу виконавчої влади призначаються на посади та звільняються з посад керівником центрального органу виконавчої влади в порядку, передбаченому законодавством про державну службу (якщо інше не передбачено законом).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2014 №85 (зі змінами) гранична чисельність працівників апарату Пенсійного фонду України становить 302 працівника, у тому числі державних службовців - 302.

Отже, штат працівників апарату Пенсійного фонду України складають посади державної служби, умови призначення (переведення, звільнення) на які визначаються Законом України від 10.12.2015 № 889-VIII Про державну службу (далі- Закон №889).

Відповідно до частин першої та другої статті 21 Закону № 889-VIII вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.

Крім того, правові засади діяльності органів державної влади в період воєнного стану визначено Законом України Про правовий режим воєнного стану від 12 травня 2015 року № 389-VIII.

Відповідно до статті 10 цього Закону (в редакції Закону №2259-ХІ ві 12.05.2022) у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад.

Згідно пунктів 1 i 2 частини першої статті 41 Закону № 889 без обов`язкового проведення конкурсу переведений може бути лише державний службовець:

- на іншу рівнозначну a6o нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті),

- за рішенням керівника державної служби a6o суб`єкта призначення; на рівнозначну aбo нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті),

- за рішенням суб`єкта призначення a6o керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та cyб`єкта призначення aбo керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Поняття рівнозначна посада закріплено на законодавчому рівні та визначено у пункті шостому частини першої статті 2 Закону № 889, згідно якого, це посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів.

Відповідно до статті 51 Закону №889 посади державної служби з метою встановлення розмірів посадових окладів поділяються на такі групи оплати праці: до групи 1 належать посади керівників державних органів i прирівняні до них посади; до групи 2 належать посади перших заступників керівників державних органів i прирівняні до них посади; до групи 3 належать посади заступників керівників державних органів i прирівняні до них посади; до групи 4 належать посади керівників самостійних структурних підрозділів державних органів i прирівняні до них посади; до групи 5 належать посади заступників керівників самостійних структурних підрозділів державних органів i прирівняні до них посади; до групи 6 належать посади керівників підрозділів у складі самостійних структурних підрозділів державних органів, ix заступників i прирівняні до них посади; до групи 7 належать посади головних спеціалістів державних органів i прирівняні до них посади; до групи 8 належать посади провідних спеціалістів державних органів i прирівняні до них посади; до групи 9 належать посади спеціалістів державних органів i прирівняні до них посади.

Прирівняння посад державної служби проводиться Кабінетом Міністрів України під час затвердження схеми посадових окладів на посадах державної служби за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері трудових відносин, погодженим із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Отже, саме Закон №889 визначає поняття рівнозначної посади, як посади державної служби, що належать до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу. Натомість, КЗпП України такого поняття як «рівнозначна посада» не містить.

Прийнявши рішення про припинення ФСС України, законодавець не передбачив спеціального механізму переведення працівників ФСС України, на яких поширюється законодавство про працю, на посади державної служби у Фонді чи його територіальних управліннях.

З огляду на вказане, законодавством не передбачено переведення працівника, посада якого скорочується та на якого поширюється дія законодавства про працю, на посаду державної служби в державному органі, приєднання до якого здійснюється внаслідок реорганізації.

За таких умов колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що переведення працівників ФСС України на посади державної служби у Пенсійному фонді України чи його територіальних управліннях суперечить Закону № 889-VIII. Згідно з додатком 2 до постанови правління ФСС України від 18.11.2021 №35 Про внесення змін до структури органів Фонду соціального страхування України та граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України, гранична чисельність працівників ФСС України становила 4829 осіб.

Посади працівників ФСС України, на відміну від працівників Пенсійного фонду, не належать до посад державної служби. На зазначених працівників поширюється законодавство про працю.

Таким чином, чинним законодавством України не передбачено переведення працівника, посада якого скорочується та на якого поширюється дія законодавства про працю, на посаду державної служби в новоутвореному державному органі.

Отже, доводи скаржника щодо обов`язку правонаступника роботодавця запропонувати вакантні посади в ГУ ПФУ у Волинській області (стаття 49-2 КЗпП України) та на поновлення на іншій рівнозначній посаді в Пенсійному фонді України, колегія суддів вважає помилковими, оскільки відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються саме Законом №889, якщо інше не передбачено цим же законом (ч.2 ст.5 Закону №889), тобто, для зайняття посад державної служби кандидат повинен відповідати вимогам, визначеним Законом України Про державну службу.

Крім того, як слушно зауважено судом першої інстанції, покликання скаржника на можливість переведення його на рівнозначну посаду до ГУ ПФУ у Волинській області з огляду на приписи частини п`ятої статті 10 Закону України Про правовий режим воєнного стану, є безпідставними, оскільки відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України від 12.05.2015 №389-VІІІ Про правовий режим воєнного стану у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової карти встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад. Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, призначені відповідно до абзацу першого цієї частини, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до абзацу другого статті 7 Закону №389 після припинення чи скасування воєнного стану, але не пізніше шести місяців з дня його припинення чи скасування, на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, посади керівників комунальних підприємств, установ, організацій, на які особи призначені відповідно до абзацу першого частини п`ятої цієї статті, оголошується конкурс. Граничний строк перебування особи на посаді, на яку її призначено відповідно до абзацу першого частини п`ятої цієї статті, становить 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану.

Вказана норма передбачає саме призначення на посаду державної служби, яке відповідно до абзацу другого статті 7 Закону №389 є строковим.

Колегія суддів наголошує, що зазначена норма не врегульовує умови та порядок переведення працівників підприємств (установ, організацій), що ліквідуються (припиняються) на посади державної служби.

Також Головне управління повідомляло Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області та Голову комісії з реорганізації виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області про створення нових структурних підрозділів та про добір кадрів на посади державної служби в Головному управлінні Фонду в області. Ця інформація надсилалась Головою комісії через засоби електронного зв`язку, соціальних мереж структурним підрозділам Фонду для ознайомлення всіх працівників та була розміщена на офіційному сайті Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області.

Згідно інформації щодо призначення працівників Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області, зазначеної в додатку до листа ГУ ПФУ у Волинській області від 23.06.2023 №300-08-5/35251, за період з 01.01.2023 по 01.08.2023 в ГУ ПФУ у Волинській області працевлаштовано 52 колишніх працівників Фонду за їх заявами, що свідчить про вжиття відповідачем всіх можливих заходів щодо добору працівників та працевлаштування саме працівників Фонду на вакантні посади.

Позивач була ознайомлена з вакантними посадами в ГУ ПФУ у Волинській області та мала можливість працевлаштуватися, звернувшись до відповідача із відповідною заявою та необхідними документами, однак таким правом не скористалась.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що покликання позивача на відсутність законодавчих заборон на його переведення як працівника без проведення конкурсу у випадку реорганізації юридичної особи (працівники якої не є державними службовцями) на посаду державної служби до органу, приєднання до якого здійснюється внаслідок реорганізації, є необґрунтованими, оскільки порядок призначення особи на державну службу законодавчо визначений і будь-яких виключень не містить.

Таким чином, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування наказу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області №104-к від 13.04.2023 та, як наслідок, відсутність підстав для задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду апелянта з оцінкою судом першої інстанції обставин справи .

При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року у справі №140/1697/25 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
М.А. Пліш