Справа № 195/1607/25
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2026-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

26 січня 2026 року м. Дніпросправа № 195/1607/25

Суддя-доповідач Третього апеляційного адміністративного суду Семененко Я.В. перевіривши на відповідність вимогам Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1

на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2025 року по справі № 195/1607/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

22 грудня 2025 року до Третього апеляційного адміністративного суду надійшла апеляційна скарга ІНФОРМАЦІЯ_1 , надіслана засобами поштового зв`язку.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.12.2025 дану апеляційну скаргу залишено без руху та встановлено скаржнику десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання до суду документу про сплату судового збору в розмірі 908,40 грн.

Зазначеною ухвалою суду також витребувано матеріали справи №195/1607/25 з суду першої інстанції.

Така необхідність обумовлена тим, що апеляційна скарга подана скаржником поза межами встановленого ст.286 КАС України строку, оскільки оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції 29.10.2025, у той час коли з цією апеляційною скаргою відповідач звернувся 19.12.2025 (надіслав поштою).

В апеляційній скарзі скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, вмотивоване тим, що про існування оскаржуваного судового рішення відповідачу стало відомо лише з постанови державного виконавця Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області про відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом №195/1607/25 від 27.11.2025 про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 судових витрат, в тому числі на професійну правничу допомогу. Як зазначає скаржник, на час подачі скарги судове рішення він не отримував. Вказує на те, що головним завданням територіального центру є заходи з оборони держави, а місцем його дислокації і розташування є район ведення активних воєнних (бойових) дій - Нікопольська міська територіальна громада Нікопольського району Дніпропетровської області, що суттєво ускладнює або взагалі роблячи неможливим функціонування.

У зв`язку з чим, для здійснення належної оцінки та перевірки доводів, наведених скаржником в обґрунтування поважності підстав пропуску строку апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про необхідність дослідження матеріалів судової справи в паперовій формі, зокрема, на наявність доказів та відомостей, що можуть свідчити про направлення оскаржуваного судового рішення на адресу відповідача та його отримання останнім.

Ознайомившись з матеріалами судової справи після їх надходження з суду першої інстанції, суд встановив, що оскаржуване рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 29.10.2025 по справі №195/1607/25 надсилалось ІНФОРМАЦІЯ_1 засобами поштового зв`язку.

За приписами пункту 3 частини шостої статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Так, згідно наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.49) вказане рішення суду першої інстанції вручено ІНФОРМАЦІЯ_1 04.11.2025.

Таким чином, враховуючи наявність в матеріалах адміністративної справи поштового повідомлення, яке підтверджує вручення відповідачу оскаржуваного рішення суду першої інстанції 04.11.2025, що не спростовано останнім, його доводи стосовно того, що останній дізнався про таке судове рішення лише з постанови державного виконавця органу ДВС та копію не отримував суд відхиляє.

Отже, як слідує з матеріалів справи, відповідачем пропущено десятиденний строк звернення з апеляційною скаргою як від дати проголошення оскаржуваного судового рішення (останнім днем якого є 10.11.2025), так і від дати його вручення відповідачу (останнім днем якого є 14.11.2025), оскільки таке звернення відбулося лише 19.12.2025.

При цьому, вищенаведені скаржником доводи, з огляду на проаналізовані обставини та досліджені докази, не можуть бути підставою для його поновлення.

У аспекті інших наведених скаржником обгрунтувань, покладених в основу підстав для поновлення строку, суд зазначає, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з апеляційними скаргами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Уведений в Україні воєнний стан, звичайно, ускладнив (подекуди унеможливив) повноцінне функціонування, зокрема, органів державної влади. Між іншим, сама собою ця обставина, без належного її обґрунтування крізь призму неможливості ситуативного (в конкретних умовах) виконання процесуальних прав і обов`язків учасника справи, й без підтвердження її належними й допустимими доказами, не може слугувати підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.

Варто наголосити, що після затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року №64/2022, будь-яких змін в аспекті перебігу процесуальних строків на апеляційне оскарження судових рішень, та їх обчислення до КАС України не вносилось.

У постанові від 28.11.2022 у справі № 140/11951/21 Верховний Суд вказував, що при оцінці поважності причин пропуску процесуального строку з причини введення воєнного стану в Україні додатково слід брати до уваги, зокрема: територіальне місцезнаходження суду, порядок його функціонування; місце проживання (місцезнаходження) заявника; ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території, посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу; тривалість самого процесуального строку та часу, який минув із дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), та інші доречні обставини.

