Справа № 520/1438/26
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2026-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

з питання роз`єднання вимог позову, з питання залишення позову без руху

26 січня 2026 р. справа № 520/1438/26

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Сліденко А.В., розглянувши питання наявності правових підстав для прийняття до розгляду позову ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник) до Військової частини НОМЕР_1 (далі за текстом - Відповідач №1, суб"єкт владних повноважень), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі за текстом - Відповідач №2), ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі за текстом - Відповідач №3) про: 1) визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо взяття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), на військовий облік військовозобов`язаних у 09.11.2021 році, та щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про ВЛК від 15.08.2022 року, та зобов`язати анулювати такі відомості в Реєстрі; 2) визнання протиправним та зобов`язання скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) "Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації" від 2024 р., в частині що стосується призову та направлення для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ); 3) визнання протиправним та зобов`язання скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 в частині зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до особового складу військової частини НОМЕР_1 , та зобов`язати військову частину, в особі уповноважених осіб, виключити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 ,

встановив:

Згідно з ч.1 ст.171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 6 ч.4 ст.169 КАС України передбачено, що позов підлягає поверненню якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Частиною 3 ст.45 КАС України визначено, що позов підлягає поверненню якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами.

Вирішуючи питання наявності підстав для відкриття провадження в адміністративній справі за сформульованими заявником вимогами, судом встановлено, що положеннями ч.1 ст.21 та ч.1 ст.172 КАС України визначені підстави для одночасного заявлення у позові декількох вимог, а саме: 1) пов`язаність вимог підставою виникнення; 2) пов`язаність вимог поданими доказами; 3) пов"язаність вимог співвідношенням як основна вимога до похідної вимоги.

На відміну від ч.1 ст.21 та ч.1 ст.172 КАС України положеннями ч.2 ст.172 Кодексу адміністративного судочинства України визначені підстави для об`єднання в одне провадження декількох справ за позовами: одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; одного й того самого позивача до різних відповідачів; різних позивачів до одного й того самого відповідача.

При цьому, за змістом ч.2 ст.172 КАС України кваліфікуючою ознакою для об"єднання є існування згаданих законодавцем у ч.1 ст.172 КАС України умов.

Згідно з ч. 3 ст. 172 КАС України об`єднання справ в одне провадження допускається до початку підготовчого засідання, а у спрощеному позовному провадженні - до початку розгляду справи по суті у кожній із справ.

Водночас відповідно до ч. 6 ст. 172 КАС України суд вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог у самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдань адміністративного судочинства.

Відповідно до з ч. 1 ст. 25 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Водночас положеннями частин першої та другої статті 26 КАС України визначено підсудність справ за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача. Відповідно до частин першої, другої статті 26 КАС України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

З аналізу вищенаведених норм процесуального закону вбачається, що Кодекс адміністративного судочинства України встановлює декілька видів територіальної підсудності, в тому числі: загальну (залежно від місця проживання чи місцезнаходження відповідача) та альтернативну (за вибором позивача).

Тобто, якщо предметом адміністративного позову є оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної особи, то позивач може скористатися правом альтернативної підсудності.

У зв`язку з цим, у такому випадку, застосуванню підлягають положення ч. 1 ст. 25 КАС України (підсудність за вибором позивача адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом).

Судом виявлено, що згідно з відповіддю №2273221 від 26.01.2026р. з Єдиного державного демографічного реєстру зареєстрованим місцем проживання позивача - ОСОБА_1 є - АДРЕСА_2 .

Ця ж адреса вказана заявником у позові.

Місцезнаходженням Відповідача №1 - Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є АДРЕСА_3 .

Місцезнаходженням Відповідача №2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 є АДРЕСА_1 .

Місцезнаходженням Відповідача №3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 є АДРЕСА_4 .

Судом достеменно установлено, що в одному позові заявником без належного обґрунтування їх взаємопов`язаності було сформульовано вимоги стосовно трьох окремих та самостійних владних управлінських волевиявлень різних суб`єктів владних повноважень.

Жодне з наведених у позові обґрунтувань не доводить, що ці вимоги мають спільну підставу, є пов`язаними підставами виникнення чи поданими доказами, або ж мають спільну правову основу. Зокрема, кожна з вимог потребує окремої оцінки фактичних обставин і правових підстав, що не дозволяє розглядати їх у межах одного провадження.

