Справа № 480/4868/25
Суддя: Н.В. Савицька
Дата ухвалення: 2026-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2026 року Справа № 480/4868/25

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Савицької Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/4868/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, і просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 21.04.2025 № 27 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , період роботи з 10.09.1990 по 08.01.1991, з 01.01.1992 по 01.11.1993 та з 05.11.1993 по 10.05.1994, з 01.07.2000 по 10.11.2004;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , від 14.04.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду, викладених у його рішенні.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 14.04.2025 позивач звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком. За результатами розгляду його заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області 21.04.2025 було прийняте рішення про відмову у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю визначеного ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страхового стажу - 32 роки. Також цим рішенням до страхового стажу позивача не зараховано періоди його роботи, а саме: з 10.09.1990 по 08.01.1991, оскільки відсутній запис про звільнення з роботи; з 01.01.1992 по 01.11.1993 та з 05.11.1993 по 10.05.1994 як набуті в російській федерації, оскільки міжнародний договір між Україною та російською федерацією відсутній; з 01.07.2000 по 10.11.2004 у зв`язку з відсутністю інформації про сплату страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Ухвалою суду позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, встановлені строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.

Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області не надало відзиву на позов без поважних причин.

07.07.2025 відповідачем, через систему "Електронний суд", подано копії матеріалів щодо розгляду заяви позивача та прийняття оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6), звернувся до відділу обслуговування громадян №6 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою від 14.04.2025 про призначення пенсії за віком (а.с. 51, 52).

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.

За результатами розгляду заяви позивача, 21.04.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області прийняло рішення № 27 про відмову у призначенні пенсії позивачу у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 32 роки, визначеного ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому у вказаному рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить - 29 років 10 місяць 17 днів.

Також зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки:

- з 10.09.1990 по 08.01.1991, оскільки відсутній запис про звільнення з роботи;

- з 01.01.1992 по 01.11.1993 та з 05.11.1993 по 10.05.1994 набуті в російській федерації, оскільки відповідно пункту 5 і розділу XV "Прикінцевих положень" Закону №1058 періоди трудової діяльності з 01.01.1992 до дня Набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких Законів України щодо врегулювання питання обчислення страхового стажу та пенсійного забезпечення" за межами України в державах, які входили до складу колишнього СРСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Міжнародний договір між Україною та російською федерацією відсутній;

- з 01.07.2000 по 10.11.2004, у зв`язку з відсутністю інформації про сплату страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За наданими документами право на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону №1058 заявник набуде після досягнення 63 років, тобто з 25.04.2028. За умови надання додаткових документів право на пенсію за віком буде переглянуто (з.б.а.с.52-53).

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1статті 92 Конституції України).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058- IV).

Відповідно до частин 1, 2 статті 26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Таким чином, для призначення позивачу пенсії за віком з 25.04.2025, після набуття ним встановленого законом 60-річного віку, його загальний страховий стаж повинен становити не менше 32 років.

За змістом частини першої ст. 1 Закону № 1058-IV термін страховий стаж визначений як період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески, а страховий стаж у солідарній системі визначений частиною першою статті 24 Закону як період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Страховий стаж обчислюється в місяцях (ч.ч. 2, 3ст. 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абз. 1 ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Згідно зі статтею 62 Закону "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує наявний трудовий стаж для призначення пенсій, є трудова книжка.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Тобто, надання уточнюючих довідок та інших документів підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення.

Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17, від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 25.04.2019 № 159/4178/16-а.

Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 позивача з 10.09.1990 прийнято на роботу муляром четвертого розряду в Орендне підприємство при Варєганському управлінні бурових робіт ПО "Варєганнафтогаз" по вахтово-експедиційному методу роботи. Наказ № 70к від 10.09.90 р. Місцевість, прирівняна до районів Крайньої Півночі (запис №10). Відповідно до запису № 11 трудової книжки позивача Орендне підприємство при ВУБР перейменовано в Ремонтно-будівельну фірму "Будівельник" на підставі наказу № 7 від 09.01.1991. Відповідно до запису № 12 з 09.01.1998 позивач прийнятий у порядку переведення муляром по 4 розряду РБФ "Будівельник" для роботи вахтово-експедиційним методом. Наказ № 7 від 09.01.91 р. Згідно з записом №13 з 01.11.1993 позивач звільнений згідно з ст. 31 КЗпП ррфср за власним бажанням. Наказ № 69к від 12.11.93 р. (а.с. 40-з.б.а.с. 41).

