Справа № 420/36909/25
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2026-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Завальнюка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо невиключення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з військового обліку; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 виключити ОСОБА_1 з військового обліку.

Ухвалою судді від 04.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

23.01.2026 до суду від представника позивачка надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також іншим уповноваженим особам, вчиняти щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будь-які мобілізаційні заходи, пов`язані з призовом на військову службу під час мобілізації в особливий період, передбачені Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

В обґрунтування заяви про вжиття заходів забезпечення позову зазначено, що 28 червня 2023 року ОСОБА_1 пройшов військово-лікарську комісію у ІНФОРМАЦІЯ_4 . За результатами проведеного медичного огляду, що зафіксовані у довідці військово-лікарської комісії № 138/1/5619 від 28 червня 2023 року, Позивача було визнано непридатним до військової служби.

З огляду на зазначене, відповідно до пункту 3 частини шостої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25 березня 1992 року, ОСОБА_1 підлягає виключенню з військового обліку.

Водночас на території України триває загальна мобілізація та здійснюються активні мобілізаційні заходи, у межах яких територіальні центри комплектування та соціальної підтримки системно вчиняють дії, спрямовані на призов осіб на військову службу. За таких умов існує реальна та безпосередня загроза мобілізації Позивача, незважаючи на наявні правові підстави для його виключення з військового обліку.

У разі призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації він набуде нового юридичного статусу - статусу військовослужбовця. Така зміна правового статусу матиме незворотний характер та спричинить істотні правові наслідки, зокрема фактично унеможливить реалізацію його права на належне та своєчасне відображення актуального правового статусу в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг».

Більше того, чинне законодавство та порядок функціонування зазначеного Реєстру не передбачають можливості внесення відомостей про виключення з військового обліку щодо особи, яка вже набула статусу військовослужбовця. У зв`язку з цим судове рішення про зобов`язання Відповідача виключити Позивача з військового обліку, навіть у разі його ухвалення на користь Позивача, не зможе бути реально виконаним.

Таким чином, у разі невжиття судом заходів забезпечення позову у цій справі існує реальна, безпосередня та обґрунтована загроза порушення прав і законних інтересів Позивача, істотного ускладнення або повного унеможливлення ефективного судового захисту та реального поновлення порушених прав. За таких обставин судовий розгляд справи ризикує набути формального характеру, оскільки навіть ухвалення судового рішення на користь Позивача не гарантуватиме відновлення його прав у повному обсязі.

Крім того, відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 05 лютого 2025 року у справі № 160/2592/23, процедура призову військовозобов`язаного на військову службу за мобілізацією має незворотний характер та породжує правові наслідки, які не можуть бути усунуті шляхом подальшого судового розгляду або виконання судового рішення. Верховний Суд дійшов висновку, що після фактичного призову особи на військову службу відновлення її попереднього правового статусу є неможливим або вкрай ускладненим, навіть у разі встановлення судом протиправності дій суб`єкта владних повноважень.

За таких обставин, у разі мобілізації Позивача відбудеться остаточна та фактично незворотна зміна його правового статусу, внаслідок чого право, за захистом якого він звернувся до суду, не зможе бути реально поновлене.

З огляду на викладене, з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав і законних інтересів Позивача, а також збереження можливості виконання майбутнього судового рішення, виникає об`єктивна необхідність у вжитті заходів забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також іншим уповноваженим суб`єктам владних повноважень, вчиняти будь-які дії, пов`язані з мобілізацією та призовом ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, в особливий період, - до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову в заявлений спосіб.

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з ч.1 ст.154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів задля створення можливості реального виконання у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь позивача (заявника).

Суд зазначає, що вищезазначені підстави є оціночними, а тому містять небезпеку застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до негативних правових наслідків для позивача (заявника) та/чи відповідача, а також інших осіб, що не є сторонами провадження.

Тобто інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до вирішення спору по суті, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом. Підстави для забезпечення позову повинні бути доведені відповідними доказами.

Інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Водночас заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з правовими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Такий правовий висновок також викладено в постанові Верховного Суду від 19.06.2018 (справа №826/9263/17, адміністративне провадження №К/9901/44796/18).

В той же час, Великою Палатою Верховного Суду у рішенні від 28.03.2018 у справі № 800/521/17 (ЄДРСРУ № 73082059) зазначено, що позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

В питанні вжиття заходів забезпечення позову Верховний Суд сформував сталу правову позицію щодо застосування норм процесуального права, яка полягає в наступному: "Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте суд звертає увагу, що відповідно до статті 150 КАС зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі".

Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №826/16509/18 та від 26.12.2019 у справі № 640/13245/19, від 20.03.2019 у справі №826/14951/18.

У контексті співмірності суди також повинні перевіряти не тільки співмірність заходів забезпечення позову із позовними вимогами, а й надавати оцінку порушеному праву позивача, про захист якого він просить.

В той же час, можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому.

З огляду на предмет спору, викладене свідчить про непропорційність та неспівмірність заходів забезпечення позову, про які просить позивач, а отже й про відсутність підстав для їх застосування.

При цьому заходи щодо забезпечення позову повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову. Забезпечивши позов шляхом заявленої заборони, суд фактично ухвалить рішення без розгляду справи по суті, оскільки завчасно надасть оцінку правомірності та законності спірному акту (в оскаржуваній частині), який є предметом спору, що не відповідає меті застосування інституту забезпечення позову.

Вирішуючи порушене представником позивача питання, суд враховує, що наведені останнім у заяві доводи зводяться переважно до припущень щодо можливості настання негативних правових наслідків у майбутньому у разі його ймовірної мобілізації. Такі обставини самі по собі не підтверджують існування реальної, безпосередньої та неминучої загрози порушення прав позивача саме на момент звернення із заявою про забезпечення позову, а також не свідчать про неможливість чи істотне ускладнення виконання майбутнього судового рішення у разі задоволення позовних вимог.

Суд звертає увагу, що можливість настання певних негативних наслідків не може розцінюватися як достатня та самостійна підстава для застосування заходів забезпечення позову, оскільки адміністративний суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які лише гіпотетично можуть бути порушені у майбутньому.

Крім того, запропонований позивачем спосіб забезпечення позову шляхом заборони суб`єкту владних повноважень та іншим уповноваженим особам вчиняти будь-які дії, пов`язані з мобілізацією позивача, не відповідає критеріям співмірності та адекватності, оскільки не лише виходить за межі предмета заявлених позовних вимог, а й фактично спрямований на попереднє вирішення спору по суті до його розгляду судом.

Застосування таких заходів забезпечення призвело б до підміни судового рішення у справі, що суперечить меті інституту забезпечення позову та усталеній практиці Верховного Суду, відповідно до якої забезпечення позову не може використовуватися як спосіб завчасного задоволення позовних вимог або надання оцінки правомірності спірних дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень до вирішення справи по суті.

Таким чином, оскільки заявлений позивачем спосіб забезпечення позову не відповідає вищезазначеним критеріям та принципам інституту забезпечення позову, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 150, 153 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАВИВ:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк