Справа № 640/9323/20
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2026-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

26 січня 2026 року Справа № 640/9323/20

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Прилипчука О.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у приміщенні суду у м. Суми адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-97" до Головного управління ДПС у м. Києві як відокремлений підрозділ ДПС України визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергія-97" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління ДПС у м. Києві, в якій просить визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у м. Києві від 13.03.2020 №2831 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ "Енергія-97".

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2020 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.05.2020 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними матеріалами.

Законом України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13.12.2022 року № 2825-IX (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

На виконання пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2825 (в редакції Закону №3863) проведений автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва.

За результатами автоматизованого розподілу адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України, справа № 640/9323/20 передана на розгляд та вирішення Сумському окружному адміністративному суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2025 зазначену справу було передано на розгляд судді Сумського окружного адміністративного суду Кравченку Є.Д.

Ухвалою суду від 17.03.2025 прийнято адміністративну справу № 640/9323/20 до свого провадження, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та замінено відповідача Головне управління ДПС у м. Києві на правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС.

У зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з посади судді Сумського окружного адміністративного суду на підставі Указу Президента України № 957/2025 від 13.12.2025 та наказу голови Сумського окружного адміністративного суду від 08.01.2026 за № 4-ОС та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу розподілено судді Прилипчуку О.А.

Ухвалою суду від 14.01.2026 прийнято справу № 640/9323/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-97" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу до свого провадження, розгляд справи продовжено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Так, позивач звертаючись з позовом про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДПС у м. Києві «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Енергія-97» (код 13670891)» № 2831 від 13.03.2020 року, свої вимоги мотивує тим, що податковим органом безпідставно було прийнято наказ про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки підприємства. Підстави для проведення перевірки у відповідача були відсутні. ТОВ «Енергія-97» не отримувало жодного запиту ГУ ДПС у м. Києві про надання пояснення та їх документального підтвердження стосовно будь-яких виявлених контролюючим органом недостовірних даних у поданих позивачем деклараціях з ПДВ та податку на прибуток по взаємовідносинам із TOB «ТЕХАС- ЛТД» (). Зазначає, що в разі, якщо у податкового органу наявні підстави вважати про порушення контрагентом позивача норм ПК України, відповідач не позбавлений можливості витребовувати такі документи у такого підприємства, а не у позивача. Крім того, позивач отримав лист із наказом та повідомлення про перевірку лише 25.03.2020 року, тобто через тиждень після запланованої дати початку перевірки, а отже станом на початок проведення перевірки - 18.03.2020 року ГУ ДПС у м. Києві не було вручено позивачу оскаржуваний наказ та повідомлення про перевірку, що свідчить про порушення відповідачем вимог п.79.2. ст. 79 ПК України.

Від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі з огляду на те, що на підставі спірного наказу податковим органом проведено перевірку позивача, за результатами перевірки складено акт № 83556/ж5/26-15-07-01-05/13670891 від 15.12.2023 р., на підставі якого винесено податкові повідомлення-рішення від 15.01.2024 № 1, № 1 та № 1.

З наведеного вбачається, що контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, на підставі даного наказу складено акт про проведення перевірки, а за результатами перевірки винесено податкові повідомлення-рішення, тому цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.

Неправомірність дії контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами для позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. Такий спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а також у порядку жодного судочинства.

Від позивача до суду надійшло заперечення на клопотання про закриття провадження у справі, де зазначив, що на підставі наказу від 13.03.2020 № 2831 та повідомлення від 13.03.2020 № 178/26-15-05-01-05, відповідно до п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78, п. 79.1 ст. 79 Податкового Кодексу України, контролюючим органом, проведена документальна позапланова невиїзна дотримання перевірка ТОВ «ЕНЕРГІЯ-97» (код 13670891) вимог податкового законодавства України при визначенні по взаємовідносинах з ТОВ "ТЕХАС-ЛТД" (код 42240704) за березень 2019, квітень 2019 року показників декларацій з податку на додану вартість та за 2019 рік показників фінансової звітності з їх відображенням у декларації з податку на прибуток підприємств. Копію наказу Головного управління ДПС у м. Києві № 2831 від 13.03.2020 та повідомлення від 13.03.2020 № 178/26-15-05-01-05 про початок та місце проведення перевірки направлено поштою листом з рекомендованим повідомленням про вручення за податковою адресою ТОВ «ЕНЕРГІЯ-97»: 02094, м. Київ, проспект Леоніда Каденюка, буд. 13, які вручено за 25.03.2020 року.

