Справа № 640/23938/20
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2026-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2026 р. справа № 640/23938/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Панікара І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі позивачка) звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі відповідач-1, Мін`юст), Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату (далі відповідач-2, Комісія), за змістом якого просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України від 20.11.2018 № 8;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 07.02.2019 № 366/5 «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого ОСОБА_2 ».

Суд зазначає, що відповідно до свідоцтва про зміну імені від 26.02.2025 серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 змінила прізвище на « ОСОБА_3 » (т.1 а.с.15).

Позовні вимоги мотивовані тим, що анулювання свідоцтва здійснено без належних правових підстав, з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат», принципу правової визначеності та без урахування судових рішень, якими раніше вже скасовувався наказ Міністерства юстиції України від 25.01.2017 № 185/5 про скасування державної реєстрації свідоцтва нотаріуса позивачки. Звертає увагу суду на те, що відповідач повторно притягнув її до відповідальності за ті самі обставини, що суперечить загальним засадам права та судовій практиці. Крім того, позивачка зазначає, що висновки Комісії про неодноразові порушення з її боку у сфері державної реєстрації прав не ґрунтуються на належних і допустимих доказах, а сама процедура розгляду питання про анулювання свідоцтва не відповідала вимогам законності, обґрунтованості та пропорційності, у зв`язку з чим, остання просить суд визнати оскаржувані рішення відповідачів протиправним, скасувати їх, відновивши таким чином її порушене право на здійснення нотаріальної діяльності.

По справі здійснювався ряд наступних процесуальних дій.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.11.2020 відкрито провадження в адміністративній справі № 640/23938/20 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (т.1 а.с.44-46).

На виконання Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 №399, судову справу № 640/23938/20 передано Івано-Франківському окружному адміністративному суду.

В Івано-Франківському окружному адміністративному суді справа № 640/23938/20 зареєстрована 04.03.2025.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2025, справу № 640/23938/20 передано судді Панікару І.В.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.03.2025 прийнято до провадження адміністративну справу № 640/23938/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату про визнання протиправним та скасування рішення, розгляд справи розпочато з початку за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) сторін (т.1 а.с.208).

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.04.2025 клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду по справі № 640/23938/20 - повернуто заявнику без розгляду (т.2 а.с.1-3).

Відповідач-1 скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 26.03.2025, згідно змісту якого, представник відповідача щодо можливості задоволення заявлених позовних вимог заперечила. Вказала, що оскаржуване рішення прийнято ним у межах наданих законом повноважень та з дотриманням встановленої процедури. Подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, що видане Міністерством юстиції України 26.05.2009 № 7377 на ім`я ОСОБА_2 , було внесено Департаментом державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України до Комісії згідно зі статтею 10 Закону з підстави, передбаченої підпунктом «е» пункту 2 частини першої статті 12 Закону, у зв`язку з неодноразовим порушенням нотаріусом чинного законодавства при вчиненні нотаріальних дій. Зокрема, подання містить інформацію про ряд виявлених порушень законодавства у сфері державної реєстрації прав, допущеними приватним нотаріусом Кобелєвою А.М. під час проведення оскаржуваних реєстраційних дій. Водночас, на думку відповідача, встановлені порушення були системними та підтверджені результатами перевірок, фактами розгляду скарг та скасуванням окремих незаконних реєстраційних дій, що свідчить про неналежне виконання нотаріусом професійних обов`язків та створювало ризики порушення прав та законних інтересів інших осіб. Представником зазначено про те, під час ухвалення оскаржуваного рішення було дотримано процесуальних гарантій позивачки, оскільки остання була належним чином повідомлена про розгляд даного питання, брала участь у засіданні Комісії та мала можливість надати пояснення та заперечення. Доводи позивачки були розглянуті та оцінені, однак, не спростували встановлених порушень. Зазначено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києві від 08.06.2017 у справі №826/2758/17, залишеним в силі Постановою Верховного Суду від 27.02.2020, визнається протиправність наказу Міністерства юстиції України від 25.01.2017 № 185/5 з підстав неналежного повідомлення Комісією з розгляду скарг приватного нотаріуса Кобелєвої А.М. про засідання, однак, у рішенні суду не міститься висновку про відсутність у діях приватного нотаріуса Кобелєвої А.М. як державного реєстратора порушень законодавства при здійсненні нею значної кількості реєстраційних дій у Державному реєстрі прав, зокрема, вимог Закону 1, Закону України «Про іпотеку» та інших нормативних актів, якими передбачався порядок державної реєстрації прав. Просить суд в задоволенні позовної заяви відмовити (т.1 а.с.237-245).

