Справа № 308/745/26
Суддя: Бенца К. К.
Дата ухвалення: 2026-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/745/26
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

22 січня 2026 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Бенца К.К., ознайомившись з матеріалами адміністративної справи за позовною заявою ОСОБА_1 поданого в особі представника Цебрик Л.В. до Державної митної служби України в особі Закарпатської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 в особі представника Цебрик Л.В. звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до Державної митної служби України в особі Закарпатської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно позовної заяви позивач просить суд:

Поновити строк на подання адміністративного позову.

Справу розглянути за участі представника позивача в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи Електронний суд.

Визнати протиправною та скасувати постанову Закарпатської митниці ДФС №4187/30500/19 від 15.10.2019, якою громадянина ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною 5 статті 481 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 5 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 85 000 грн.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 481 Митного кодексу України закрити.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160,161 та 172 цього Кодексу (пункт 3 частини 1 ст. 171 КАС України) чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; чи має представник належні повноваження ( якщо позовну заяву подано представником) частини 1 ст. 122 КАС України; чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними) чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без руху або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.

Як вбачається з матеріалів справи предметом адміністративного спору є скасування постанови у справі про порушення мтних правил №4187/30500/19 від 15.10.2019 року (копія долучена до матеріалів справи).

Відповідно до ч.1 ст. 529 МК України постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.4 ст. 529 МК України скарга (позовна заява) на постанову митного органу у справі про порушення митних правил подається у строк, встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі пропуску цього строку з поважних причин він за заявою особи, яка подає скаргу (позовну заяву), може бути поновлений відповідно митницею, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, або судом.

Відповідно до ч.5 ст. 529 МК України постанова суду у справі про порушення митних правил може бути оскаржена особою, стосовно якої вона винесена, представником такої особи або митним органом, який здійснював провадження у цій справі. Порядок оскарження постанови суду у справі про порушення митних правил визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими законами України.

Згідно вимог ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою прокурора, особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відповідно до приписів ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Слід зазначити, що даною статтею визначаються строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом з метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, та після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути піддане обмеженням, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав, або фінансовим обмеженням (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії», справа «Креуз проти Польщі»).

Таким чином, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах.

Тому, при визначенні початку вказаного строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

З матеріалів справи встановлено, що 15.10.2019 року відповідачем прийнято постанову у справі про порушення митних правил №4187/30500/19 від 15.10.2019 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 .

Згідно вимог ст. 289 КУпАП скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів із дня винесення постанови.

Днем винесення постанови є 15.10.2019 року ( постанова долучена до матеріалів справи)

Таким чином , останнім днем звернення до суду з позовом є 24.10.2019 року .

Адміністративний позов про скасування цієї постанови позивач подав 16.01.2026 року, тобто з пропуском строку звернення до суду, після спливу шести років.

Позивачем разом з позовною заявою подано заяву про поновлення пропущеного строку, однак докази поважності пропуску строку позивачем не долучено.

В обгрунтування заяви про поновлення пропущеного строку вказує, що 25.10.2019 року позивачем було подано позовну заяву до суду, водночас, ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.04.2023 року у справі №308/12277/19 позовну заяву було залишено без розгляду. Зазначає, що суд не повідомив позивача про дату і час розгляду справи, а тому помилково застосував процесуальний Закон (п. 4 ч. 1 ст. 240 КАС України), що призвело до ухвалення незаконного судового рішення, яке перешкоджає розгляду справи, порушує права позивача на справедливий суд, порушує право на мирне володіння своїм майном, оскільки держава розпочала стягувати кошти з позивача на підставі протиправної постанови. Водночас вказує на те, що ухвала суду від 26.04.2023 не перешкоджає повторному зверненню з таким самим адміністративним позовом. Також представник позивача зазначив, в травні 2023 року позивач звільнився зі служби, вже після винесення ухвали про залишення позовної заяви без розгляду та вказав, що лише в січні 2026 року після отримання повідомлення з банку, листа та довідки з банку про стягнення з його рахунку позивач звернувся у виконавчу службу і в суд і дізнався про те, що суд позов не задовольнив, а залишив його без розгляду. Позивач звернувся за правою допомогою в центр з надання безоплатної правничої допомоги, який 14.01.2026 видав доручення, після чого представник позивача подав позов. Отже, позивач вважав до 13.01.2026 року, що його позов у справі №308/12277/19 задоволено, а тому раніше повторно не звертався до суду з позовом, що є поважною причиною пропуску строку звернення до суду, а тому такий строк підлягає поновленню.

Проте жодних доказів на підтвердження обгрунтованості поважності причин пропуску строку на оскарження не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч.1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до ч.2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно з ч. 6 ст. 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Отже, строки на звернення до суду не є абсолютними та можуть бути за певних обставин поновленими. При цьому процесуальний закон покладає на позивача, який пропустив строк звернення до суду з адміністративним позовом, обов`язок доведення наявності у нього поважних причин для його пропуску.

Cудом надана оцінка доводам позивача викладених в заяві про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Вирішуючи питання поновлення строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для звернення до суду.

При визначенні початку вказаного строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність).

При оцінці доводів, врахована позиція висловлена Верховним Судом в ухвалі від 12.09.2018 по справі № 826/8851/17|К/9901/57234/18, згідно якої поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із відповідною заявою та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Відповідно до п. 6 ч. 5 ст. 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк звернення до суду.

У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.

Як зазначає Європейський Суд з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява № 45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (п. п. 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява № 23436/03).

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оціночні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час спливу строків звернення до суду.

Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо об`єктивно йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив через можливі власні недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до свого права на звернення до суду.