Відповідачі - суб`єкти владних повноважень, до яких заявлені вимоги, територіально не пов`язані між собою.

Зокрема, один з відповідачів, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, перебуває на території Харківської області, тоді як інші суб`єкти владних повноважень, до яких також заявлені вимоги, знаходяться в інших регіонах - Київська область та Сумська область.

Спільний розгляд окремих та самостійних вимог позову немайнового характеру до трьох різних відповідачів, котрі не пов`язані між собою за жодних із згаданих законодавцем у положеннях ч.1 ст.21 та ч.1 ст.172 КАС України критеріїв явно та очевидно ускладнює розгляд справи та матиме неминучим наслідком затягування строків судового розгляду.

Суд враховує, що кожна з вимог має самостійний предмет доказування, потребує окремої оцінки фактичних обставин та правових підстав, суб`єкти владних повноважень не пов`язані територіально, а їх спільний розгляд не забезпечить процесуальної економії та може призвести до затягування строків судового розгляду.

При цьому, суд зважає, що вирішення Харківським окружним адміністративним судом питання належності оформлення позову та вимог позову по суті заявника - приватної особи, котра не має офіційно зареєстрованого місця проживання на території Харківської області до суб"єктів владних повноважень, котрі мають зареєстрована місцезнаходження на території інших регіонів України ніж Харківська області за відсутності беззаперечної та неспростовної пов"язаності цих вимог між собою у розумінні ч.1 ст.21 та ч.ю1 ст.172 КАС України означає прийняття процесуального рішення не судом, установленим законом у розумінні ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У зв`язку з цим, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), суд вважає за необхідне роз`єднати позовні вимоги, залишивши в межах цієї справи лише вимоги, заявлені до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, оскільки саме ця вимога стосується відповідача, який перебуває на території Харківської області.

Судом встановлено, що в оформленні матеріалів адміністративного позову в частині вимог до Військової частини НОМЕР_1 НГУ виявлено низку недоліків.

По-перше, відсутні докази оплати судового збору, що не відповідає положенням ч. 3 ст. 161 КАС України.

Отже, з огляду на зміст заявлених вимог та положення Закону України "Про судовий збір" для усунення недоліку позивачу належить сплатити судовий збір та подати до суду оригінал документу про оплату судового збору у розмірі 1331,20 грн на рахунок - UA4020661, одержувач - ГУК Харків обл/мХар Основ"ян/22030101, код одержувача - 37874947, банк одержувача - Казначейство України (ел. адм. подат.), МФО - 899998, код класифікації доходів бюджету - 22030101.

По-друге, у спірних правовідносинах наявні ознаки звернення до суду із пропущенням місячного строку.

Так, відповідно до п.9 ч.3 ст.2 КАС України однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно з 2 ст.44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Частиною 1 ст.45 КАС України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з абзацом 1 частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Однак, приписами частини 1 статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або ж іншими законами.

У розумінні п.17 ч.1 ст.4 КАС України предмет ініційованого заявником спору охоплюються суспільними відносинами з проходження особою публічної служби.

Тому строк звернення до суду у даному випадку установлений ч.5 ст.122 КАС України і складає один місяць.

Заявник просить суд, зокрема, визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 в частині зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до особового складу військової частини НОМЕР_1 .

За викладеними у позові твердженнями, у березні 2024 року заявник був мобілізований до лав Збройних Сил України.

Зі змісту запису у військовому квитку заявника вбачається, що у серпні 2024 року (дата вказана нерозбірливо) заявник зарахований до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 на підставі наказу командира військової частини №214 с/ч; наказом від 23.08.2024 року №35 о/с призначений на посаду 100915ПА, стрілець.

Позов до суду подано - 20.01.2026р., тобто поза межами місячного строку звернення до суду.

Тривалість пропуску строку звернення до суду у межах спірних правовідносин є значною.

Суд зазначає, що докази існування достатніх обставин про поважні причини пропуску строку звернення до суду відповідно до ч.1 ст.77, ч.2 ст.79, ч.1 ст.123, ч.2 ст.123, ч.4 ст.161, ч.6 ст.161 КАС України повинні бути подані до суду разом із позовом, бо на етапі відкриття провадження у справі у суду відсутні повноваження витребовувати будь-які докази.