07.04.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, за змістом якої останній вказав на те, що рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 20.11.2018 № 8 та наказ Міністерства юстиції України від 07.02.2019 № 366/5 прийняті за відсутності належної правової підстави, оскільки вони ґрунтувалися на наказі Міністерства юстиції України від 25.01.2017 № 185/5, який у подальшому визнано протиправним та скасовано судовим рішенням, що набрало законної сили. Вказано на те, що відповідачами неправомірно застосовано редакцію підпункту «е» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат», яка набрала чинності лише з 02.11.2016, до дій позивачки, вчинених у 2015 першій половині 2016 року. Такі дії суперечать частині першій статті 58 Конституції України, яка забороняє зворотну дію закону в часі, що погіршує становище особи. Станом на момент вчинення відповідних реєстраційних дій закон не передбачав можливості анулювання свідоцтва нотаріуса за порушення у сфері державної реєстрації, що підтверджує незаконність притягнення позивачки до відповідальності. Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, порушення процедури є самостійною та достатньою підставою для скасування рішень суб`єкта владних повноважень, що повністю узгоджується з принципами верховенства права та законності. З огляду на викладене, відзив не містить доводів, які б спростовували заявлені позовні вимоги (т.2 а.с.7-10).

Заяв чи клопотань відповідач-2 суду не подав, правом на подання відзиву на позов, у встановлений судом строк, не скористався. Також відповідачем не повідомлено суд про поважність причин ненадання такого відзиву.

Згідно частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статей 162, 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.

Судом встановлено, що 20.11.2018 Вищою кваліфікаційною комісію нотаріату при Міністерстві юстиції України прийнято оскаржуване рішення за № 8, яким вирішено на підставі пункту «е» пункту 2 частини першої статті 12 Закону, у зв`язку із неодноразовим порушенням нотаріусом законодавства у сфері державної реєстрації, анулювати свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю, виданого Міністерством юстиції 26 травня 2009 року за № 7377 на ім`я ОСОБА_2 (т.1 а.с.6-10).

В подальшому, на підставі зазначеного рішення Міністерством юстиції України прийнято наказ від 07.02.2019 за № 366/5 «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого Кобелєвій Аллі Михайлівні» (т.1 а.с.11).

Не погоджуючись з рішенням Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України за № 8 та наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2019 за № 366/5 «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого Кобелєвій Аллі Михайлівні», позивачка звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно статті 1 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

На нотаріусів, які працюють у державних нотаріальних конторах або займаються приватною нотаріальною діяльністю, законом може бути покладено вчинення інших дій, відмінних від нотаріальних, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про нотаріат», правовою основою діяльності нотаріату є Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України.

Згідно з частиною 2 статті 2-1 Закону України «Про нотаріат», контроль за організацією нотаріату, перевірка організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства здійснюються Міністерством юстиції України в Автономній Республіці Крим, головними управліннями юстиції в областях, містах Києві та Севастополі.

Підстави анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю викладені в статті 12 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Так згідно з пунктом «е» частини 2 зазначеної вище статті, серед іншого, свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю може бути анульовано Міністерством юстиції України, за рішенням Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, прийнятим на підставі подання Міністерства юстиції України, у випадку неодноразового порушення нотаріусом чинного законодавства або грубого порушення закону, яке завдало шкоди інтересам держави, підприємств, установ, організацій, громадян при вчиненні нотаріальних дій та/або інших дій, покладених на нотаріуса відповідно до закону.

Рішення про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю може бути оскаржено до суду.

З метою реалізації вказаних положень Закону України «Про нотаріат» постановою Кабінету Міністрів України від 31.08.2011 № 923 затверджено Положення про Вищу кваліфікаційну комісію нотаріату (далі Постанова № 923).

Відповідно до пункту 3 Постанови № 923, який кореспондується зі статтею 10 ЗУ «Про нотаріат», для вирішення питання про анулювання свідоцтва про право па зайняття нотаріальною діяльністю при Міністерстві юстиції України утворюється Вища кваліфікаційна комісія нотаріату. Персональний склад Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату затверджується наказом Міністерства юстиції України.