Отже, сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження судових рішень в усіх абсолютно випадках.

Суд вважає, що указані ІНФОРМАЦІЯ_3 обставини, пов`язані з воєнним станом в Україні, ураховуючи його завдання та місце дислокації, могли утруднити дотримання установленого законом строку на апеляційне оскарження судового рішення, водночас автоматично не свідчать про неможливість подання апеляційної скарги в межах установленого законом строку. Скаржником не підтверджено документально того, що технічна або організаційна можливість направити апеляційну скаргу була відсутня.

Обставини, пов`язані з внутрішньої організаційною діяльністю скаржника не можуть бути підставою для реалізації суб`єктом владних повноважень права на апеляційне оскарження у будь-який необмежений час після закінчення такого строку та, відповідно, підставою для поновлення зазначеного строку.

Слід зазначити, що введення на території країни воєнного стану не є підставою для ігнорування посадовими особами державних органів положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо дотримання строків звернення до суду, а організація роботи є суб`єктивним чинником та не є законодавчою підставою для недотримання встановленої законом процедури звернення до суду.

Суд нагадує, що неможливість здійснення процесуальних прав учасником процесу (для визнання поважною причини пропуску процесуального строку) має бути реальною.

Також необхідно звернути увагу на тривалість пропущеного строку на апеляційне оскарження, а саме апеляційна скарга подана після спливу півтора місяці від дат проголошення оскаржуваного судового рішення та його вручення відповідачу, що є досить значним строком у співставленні із визначеним законом десятиденним строком.

Приписи статті 44 КАС України передбачають обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки (частина друга), зокрема, виконувати процесуальні дії в установлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).

Наведеними приписами КАС України чітко обумовлений характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їхню реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок і зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, установлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку апеляційного оскарження.

Неналежна організація процесу з оскарження судового рішення з боку відповідальних осіб та невиконання відповідачем вимог процесуального закону не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його апеляційного оскарження, а тому не підтверджує наявність поважних підстав для поновлення цього строку (аналогічні висновки зроблено у постанові Верховного суду від 26 вересня 2022 року у справі № 560/403/22, від 8 серпня 2024 року у справі №440/15583/23).

Органи державної влади, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків разом з іншими учасниками справи, мають діяти вчасно та в належний спосіб дотримуватися своїх власних внутрішніх правил і процедур, установлених, у тому числі, нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їхнього порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтермінувати виконання своїх процесуальних обов`язків.

До того ж, у пункті 49 постанови від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду вказав, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Суд наголошує, що статтею 129 Конституції України визначено як одну із засад судочинства рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що звернення до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою це право сторони, а не обов`язок, а тому, якщо особа вважає за необхідне скористатися своїм правом на апеляційне оскарження, реалізація зазначеного права повинна відбуватися із дотриманням порядку та строків, встановлених положеннями КАС України. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Ураховуючи вищевикладене, враховуючи тривалість пропущеного строку, беручи до уваги й те, що скаржник є суб`єктом владних повноважень, який в умовах воєнного часу зобов`язаний здійснювати свої повноваження на підставі, у межах та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження не можуть бути визнані судом поважними причинами пропуску строку, встановленого КАС України.

Згідно ч.3 ст.298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

У зв`язку з викладеним, вважаю за необхідне апеляційну скаргу залишити без руху, встановивши скаржнику десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для надання до апеляційного суду заяви про поновлення строку апеляційного оскарження, в якій вказати інші підстави для поновлення строку з наданням відповідних доказів на обґрунтування заяви.

В ухвалі від 26.12.2025 суддею також виявлено інший недолік апеляційної скарги в частині недотримання скаржником вимог п.1 ч.5 ст.296 КАС України щодо надання документу про сплату судового збору, розмір якого у відповідності до приписів Закону України "Про судовий збір" складає суму 908,40 грн.

Відповідач звернувся до суду апеляційної інстанції з клопотанням про продовження строку для усунення названого недоліку апеляційної скарги або відстрочення сплати судового збору з посиланням на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 є структурним підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_4 , до якого було подано звернення про потребу оплати судового збору у цій справі, однак отримання коштів та оплата судового збору займає тривалий час.