Проте, ГУ ПФУ в Сумській області рішенням від 21.04.2025 № 27 не було зараховано періоди роботи позивача згідно трудової книжки: з 10.09.1990 по 08.01.1991, оскільки відсутній запис про звільнення з роботи.

Щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 10.09.1990 по 08.01.1991, суд зазначає, що у спірний період діяв Порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях визначався Інструкцією, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 (надалі - Інструкція №162).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції № 162, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з пунктом 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

З приписів порядку ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, що визначався Інструкцією, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 та Інструкції Про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58 вбачається, що заповнення трудової книжки здійснюється роботодавцем, а не працівником.

Отже, відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе роботодавець.

Таким чином, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, згідно якої на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства та не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Відтак, відсутність у трудовій книжці запису про звільнення ОСОБА_1 з роботи муляром четвертого розряду Орендного підприємства при Варєганському управлінні бурових робіт ПО "Варєганнафтогаз" не є правовою підставою для відмови у зарахованні до страхового стажу позивач періоду його роботи з 10.09.1990 по 08.01.1991.

Суд враховує, що відповідно до записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 , зокрема запису №11, Орендне підприємство при ВУБР перейменовано у Ремонтно-будівельну фірму "Будівельник", а із записів №10 та №12 вбачається, що перед прийняттям позивача з 09.01.1991 у порядку переведення муляром по 4 розряду для роботи вахтово-експедиційним методом РБФ "Будівельник", він з 10.09.1990 працював муляром четвертого розряду по вахтово-експедиційному методу роботи в Орендному підприємстві при Варєганському управлінні бурових робіт ПО "Варєганнафтогаз" (а.с. 40- з.б.а.с. 41).

Отже, позивач має право на зарахування до страхового стажу періодів його роботи з 10.09.1990 по 08.01.1991 муляром четвертого розряду по вахтово-експедиційному методу в Орендному підприємстві при Варєганському управлінні бурових робіт ПО "Варєганнафтогаз".

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 01.01.1992 по 01.11.1993 та з 05.11.1993 по 10.05.1994 набутого в російській федерації, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалося, що відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 позивач з 09.01.1991 був прийнятий у порядку переведення муляром по 4 розряду РБФ "Будівельник" для роботи вахтово-експедиційним методом, а з 01.11.1993 позивач звільнений за власним бажанням. (а.с. 40-з.б.а.с. 41).

Відповідно до запису № 14 та 15 трудової книжки серії НОМЕР_2 , позивач з 05.11.1993 по 10.05.1994 працював муляром по 4 розряду для роботи вахтово-експедеційним методом у ТОВ "Рось-23" (російська федерація) (а.с. 40-41).

Згідно з розрахунком страхового стажу (форма РС-право), відповідач зарахував до страхового стажу позивача лише частину періоду його роботи муляром по 4 розряду РБФ "Будівельник" для роботи вахтово-експедиційним методом, а саме з 09.01.1991 по 31.12.1991 (а.с. 33).

Рішенням ГУ ПФУ в Сумській області від 21.04.2025 № 27 не було зараховано періоди роботи позивача згідно трудової книжки з 01.01.1992 по 01.11.1993 та з 05.11.1993 по 10.05.1994 набуті в російській федерації, оскільки відповідно пункту 5 і розділу XV "Прикінцевих положень" Закону №1058 періоди трудової діяльності з 01.01.1992 до дня Набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких Законів України щодо врегулювання питання обчислення страхового стажу та пенсійного забезпечення" за межами України в державах, які входили до складу колишнього СРСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Міжнародний договір між Україною та російською федерацією відсутній.

Суд звертає увагу, що ГУ ПФУ в Сумській області в оскаржуваному рішенні взагалі не відображено інформацію про записи у трудовій книжці, які підтверджують спірний період роботи позивача, та не обґрунтовано їх неврахування при призначенні пенсії на підставі даних трудової книжки.

У зв`язку з цим слід зазначити, що відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Таким чином, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, чинної на момент трудової діяльності позивача (надалі - Угода), було передбачено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань "відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди". Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Статтею 5 Угоди, яка підписана Україною 13.03.1992, передбачалося, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Відповідно до ст. 6 Угоди, призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації (ст. 11 Угоди).