Частинами 9-10 статті 10 Закону України «Про нотаріат» визначено, що питання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю розглядається Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату за поданням, зокрема. і Міністерства юстиції України. Порядок внесення такого подання встановлюється Міністерством юстиції України.

На виконання вказаної норми наказом Міністерства юстиції України від 28.07.2011 №1904/5 затверджено Порядок внесення Міністерством юстиції України, територіальними органами Міністерства юстиції або Нотаріальною палатою України подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю та його розгляд Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі Порядок № 1904/5).

Пунктами 2-4 цього Порядку встановлено, що подання Мін`юсту про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю вноситься до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату. Воно повинно містити: інформацію про наявність підстав, визначених пунктом 2 частини першої статті 12 Закону; зазначення конкретних порушень, які були допущені нотаріусом; пропозиції щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

До подання додаються: засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів, на підставі яких внесено подання: доповідна записка про перевірку роботи нотаріуса; пояснення нотаріуса на предмет обставин, викладених у доповідній записці про перевірку роботи нотаріуса; копії документів про зупинення нотаріальної діяльності; копії документів, що свідчать про виявлені в діяльності нотаріуса порушення; документи, що свідчать про вжиті заходи щодо виявлених в роботі нотаріуса порушень; відповідні документи органів дізнання і слідства, прокуратури, суду тощо.

Відповідно до пункту 10 вказаного Порядку на засіданні Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату заслуховуються члени Комісії, досліджуються та аналізуються подані документи. У разі відсутності безспірного підтвердження факту порушення закону Комісія відхиляє подання.

Згідно з пунктів 11-12 Порядку № 1904/5, на засіданні Комісії ведеться протокол, який підписують головуючий на засіданні та секретар.

За результатами розгляду Подання Комісія може ухвалити одне з таких рішень:про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю; про відмову в анулюванні свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

При цьому, згідно з пунктами 13-17 Порядку № 1904/5, рішення Комісії приймається відкритим голосуванням простою більшістю голосів від числа присутніх членів Комісії.

Копія рішення Комісії надсилається Департаменту державної реєстрації та нотаріату Мін`юсту, управлінню юстиції, Нотаріальній палаті України, які внесли Подання.

На підставі рішення Комісії про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю видається відповідний наказ Міністерства юстиції України.

Копія наказу Міністерства юстиції України про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю надсилається особі, щодо якої видано цей наказ, та Департаменту державної реєстрації та нотаріату Мін`юсту, управлінню юстиції, Нотаріальній палаті України, які внесли Подання.

У разі якщо Подання було внесено Департаментом державної реєстрації та нотаріату Мін`юсту або Нотаріальною палатою України, копія наказу Мін`юсту про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю також надсилається управлінню юстиції для вжиття заходів, передбачених Законом.

Анульоване свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю підлягає поверненню до Міністерства юстиції України.

Рішення Комісії може бути оскаржене до суду в установленому законодавством порядку.

Отже, підсумовуючи викладені норми у сукупності, суд зазначає, що рішення про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю приймається у разі безспірного підтвердження факту порушення нотаріусом норм чинного законодавства при вчиненні нотаріальних дій, що підтверджено належними та допустимим доказами.

Водночас, аналізуючи практику Верховного Суду з розгляду аналогічних спорів, висновки по яких є обов`язковими, в силу положень пункту 5 статті 242 КАС України, суд вказує на таке.

Зокрема, суд бере до уваги, що у постановах Верховного Суду від 20 липня 2018 року у справі № 809/1649/17, від 18 березня 2020 року у справі № 826/3090/17, від 25 червня 2020 року у справі № 2340/5084/18, від 05 жовтня 2020 року у справі № 140/1382/19 сформована правова позиція, відповідно до якої встановлення факту порушень нотаріусом чинного законодавства при вчиненні нотаріальних дій належить до компетенції суду.

Так, у постанові від 05 жовтня 2020 року у справі № 140/1382/19 Верховний Суд вказав:

«…58. Колегія суддів Верховного Суду зазначає, що порушення позивачем норм чинного законодавства при вчиненні нотаріальних дій (Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», Закону України «Про нотаріат», Цивільного кодексу України, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України) було виявлено Головним територіальним управлінням юстиції у Волинській області в ході планової перевірки позивача 29.03.2018.