Позивач звернувся з позовом про визнання протиправним та скасування наказу від 13.03.2020 №2831 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ "Енергія-97" ()".

Однак, позивачем не було допущено відповідача до проведення перевірки та не надавалося відповідачу жодних документів, які він вимагав, в зв`язку з оскарженням вищезазначеного наказу.

Крім того, відповідачем не надано жодних доказів, які свідчили б про допуск відповідача та/або передачу позивачем документів, які вимагав відповідач для проведення перевірки. Незважаючи на це, в своїй заяві про закриття провадження в судовій справі відповідач необґрунтовано стверджує про те, що він фактично був допущений до проведення перевірки, оскільки ним складено акт № 83556/ж5/26-15-07-01-05/13670891 від 15.12.2023 р., (на підставі якого винесено податкові повідомлення-рішення від 15.01.2024 № 1, № 1 та № 1), що не відповідає дійсності та свідчить про обман суду відповідачем.

Позивач зауважує, що вищезазначений акт складався взагалі без будь-якого проведення перевірки, в якій повинні були б дотриманні всі права позивача, передбачені чинним Законодавством України під час проведення податкової перевірки.

Щодо самих обставин винесення наказу та повідомлення про проведення вищезазначеної перевірки позивач зазначив про те, що перевірка ініціювалася в рамках кримінально провадження, яке було закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину.

Враховуючи вищезазначене, просить клопотання про закриття провадження у справі відхилити.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, а також заявленому клопотанню представника відповідача про закриття провадження у справі, судом враховуються наступні обставини.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За правилами абзацу 4 підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Згідно підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, у разі отримання судового рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанову органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону.

У відповідності до пункту 78.2 статті 78 ПК України обмеження у підставах проведення перевірок платників податків, визначені цим Кодексом, не поширюються на перевірки, що проводяться на звернення такого платника податків, або перевірки, що проводяться у межах кримінального провадження. Контролюючим органам забороняється проводити документальні позапланові перевірки, які передбачені підпунктами 78.1.1, 78.1.4, 78.1.8, 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, у разі, якщо питання, що є предметом такої перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок платника податків.

Положеннями пункту 78.4 статті 78 ПК України встановлено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Глава 8 розділу ІІ ПК України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення. Зокрема, встановлюється чітке розмежування щодо порядку допуску до виїзних та невиїзних перевірок, а також щодо місця проведення зазначених перевірок.

При цьому приписи ПК України в цій частині установлюють і певні правила поведінки при здійсненні перевірки як для суб`єкта владних повноважень, так і для платника податків, чітке дотримання яких вимагається задля забезпечення балансу між публічними і приватними інтересами.

Стаття 81 ПК України визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

Абзацами першим-четвертим підпункту 81.1 статті 81 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

З наведеного слідує, що у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог ПК України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).

При цьому абзац п`ятий підпункту 81.1 статті 81 ПК України визначає, що у разі непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється (абзац шостий підпункту 81.1 статті 81 ПК України).

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що законодавцем встановлено випадки, коли платник податків може скористатись правом недопуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки: непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків документів, визначених абзацами другим-четвертим пункту 81.1 статті 81 ПК України (направлення та наказу на проведення перевірки, службового посвідчення); оформлення документів, вказаних в абзацах другому-третьому пункту 81.1 статті 81 ПК України, з порушенням вимог, встановлених цим пунктом.