Під час вирішення поданого скаржником клопотання слід зазначити наступне.

Статтею 296 КАС України передбачено обов`язок особи, яка подає апеляційну скаргу, додати до апеляційної скарги документ про сплату судового збору.

При цьому, зміни до законодавства в частині необхідності сплати судового збору, на період дії воєнного стану, внесені не були.

Таким чином, особа, яка звертається до суду апеляційної інстанції, повинна дотримуватися вимог процесуального закону стосовно форми і змісту апеляційної скарги щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги та вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання такого обов`язку.

За змістом частини 1 статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Отже, як слідує з наведеної норми права відстрочення сплати судових витрат є правом, а не обов`язком суду.

Суд виходить з того, саме на заявника покладається обов`язок щодо доведення фактів відповідно до його прохання про відстрочення сплати судових витрат; обов`язок сплатити судовий збір, встановлений відповідно до закону, має законну мету, а тому, за загальним правилом, невизнається судом непропорційним чи накладеним свавільно; застосовані згідно із законом процесуальні обмеження у формі обов`язку сплатити судовий збір, за загальним правилом, не зменшують для заявника можливості доступу до суду та не ускладнюють йому цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.

При прийнятті таких висновків суд враховує положення пункту 1 частини 2 статті 129 Конституції України, згідно з яким однією із основних засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. У зв`язку із цим обставини, пов`язані з фінансуванням суб`єкта владних повноважень з Державного бюджету України та відсутністю у нього коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися достатньою підставою для відстрочення сплати судових витрат.

Суд наголошує на тому, що відповідач, що діє від імені держави, як суб`єкт владних повноважень, не може та не повинен намагатись отримати вигоду від фінансових складнощів, які склались у нього на поточний день, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і щодо своєчасної сплати судового збору.

Отже, держава в особі органів влади, що діють як суб`єкти владних повноважень та звертаються до суду з метою захисту інтересів у правовідносинах, які виникли з приводу реалізації ними публічно-владних управлінських функцій, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених в тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтерміновувати виконання своїх процесуальних обов`язків.

При цьому, суд зауважує, що статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Тобто, особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Це стосується і заявників, які діють як суб`єкти владних повноважень й, до того ж, є бюджетними установами, фінансування яких здійснюється з Державного бюджету України, в тому числі щодо видатків на сплату судового збору, а тому кошти на вказані цілі повинні бути передбачені у кошторисі такої установи своєчасно і у повному обсязі.

Суд також зазначає, що сплата судового збору не може вважатись перешкодою в доступі до правосуддя, оскільки право на апеляційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.

За вказаних обставин та з урахуванням встановленого наведеними законодавчими приписами режиму правового регулювання питання відстрочення сплати судового збору, визначених законодавцем умов та підстав для цього, подане відповідачем клопотання про відстрочення сплати судового збору задоволенню не підлягає.

Щодо порушеного питання про продовження процесуального строку для сплати судового збору суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Продовження строку є надання нового строку на вчинення процесуальної дії, яка не була з поважної причини вчинена у заздалегідь встановлений судом строк.

З огляду на наведені скаржником аргументи та з урахуванням наведених вище приписів процесуального закону, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання скаржника про продовження процесуального строку, встановленого ухвалою суду від 26.12.2025, з огляду на його обґрунтованість та надання відповідачу додаткового строку - 10 днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги в частині надання документу про сплату судового збору.

Керуючись ст.118, 121, ч.3 ст.298 КАС України, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання ІНФОРМАЦІЯ_1 про відстрочення сплати судового збору.

Клопотання ІНФОРМАЦІЯ_1 про продовження процесуального строку, встановленого ухвалою суду від 26.12.2025, для надання доказів сплати судового збору - задовольнити.

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2025 року по справі № 195/1607/25 залишити без руху.

Встановити скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання:

1) заяви про поновлення строку апеляційного оскарження, в якій вказати інші підстави для поновлення строку з наданням відповідних доказів на обґрунтування заяви;

2) документа про сплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 908,40 грн.

Копію ухвали направити скаржнику за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет», а у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку.

Ухвала набирає законної сили 26 січня 2026 року та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Я.В. Семененко