59. Верховний Суд зауважує, що встановлення факту порушень нотаріусом чинного законодавства при вчиненні нотаріальних дій належить до компетенції суду. Застосуванню відповідачем норм підпункту "е" пункту 2 частини 1 статті 12 Закону України "Про нотаріат" мало передувати встановлення судовим рішенням (рішеннями) фактів вчинення позивачем як нотаріусом певних порушень під час безпосереднього здійснення нотаріальних дій. Проте, відповідного судового рішення матеріали справи не містять.

Така ж правова позиція уже була висловлена Верховним Судом у постанові від 20.11.2018 у справі №809/1649/17.

54. Крім того, колегія суддів зазначає, що встановлення факту порушень нотаріусом чинного законодавства при вчиненні нотаріальних дій належить до компетенції суду. Застосуванню відповідачем норм підпункту "е" пункту 2 частини 1 статті 12 Закону України "Про нотаріат" мало передувати встановлення судовим рішенням (рішеннями) фактів вчинення позивачем як нотаріусом певних порушень під час безпосереднього здійснення нотаріальних дій.

60. Крім того, підпункт «е» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат» визначає умови, за яких свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю може бути анульовано.

61. Зокрема, аналіз змісту даної норми дає підстави для висновку, що законодавець розділяє дві такі умови: 1) неодноразове порушення нотаріусом чинного законодавства або 2) грубе порушення закону, яке завдало шкоди інтересам держави, підприємств, установ, організацій, громадян при вчиненні нотаріальних дій та/або інших дій, покладених на нотаріуса відповідно до закону.

62. При цьому, завдання шкоди інтересам держави, підприємств, установ, організацій, громадян при вчиненні нотаріальних дій є обов`язковою ознакою, яка має бути встановлена органом, що вирішує питання про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю, як у випадку вчинення нотаріусом неодноразового порушення чинного законодавства, так і у разі грубого порушення закону.

Така правова позиція уже була висловлена Верховним Судом у постанові від 06.03.2019 у справі № 826/7176/17.

63. З урахуванням положень ч. 5 ст. 242 КАС України колегія суддів Верховного Суду вважає необгрунтованим висновок суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для застосування відповідачем норм підпункту "е" пункту 2 частини 1 статті 12 Закону України "Про нотаріат" з наведених підстав порушення норм чинного законодавства при вчиненні нотаріальних дій (Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», Закону України «Про нотаріат», Цивільного кодексу України, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України)…».

Повертаючись до обставин справи, суд вказує, що до матеріалів справи відповідачами, як суб`єктами владних повноважень не долучено жодного доказу встановленого факту завдання шкоди інтересам держави, підприємств, установ, організацій, громадян при вчиненні нотаріальних дій так і наявності судових рішень, прийнятих за результатами вирішення спору про оскарження дій відносно позивачки, окрім того, не встановлено ступеня доведеності її вини, та встановлення міри відповідальності у зв`язку із вчиненням нотаріальних дій.

Так, за своїм змістом подання Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату щодо скасування свідоцтва на право здійснення нотаріальної діяльності позивачкою, містить інформацію щодо чисельних скарг осіб стосовно окремих нотаріальних дій позивачки та кількості скасованих рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за наслідками розгляду таких скарг, однак не судом, а безпосередньо Мін`юстом.

Суд зауважує, що в матеріалах справи наявні численні висновки Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, а також відповідні накази Міністерства юстиції України, якими задоволено скарги та скасовано рішення позивачки, прийняті нею під час вчинення нотаріальних дій (т.1 а.с.100-152).

Внаслідок чого, на підставі вище вказаних обставин, 20.11.2018 Вищою кваліфікаційною комісію нотаріату при Міністерстві юстиції України прийнято оскаржуване рішення за № 8, яким вирішено на підставі пункту «е» пункту 2 частини першої статті 12 Закону, у зв`язку із неодноразовим порушенням нотаріусом законодавства у сфері державної реєстрації, анулювати свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю, виданого Міністерством юстиції 26 травня 2009 року за № 7377 на ім`я ОСОБА_2 (т.1 а.с.6-10).

В подальшому, на підставі зазначено рішення Міністерством юстиції України від прийнято наказ від 07.02.2019 за № 366/5 «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого Кобелєвій Аллі Михайлівні» (т.1 а.с.11).