Таким чином, на громадян України, які працювали на територіях інших держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалася дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу.

Наведені положення вказаних міжнародних угод передбачають правило про те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якого вони проживають.

Відповідно до ст. 13 Угоди, кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Тож Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при визначенні розміру пенсії.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України", чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Приписами пункту "в" частини другої статті 24 Закону України "Про міжнародні договори України" передбачено, що припинення та зупинення дії міжнародного договору України здійснюються щодо міжнародних договорів, які укладено від імені Уряду України та які не потребували надання згоди на їх обов`язковість Верховною Радою України або затвердження Президентом України, а також щодо міжвідомчих договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України, - у формі постанови Кабінету Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України "Про міжнародні договори України", припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення" зафіксовано факт виходу України з Угоди.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 №72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України про те, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 №376 (зі змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023.

Міністерство юстиції України у повідомленні від 10.01.2023, яке опубліковано в Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило факт припинення Угоди для України з 19.06.2023.

З огляду на вищезазначені часові рамки дії та припинення дії міжнародного договору суд доходить висновку про те, що денонсація Угоди означає, що вказана Угода припиняє передбачені нею зобов`язання для сторін Угоди лише відносно правовідносин, які слідують за датою набуття денонсації, а не передують цій даті.

Суд наголошує на тому, що закон не має зворотної дії в часі.

Працюючи за межами України, особа мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення в Україні.

За наявності чинних у період роботи позивача положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді позбавлення її права на зарахування відповідного періоду роботи до страхового стажу.

Тож відповідач безпідставно не зарахував періоди роботи позивача на території рф з 01.01.1992 по 01.11.1993 та з 05.11.1993 по 10.05.1994, оскільки Угода, припинила свою дію лише з 19.06.2023.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.07.2000 по 10.11.2004, суд зазначає наступне.

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 позивач з 17.05.1994 був прийнятий на роботу муляром у ЗАТ "Акціонерну компанію "999" (запис №16), а з 10.11.2004 звільнений з роботи за власним бажанням відповідно до ст. 38. КЗпП України (запис № 17) (а.с. 41).

Згідно з розрахунком страхового стажу (форма РС-право), відповідач зарахував до страхового стажу лише частину періоду роботи позивача муляром у ЗАТ "Акціонерній компанії "999", а саме з 17.05.1994 по 30.06.2000 (а.с. 33).

Оскаржуваним рішенням від 21.04.2025 № 27 ГУ ПФУ в Сумській області не було зараховано періоди роботи позивача згідно трудової книжки з 01.07.2000 по 10.11.2004, у зв`язку з відсутністю інформації про сплату страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Суд зазначає, що згідно із статтею 20 Закону № 1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Разом з тим відповідно до статті 106 Закону № 1058-IV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.

Страхові внески є умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті. Перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки воно здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 вересня 2019 року по справі №489/2283/16-а, від 30.12.2021 у справі №348/1249/17, від 11 жовтня 2023 року по справі №340/1454/21

Таким чином, суд зазначає, що несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. Позивач не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні/перерахунку пенсії позивача періодів її роботи, а також неврахування при обчисленні розміру пенсії заробітної плати, отримуваної позивачем в період, за який підприємством не сплачено страхові внески.

Отже, оскільки обов`язок щодо нарахування та сплати страхових внесків покладено саме на товариство (роботодавця), суд доходить висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період роботи муляром у ЗАТ "Акціонерна компанію "999" з 01.07.2000 по 10.11.2004.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Сумській області від 21.04.2025 № 27 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії, зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 10.09.1990 по 08.01.1991, з 01.01.1992 по 01.11.1993, з 05.11.1993 по 10.05.1994, та з 01.07.2000 по 10.11.2004, а також зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.04.2025 про призначення пенсії та прийняти рішення по суті заяви, з урахуванням правової оцінки, наданої судом по даній справі.

А відтак, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 21.04.2025 № 27 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери, 43, м. Суми, Сумська область, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) періоди роботи з 10.09.1990 по 08.01.1991, з 01.01.1992 по 01.11.1993, з 05.11.1993 по 10.05.1994, та з 01.07.2000 по 10.11.2004.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери, 43, м. Суми, Сумська область, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 14.04.2025 про призначення пенсії та прийняти рішення по суті заяви, з урахуванням правової оцінки, наданої судом по даній справі.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Савицька