Разом з тим, недопуск посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки є правом, а не обов`язком платника податків, а тому реалізація права на судовий захист своїх прав та інтересів не може перебувати у залежності від використання особою своїх прав на їх позасудовий захист.

Положення статті 19 Конституції України встановлюють, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

Право на судовий захист відображене і у частині першій статті 5 КАС України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС України.

З урахуванням наведеного Верховний Суд зауважив, що незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Така правова позиція відповідає завданням та основним засадам адміністративного судочинства, закріпленим у статті 2 КАС України.

Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 №2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 №9-рп/2008 у справі №1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акту індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії) стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Таким чином, у разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки.

Платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення перевірки щодо нього, має право не погодитись з рішенням про призначення перевірки і оскаржити його в суді або застосувати інші заходи, передбачені статтею 81 ПК України шляхом недопущення посадових осіб контролюючого органу до її проведення. Якщо ж допуск до виїзної податкової перевірки відбувся і наказ реалізований як прийнятий в межах закону і компетенції, в подальшому предметом розгляду в суді має бути зміст виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на податкові органи, в різі прийняття ними відповідних актів індивідуальної дії.

Як підтверджується матеріалами справи на підставі наказу № 2831 від 13.03.2020 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки» була проведена перевірка позивача.

Після проведеної перевірки на підставі наказу від 05.11.2019 №2789 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки», податковим органом за результатами перевірки складено акт № 83556/ж5/26-15-07-01-05/13670891 від 15.12.2023 р., на підставі якого винесено податкові повідомлення-рішення від 15.01.2024 № 1, № 1 та № 1.

Позивач реалізував своє право на судове оскарження зазначених податкових повідомлень-рішень.

Так, відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень, а саме ухвали Київського окружного адміністративного суду від 25.04.2025, якою відкрито провадження у справі № 320/20345/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-97» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у місті Києві № 1 від 15.01.2024, № 1 від 15.01.2024 та № 1 від 15.01.2024 (посилання на ухвалу суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень - https://reyestr.court.gov.ua/Review/126884168).

Таким чином правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень підлягає дослідженню в межах справи № 320/20345/25.

Під час розгляду справи в частині заявлених позовних вимог про скасування наказу № 2831 від 13.03.2020 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки» , суд враховує висновки Великої Палата Верховного Суду, викладені у постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №816/228/17, в якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 27.01.2015 (справа №21-425а14) та дійшла до висновку, що у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.

Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Зазначені висновки суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладені в постанові від 20.06.2025 по справі № 809/1656/17 адміністративне провадження № К/9901/61346/18

У відповідності до вимог частини 5 статті 242 КАС Укртаїни при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи зазначене, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування наказу № 2831 від 13.03.2020 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки», оскільки перевірка проведена на підставі зазначеного наказу, прийняті податкові повідомлення-рішення, що в свою чергу, свідчить про те, що спір в зазначеній частині позовних вимог, із урахуванням практики Верховного Суду, не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Судом під час розгляду справи враховуються висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 06 листопада 2023 року № 804/3951/16 касаційне провадження № К/9901/41330/18. в межах якої було закрито провадження у справі, оскільки такий спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Верховним Судом в постанові від 06.11.2023 зазначено наступне.

«..Поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду… При цьому, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного судочинства зауважує, що хоча суд касаційної інстанції закриває провадження у справі саме на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України, суд роз`яснює, що такі позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку жодного судочинства, відтак питання про передачу справи не зможе бути розглянуте і вирішене судом».

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження в частині позовних вимог щодо про визнання протиправним та скасування наказу № 2831 від 13.03.2020 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки», та, із врахуванням висновків Верховного Суду, роз`яснює, що такі позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку жодного судочинства.

Керуючись ст. ст. 238, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання Головного управління ДПС у Київській області про закриття провадження по справі-задовольнити.

Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-97" до Головного управління ДПС у м. Києві як відокремлений підрозділ ДПС України визнання протиправним та скасування наказу - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня підписання ухвали.

Суддя О.А. Прилипчук