Водночас, як судом зазначалося вище, застосуванню Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату правил підпункту «е» пункту 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про нотаріат» повинно передувати встановлення судовим рішенням (рішеннями) фактів вчинення позивачкою як нотаріусом певних порушень під час безпосереднього здійснення нотаріальних дій, на яких вказане подання не базується.

Суд звертає увагу, що Законом України «Про нотаріат» не визначено повноважень Міністерства юстиції України, територіальних органів Міністерства юстиції України щодо перевірки законності вчинення нотаріальних дій нотаріусами і відповідно встановлення порушення чинного законодавства при вчинення нотаріальних дій, так само як і встановлювати наявність чи відсутність шкоди, завданої такими діями нотаріуса іншим особам.

Анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю є найсуворішим заходом реагування, при цьому, відповідачем-1 необґрунтовано застосовано до позивача саме такий захід реагування.

Як наслідок, з огляду на вказані обставини, на думку суду, відповідачі безпідставно винесли оскаржувані рішення, водночас, факти викладені в поданні належним чином не перевірили.

Зокрема, не перевірено Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату наявності у поданні підстав, визначених підпунктом «е» пункту 2 статті 12 Закону України «Про нотаріат», відображенням яких повинні передувати рішення судів, що підтверджують факт порушення законодавства чи правил професійної етики позивачкою, поряд із цим, не встановлено наявності завданої останньою шкоди.

Суд враховує, що принцип презумпції невинуватості перш за все є гарантією процесуального характеру по кримінальних справах, але за висновками Європейського суду з прав людини його сфера застосування є значно ширшою: він є обов`язковим не тільки для кримінального суду, який приймає рішення щодо обґрунтованості обвинувачення, але й для всіх інших державних органів. Так, на думку Європейського суду з прав людини замах на презумпцію невинуватості може виходити не тільки від суду чи судді, але й від інших публічних влад.

При цьому, принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення. В рішенні № 37801/97 від 1 липня 2003 року по справі «Суомінен проти Фінляндії» Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

За відсутності належних та допустимих доказів про вчинення приватним нотаріусом ОСОБА_2 порушень, передбачених підпунктом «е» пункту 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про нотаріат» Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату передчасно застосовано крайній захід дисциплінарного впливу на позивачку та винесено рішення від 20.11.2018 за № 8 про анулювання свідоцтва на право зайняття нотаріальною діяльністю, у зв`язку з чим вказане рішення є такими, що не відповідає наведеним приписам Закону.

З урахуванням викладених обставин та наведених норм матеріального права, суд дійшов висновку, що рішення Комісії прийняте без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, у зв`язку із чим підлягає скасуванню.

Як наслідок, не може вважатися законним й оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України від 07.02.2019 № 366/5 «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого ОСОБА_2 », адже він прийнятий на підставі рішення комісії, протиправність якого судом констатована вище.

Суд зазначає, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права в зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав. Порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням.

В даному випадку, внаслідок прийняття оскаржуваних - рішення Комісії та наказу Мін`юсту, позивачка позбавлена можливості здійснювати нотаріальну діяльність, що суд розцінює як порушення охоронюваного законом права, яке підлягає захисту судом адміністративної юрисдикції.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд доходить висновку про те, що відповідачами не доведено правомірності оскаржуваних рішень, внаслідок чого, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України від 20.11.2018 № 8 та наказ Міністерства юстиції України від 07.02.2019 № 366/5 «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого Кобелєвій Аллі Михайлівні» підлягають задоволенню відповідно до положень частин 1 та 2 статті 245 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів в повному об`ємі правомірності своїх дій.

За таких обставин, заявлені позивачем позовні вимоги є обґрунтованими, внаслідок чого, адміністративний позов підлягає до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, позивачка, згідно із квитанцією від 19.10.2020 підтвердила сплату судового збору на суму 840,80 грн., за подання даного адміністративного позову, суд робить висновок про стягнення на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України сплачений судовий збір в розмірі 840,80 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України від 20.11.2018 № 8.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 07.02.2019 № 366/5 «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого ОСОБА_2 ».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України (, вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається через Івано-Франківський окружний адміністративний суд або безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ).

Відповідачі:

Міністерство юстиції України (, вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001).

Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001).

Суддя /підпис/ Панікар І.В.