Справа № 640/6481/20
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2026-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 640/6481/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Білостоцького О.В.

При секретарі: Пудової Г.В.

За участю сторін:

Представника позивача: Антохова Я.С.

Відповідача: не з`явилась

Представника відповідача: Легенчука А.А.

Представника відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «НІКЕЯ» до Головного управління ДФС у м. Києві, в.о. начальника Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДФС у місті Києві Гончарової Людмили Леонідівни, Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України, про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «НІКЕЯ» до Головного управління ДФС у м. Києві, в.о. начальника Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДФС у місті Києві Гончарової Людмили Леонідівни, в якій позивач просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 16.08.2019 року №156463/10/26-15-58-05;

- зобов`язати ГУ ДФС у м. Києві внести податкову інформацію з поданої у письмовій формі податкової декларації з податку на додану вартість за звітний (податковий) період календарний місяць липень 2019 року з додатками 2, 5 та доповнень до неї товариства з обмеженою відповідальністю «НІКЕЯ», до інформаційних баз даних ДФС України;

- визнати незаконними дії начальника ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м.Києві Гончарової Людмили Леонідівни, які полягають у підписанні рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 16.08.2019 року №156463/10/26-15-58-05.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що підприємство задекларувало від`ємне значення сум ПДВ за результатами діяльності у податковому періоді липень 2019 року, а тому вважало за потрібне подавати податкову звітність з ПДВ виключно з доповненням до податкової декларації. Так, 15.08.2019 року представник підприємства поштовим зв`язком направив до ДПІ податкову декларацію з ПДВ за звітній період липень 2019 року з додатками №2, 5 та доповненням до декларації з ПДВ (включно з додатками) відповідно до абз.2 п.46.4 ст.46 ПК України. Цього ж дня підприємство засобами телекомунікаційного зв`язку надіслало до ДПІ електронну копію поданої засобами поштового зв`язку податкову декларацію за звітній період липень 2019 року. Водночас, листом від 16.08.2019 року за №156463/10/26-15-58-05, підписаним начальником Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДФС у місті Києві Гончарової Л.Л., підприємство було повідомлено про відмову у прийнятті поданої ним звітності у зв`язку з поданням податкової декларації на паперовому носієві.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням Головного управління ДФС у м. Києві та діями начальника Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДФС у місті Києві Гончарової Л.Л., підприємство звернулось до суду з вказаним адміністративним позовом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.05.2020 року у справі №640/6481/20 було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.

29.05.2020 року до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов відзив по справі від Головного управління ДФС у м. Києві (т.1 а.с.156-170), з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством, що передбачено абз.2 п.49.4 ст.49 ПК України.

18.06.2020 року до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов від представника позивача надійшли заперечення (т.1 а.с.171-179).

На виконання положень п.2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України №2825-ІХ, адміністративну справу №640/6481/20 було направлено для подальшого розгляду до Одеського окружного адміністративного суду, та справа надійшла до суду 09.04.2025 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями Одеського окружного адміністративного суду, адміністративна справа №640/6481/20 була передана судді Білостоцькому О.В.

Ухвалою суду від 16.04.2025 року було прийнято до провадження справу №640/6481/20 та вирішено розгляд справи розпочати спочатку зі стадії відкриття провадження у справі, який проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін відповідно ч.5 ст.262 КАС України.

16.05.2025 року до суду надійшов відзив по справі від Головного управління ДПС у м.Києві (т.1 а.с.192-207), з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що податкова декларація з ПДВ за липень 2019 року подана підприємством на паперових аркушах в порушення вимог п.49.4 ст.49 ПК України.

Ухвалою суду від 16.06.2025 року було вирішено подальший розгляд справи №640/6481/20 проводити в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання по справі.

23.07.2025 року та 29.10.2025 року підготовчі судові засідання були відкладені на іншу дату за клопотанням представника позивача.

При цьому, у підготовчому судовому засіданні, проведеному 23.07.2025 року, протокольною ухвалою суду було залучено до участі у справі №640/6481/20 співвідповідача - Головне управління ДПС у м. Києві як відокремлений підрозділ ДПС (код ЄДРПОУ ВП 44116011).

26.11.2025 року було проведено підготовче судове засідання по справі, в якому приймали участь представники товариства з обмеженою відповідальністю «НІКЕЯ» адвокат Антохов Я.С. та Головного управління ДПС у м. Києві Чучвага К.П., які надавали пояснення щодо предмету спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог, заперечень на них та складу учасників судового процесу. Інші учасники справи до суду не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись судом належним чином.

26.11.2025 року підготовче провадження у справі №640/6481/20 було закрито та призначено розгляд справи по суті.

23.12.2025 року судове засідання було перенесено на 21.01.2026 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді у щорічній відпустці.

21.01.2026 року у судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Суд у справі встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікея» (далі підприємство) зареєстровано Солом?янською районною в місті Києві державною адміністрацією в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом 30405094 (т.1 а.с.119-122).

02.03.2016 року між ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у місті Києві та підприємством було підписано Договір про визнання електронних документів №2 (т.1 а.с.99-101), предметом якого є визнання податкових документів, поданих підприємством в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису до органів ДФС засобами телекомунікаційного зв`язку або на електронних носіях, як оригіналу.

15.08.2019 року підприємством поштовим зв`язком було надіслано до ДПІ у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві декларацію з податку на додану вартість з додатками №2 та №5 за звітний період - липень 2019 року на паперових носіях (т.1 а.с.109-113).

Вищевказана податкова звітність була отримана Головним управлінням ДФС у м.Києві 16.08.2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т.1 а.с.114).

За результатами перевірки поданої декларації ГУ ДФС у м. Києві листом від 16.08.2019 за №156463/10/26-15-58-05 «Повідомлення про відмову у прийнятті звітності» (т.1 а.с.115), підписаним начальником (уповноваженою особою) Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДФС у місті Києві Гончаровою Л.Л., повідомило підприємство, що податкова декларація з ПДВ за липень 2019 року, яка подана засобами поштового зв`язку, вважається не поданою у зв`язку з порушенням п.49.4 ст.49 ПК України.

Вважаючи рішення податкового органу, а також дії начальника (уповноваженої особи) Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДФС у місті Києві Гончарової Л.Л. щодо неприйняття податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2019 в паперовому вигляді протиправними, позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних позивачем рішення та дій суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно положень ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 73 КАС України), достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 75 КАС України), а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 КАС України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 76 ч. 2 КАС України).

Відповідно до положень ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши адміністративний позов, відзиви, заперечення на відзив, та надані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, заслухавши пояснення представників сторін у судових засіданнях, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, та судову практику, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульована Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі ПК України) (у редакції від 01.07.2019 року).

Згідно п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний, зокрема: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до п.36.1 та п.36.2 ст.36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором

За п.46.1 ст.46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Додатки до податкової декларації є її невід`ємною частиною.

Згідно п.46.4 ст.46 ПК України якщо платник податків вважає, що форма податкової декларації, визначена центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, збільшує або зменшує його податкові зобов`язання, всупереч нормам цього Кодексу з такого податку чи збору, він має право зазначити цей факт у спеціально відведеному місці в податковій декларації.

У разі необхідності платник податків може подати разом з такою податковою декларацією доповнення до такої декларації, які складені за довільною формою, що вважатиметься невід`ємною частиною податкової декларації. Таке доповнення подається з поясненням мотивів його подання. Платник податків, який подає звітність в електронній формі, подає таке доповнення в електронній формі.

За п.46.5 ст.46 ПК України форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до п.48.1 ст.48 ПК України Податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

За п.49.1 ст.49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Відповідно до п.49.3 ст.49 ПК України податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів:

а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою;

б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення;

в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги".

Згідно п.49.4 ст.49 ПК України платники податків, що належать до великих та середніх підприємств, подають податкові декларації контролюючому органу в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги".

Податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі контролюючому органу всіма платниками цього податку з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги".

У разі припинення договору про визнання електронних документів з підстав, визначених законом, платник податків має право до складення нового договору подавати податкову звітність у спосіб, визначений підпунктами "а" і "б" пункту 49.3 цієї статті.

Аналізуючи вищевказані приписи суд доходить висновку, що починаючи з 01.01.2015 року на платників податків, що належать до великих та середніх підприємств, покладено обов`язок із подання податкової звітності засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб.

Виключенням з цього правила (у редакції ПК України, чинній на на момент виникнення спірних правовідносин) є припинення договору про визнання електронних документів з підстав, визначених законом, внаслідок чого платник податків має право подавати податкову звітність особисто або поштовим зв`язком, але виключно до моменту укладення нового договору.

Інших виключень з правила, встановленого п.49.4 ст.49 ПК України, законодавець не передбачив.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі №810/2468/17, від 11.12.2018 року в справі №810/1711/17, від 21.05.2019 року у справі №826/28016/15.

Водночас, в матеріалах справи відсутні докази припинення Договору про визнання електронних документів №2 від 02.03.2016 року, який був чинний на момент подання податкової декларації за звітній період липень 2019 року.

Тобто, враховуючи вищевказані обставини, чинність Договору про визнання електронних документів №2 від 02.03.2016 року позбавляла позивача можливості у спірний період подавати податкову звітність з ПДВ у паперовому вигляді, а тому податковий орган рішенням від 16.08.2019 за №156463/10/26-15-58-05 правомірно не прийняв податкову декларацію позивача за звітний період липень 2019 року, яка була подана до ДПІ у паперовому вигляді, замість електронного вигляду, а тому позовні вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 16.08.2019 року №156463/10/26-15-58-05 задоволенню не підлягають.

Аналогічна позиція щодо тотожних правовідносин між цими ж учасниками справи висловлена Верховним Судом у постанові від 17.07.2020 року у справі №826/17716/18.

Крім того, не підлягають задоволенню заявлені позовні вимоги щодо визнання незаконними дій в.о. начальника Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДФС у місті Києві Гончарової Людмили Леонідівни в частині підписанні рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 16.08.2019 року №156463/10/26-15-58-05, оскільки керівник податкового органу, підписуючи будь-які рішення цього органу, діє у відповідності із своїми дискреційними повноваженнями та обов`язками.

Разом з тим, лист Головного управління ДФС у м. Києві від 16.08.2019 року №156463/10/26-15-58-05, підписаний від імені уповноваженої особи контролюючого органу, по суті є рішенням суб`єкта владних повноважень про відмову у прийнятті податкової декларації, якому судом надається оцінка при розгляді цієї справи.

Щодо заявленої позовної вимоги про зобов`язання Головного управління ДФС у м.Києві внести податкову інформацію з поданої у письмовій формі податкової декларації з податку на додану вартість за звітний (податковий) період календарний місяць липень 2019 року з додатками 2, 5 та доповнень до неї, до інформаційних баз даних ДФС України, суд зазначає наступне.

Судом було встановлено, що 15.08.2019 року підприємством поштовим зв`язком було надіслано до ДПІ у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м.Києві декларацію з податку на додану вартість з додатками №2 та №5 за звітний період - липень 2019 року на паперових носіях.

Водночас, як було зазначено вище, податкова звітність з ПДВ подається в електронній формі контролюючому органу з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Верховним Судом у постанові від 07.05.2020 року справі №826/536/17 наголошено на тому, що подання декларації з ПДВ в паперовій формі є протиправним та не відповідає положенням Податкового кодексу України, що породжує правомірну відмову податкового органу у прийняті такої звітності.

З наявних у матеріалах справи доказів також вбачається, що на момент подання позивачем податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2019 року був чинним договір про визнання електронних документів. Доказів розірвання контролюючим органом в односторонньому порядку зазначеного договору не надано. Отже, наявність діючого договору про визнання електронних документів позбавляє платника податків можливості подавати податкову звітність у паперовому вигляді.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.07.2020 року у справі №826/17716/18.

За ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку про те, що на момент виникнення спірних правовідносин підприємство було зобов`язано подавати звітність з податку на додану вартість шляхом подання відповідної декларації в електронній формі, що, у свою чергу, виключає можливість зобов`язувати контролюючий орган судоми приймати звітність у формі, не встановленій положеннями ПК України.

Враховуючи вищевикладене суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «НІКЕЯ» до Головного управління ДФС у м. Києві, в.о. начальника Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДФС у місті Києві Гончарової Людмили Леонідівни, Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України.

Верховний Суд неодноразово посилався на низку рішень Європейського суду з прав людини, які розкривають підхід до обґрунтованості судових рішень.

Як зазначив Верховний Суд, ЄСПЛ у справі «Салов проти України» наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

У іншому рішенні, зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). На важливість дотримання судами вимоги щодо вмотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ (наприклад, «Богатова проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України» та ін.).

Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 90, 241-246, 251, 255, 257-258, 262, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «НІКЕЯ» до Головного управління ДФС у м. Києві, в.о. начальника Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДФС у місті Києві Гончарової Людмили Леонідівни, Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України, про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Відповідно до абз. 6 п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України №2825-ІХ від 13.12.2022 року рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп. 15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 23 січня 2026 року.

Повне найменування сторін по справі:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «НІКЕЯ» (03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, 1, ).

Відповідач - Головне управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Відповідач - в.о. начальника Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДФС у місті Києві Гончарова Людмила Леонідівна (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач - Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС України (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Суддя О.В. Білостоцький

.