Суд зазначає, що у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 01.06.2023р. по справі №300/4156/22 суд не наділений повноваженнями щодо самостійного визначення чи пошуку обставин, що зумовили об`єктивну неможливість позивачем у визначений законодавством строк реалізувати своє право на подання позову. Такі обставини наводяться позивачем у відповідній заяві, підтверджуються доказами та оцінюються судом на предмет об`єктивної неможливості подати позов за правилами, визначеними КАС України.

Указане обумовлено тим, що згідно з п.5 ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує - чи подано позов у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними і у силу ч.2 ст.19 Конституції України не має повноважень діяти у будь-який інший спосіб, у тому числі витребовувати докази з власної ініціативи або відкладати вирішення даного питання на подальше з метою пересвідчення в обізнаності позивача як учасника суспільних відносин із станом власних прав (інтересів) та обов`язків.

Отже, саме на стадії вирішення питання про прийняття позову до розгляду суд повинен визначитись із достатністю підстав для визнання причин пропуску строку на звернення до суду поважними, для чого повинен дослідити та оцінити саме надані позивачем докази виключно у контексті подання позову із дотриманням вимог ч.2 ст.122, ч.1 ст.123, ч.6 ст.161, ч.1 ст.169, ч.2 ст.171 КАС України.

Відтак, позивач під час звернення до суду у тексті відповідного процесуального документа повинен зазначити дату обізнаності з порушенням права та подати на підтвердження власних доводів з даного приводу належні, допустимі, достатні та достовірні докази, а суд повинен перевірити юридичну спроможність та фактичну доказаність задекларованого позивачем твердження, але не має обов`язку у разі невиконання позивачем вимог процесуального закону у цій частині за власною ініціативою пересвідчуватись у справжньому існуванні будь-яких інших причин пропуску строку звернення до суду, окрім тих, які були зазначені власне позивачем.

При цьому суд зважає, що за правовою позицією, сформульованою у постанові Верховного Суду від 14.09.2023р. у справі №520/12477/22: 1) поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.; 2) Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.; 3) Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів. При зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.; 4) Суд наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Також суд зважає, що за правовою позицією постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2023р. у справі №990/139/23 «Аналіз практики ЄСПЛ свідчить, що у процесі прийняття рішень про поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Суд виходить таких міркувань: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, унаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, що були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка звернулася з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Згідно з ч.1 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до ч.6 ст.161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Оскільки у межах спірних правовідносин заявник не подав юридично умотивованої та документально доведеної заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду разом із доказами пропуску строку на звернення до суду з поважних причин, то позов підлягає залишенню без руху відповідно до ч.1 ст.123 та ч.6 ст.161 КАС України.

Викладене зумовлює залишення позову без руху відповідно до ст. 169 КАС України з встановленням строку для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, 118-123, 160, 161, 169, 171, 172, 241-243, 248, 256, 257, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

1.Роз`єднати в окремі провадження об`єднані у позові вимоги.

У межах справи №520/1438/26 залишити вимоги про: 1) визнання протиправним та зобов`язання скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 в частині зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до особового складу військової частини НОМЕР_1 ; 2) зобов`язання військової частини НОМЕР_1 в особі уповноважених осіб виключити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Вимоги про визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо взяття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), на військовий облік військовозобов`язаних у 09.11.2021 році, та щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про ВЛК від 15.08.2022 року, та зобов`язати анулювати такі відомості в Реєстрі виділити в окреме провадження і передати до відповідного структурного підрозділу апарату Харківського окружного адміністративного суду для організації виконання положень ст. 31 КАС України.

Вимоги про визнання протиправним та зобов`язання скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) "Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації" від 2024 р., в частині що стосується призову та направлення для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) виділити в окреме провадження і передати до відповідного структурного підрозділу апарату Харківського окружного адміністративного суду для організації виконання положень ст. 31 КАС України.

2.Позов в межах позовних вимог до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України - залишити без руху.

3.Надати час для усунення недоліків - 10 днів від дати отримання цієї ухвали.

4.Встановити способом усунення недоліків подання до суду: доказів сплати судового збору; юридично умотивованої та документально доведеної заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду із долученням належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів настання цього наслідку через дію поважної причини.

5.Роз`яснити, що невиправлення недоліків в оформлення позову зумовлює повернення позову.

6.Роз`яснити, що ухвала набирає законної сили з моменту підписання, оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Сліденко