Зазначена позиція суду також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права та свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, рішення «Девеер проти Бельгії», «Голдер проти Сполученого Королівства»).

У справі «Gradescolo S.R.L. проти Молдови» Європейський Суд з прав людини послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка має об`єктивний характер, та з обставин, незалежних від сторони, унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 340/1019/19).

Як встановлено судом зі змісту позовної заяви представник позивача просить поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з даним позовом, вказуючи, зокрема, на те, що позивач звільнився зі служби в травні 2023 року, вже після винесення ухвали про залишення позовної заяви без розгляду та зазначав, що лише в січні 2026 року після отримання повідомлення з банку, листа та довідки з банку про стягнення з його рахунку позивач звернувся у виконавчу службу і в суд та дізнався про те, що суд позов не задовольнив його позов, а залишив його без розгляду.

Разом із цим, суд враховує, що із даним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду по спливу шести років після винесення оскаржуваної постанови.

При цьому, як з`ясовано судом, позивач уже звертався із аналогічним позовом до Ужгородського міськрайонного суду, однак ухвалою суду від 26 квітня 2023 року його позов було залишено без розгляду саме у зв`язку з повторною неявкою позивача.

При цьому, як з`ясовано судом із Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала Ужгородського міськрайонного суду від 26 квітня 2023 року у справі №308/12277/19 стороною позивача в апеляційному порядку не оскаржувалася.

Окрім того, ухвала суду про залишення позовної заяви без розгляду не є поважними причинами пропуску строку для звернення до суду. Позивач у випадку незгоди з ухвалою суду про залишення позовної заяви без розгляду мав можливість її оскарження в апеляційному порядку. Натомість позивач не оскаржує ухвалу суду, а повторно звертається до суду з позовною заявою.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

У рішенні Європейського Суду від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони вживають заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Рішенням Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобовязана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника лише обовязок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання. Одним із таких прикладів, коли поведінка заявників стала однією з причин затягування розгляду справи, є рішення Європейського суду з прав людини «Чікоста і Віола проти Італії».

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Зважаючи на викладене вище, повертаючись до оцінки доводів позивача у даній справі, суд вважає викладені у заяві доводи не є об`єктивними перешкодами чи труднощами пропуску строку звернення до суду, оскільки залишення позовної заяви без розгляду за неявкою стсорони у справі не перешкоджало позивачу оскаржити таку ухвалу в апеляційному порядку у разі незгоди .

Крім того, позивач не був позбавлений можливості укласти договір про надання професійної правничої допомоги з адвокатом у разі неможливості самостійного прибуття до суду та, як наслідок, здійснити реалізацію своїх прав та обов`язків, з дотриманням вимог КАС України.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі №160/14919/22.

Зважаючи на наведене вище, вказані позивачем причини пропуску звернення до суду, не підтверджені належними та допустимими доказами, а є на переконання суду результатом не добросовісного користування належними йому процесуальними правами та зловживання процесуальним обовязком брати участь на всіх етапах судового розгляду, які безпосередньо його стосуються, а відтак є неповажними.

Будь-яких обставин на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду позивачем у даному адміністративному позові не наведено, доказів на їх підтвердження до суду не подано.

Таким чином, судом не знайдено підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Проаналізувавши наведені вище обставини, враховуючи, що позивач звернувся із даним позовом до суду по спливу встановленого законом строку більше ніж на шість років, за відсутності доказів поважності причин пропуску такого строку, суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення позивачу строку звернення до адміністративного суду з даним позовом, у зв`язку з чим клопотання представника позивача про поновлення такого строку не підлягає задоволенню.

Враховуючи не визнання судом поважними підстави пропуску строку звернення позивача з даним позовом до адміністративного суду, позовна заява підлягає залишенню без руху.

Тому, позивачу в порядку усунення недоліків позовної заяви необхідно вказати інші підстави для поновлення строку звернення до суду з даним позовом, та надати докази на підтвердження поважності причин пропуску позивачем строку звернення до суду.

У звязку з тим, що позивачем до позовної заяви всупереч вимогам ч.6 ст. 161 КАС України не долучено доказів поважності пропуску строку звернення до суду , що позбавляє суд можливості вирішити питання про поновлення строку на звернення до адміністративного суду -позовна заява підлягає залишенню без руху відповідно до ч.1 ст. 123 КАС України.

У відповідності до приписів ст. 123 КАС України, суддя, встановивши, що до позовної заяви подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, та якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення який не може перевищувати десяти днів з дня вручення у хвали про залишення позовної заяви без руху.

Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно надсилається особі, що звернулась із позовною заявою.

Враховуючи викладене, позивачу необхідно усунути вищевказані недоліки зазначені в мотивувальній частині ухвали, та подати до суду заяву в якій вказати інші підстави для поновлення строку з дотриманням вимог ст. 123 КАС України.

Після усунення недоліків заяви документи до суду направляти із обов`язковою вказівкою на номер справи та зазначенням прізвища судді, яким постановлена ухвала про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ч.1 ст. 123, ст. ст. 160,161, 169, 294 КАС України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 поданого в особі представника Цебрик Л.В. до Державної митної служби України в особі Закарпатської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про притягнення до адміністративної відповідальності? залишити без руху.

Позивачу надати строк для усунення недоліків, який не перевищує десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Попередити позивача про наслідки недотримання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, передбачені п.1 ч.4 ст.169 КАС України та ч.2 ст. 123 КАС України .

Роз`яснити, що в разі усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду, а в разі якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, вона буде повернута.

Ухвала, відповідно до ч. 2 ст. 256 КАС України, набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца