Справа № 320/15882/21
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2026-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року

м. Київ

справа №320/15882/21

адміністративне провадження № К/990/4535/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Чиркіна С.М.,

суддів: Берназюка Я.О., Шарапи В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Органу самоорганізації населення «ВОСТОК» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18.08.2022 (головуючий суддя Дудін С.О.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2022 (головуючий суддя Коротких А.Ю., судді: Сорочко Є.О., Федотов І.В.) у справі № 320/15882/21 за позовом Органу самоорганізації населення «ВОСТОК» до Ірпінської міської ради, третя особа: ОСОБА_1 , про визнання протиправним та скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

У 2021 році Орган самоорганізації населення «ВОСТОК» (далі - ОСН «Восток») звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Ірпінської міської ради, третя особа: ОСОБА_1 , у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Ірпінської міської ради від 26.08.2021 № 1434-13-VIII «Про затвердження детального плану території земельної ділянки по АДРЕСА_1 »;

- визнати протиправною та нечинною містобудівну документацію - детальний план території земельної ділянки по АДРЕСА_1, яка була затверджена рішенням Ірпінської міської ради від 26.08.2021 № 1434-13-VIII.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.01.2022 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_1 .

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18.08.2022, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2022, у задоволенні позову відмовлено.

08.02.2023 на адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСН «ВОСТОК», у якій скаржник просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 18.08.2022 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2022 і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Верховного Суду від 27.02.2023 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСН «ВОСТОК» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18.08.2022 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2022 у справі № 320/15882/21 та витребувано справу з Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Верховного Суду від 21.01.2026 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позов обґрунтований тим, що спірне рішення було прийнято відповідачем з порушенням вимог статті 21 Закону України від 17.02.2011 № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон № 3038-VI), оскільки Ірпінською міською радою не було проведено громадського обговорення проєкту детального плану території (далі також - ДПТ) земельної ділянки по АДРЕСА_1 перед затвердженням такої містобудівної документації.

Також, позивач зауважує, що відповідно до Генерального плану м. Ірпінь, затвердженого рішенням Ірпінської міської ради від 19.12.2018 № 4574-62-УІІ, охоплена ДПТ територія є зоною рекреаційного призначення, де заборонена господарська та інша діяльність, що негативно впливає на навколишнє природне середовище, у той час як спірний ДПТ передбачає здійснення звичайної садибної та котеджної забудови, а не збереження рекреаційного призначення цієї території.

Крім того позивач стверджує, що ДПТ не відповідає вимогам ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» та ДБН Б.1.1-14-2012 «Склад та зміст Детального плану території».

Відповідач проти позову заперечує та пояснює, що задля проведення громадських слухань на офіційному веб-сайті Ірпінської міської ради було розміщено ескіз детального плану території, а за результатом громадських слухань 22.06.2021 було складено протокол розгляду заяв та пропозицій, після чого ДПТ було підготовлено та винесено на розгляд сесії Ірпінської міської ради.

Стверджує, що відповідно до Плану зонування території (зонінг) м. Ірпінь, затвердженого рішенням Ірпінської міської ради від 27.06.2013 № 3260-45-УІ, територія, охоплена спірним ДПТ, відноситься до територіальної зони перспективної забудови Г-2 та Ж-4п, які передбачають можливість здійснення будівництва, зазначеного у ДПТ.

Разом з цим відповідач зауважує, що відповідно до ДБН Б.1.1-14-2012 «Склад та зміст детального плану території» ДПТ розробляється на підставі зонінгу та не може йому суперечити.

Також відповідач з посиланням на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 15.12.2015 у справі № 800/206/15 та від 15.11.2016 у справі № 800/301/16, зауважує, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

У зв`язку з цим відповідач зазначає, що безпосередньо позивач не обґрунтовує завдання йому реальної шкоди діями та спірним рішенням відповідача, а встановлення відсутності матеріально-правової заінтересованості позивача є самостійною і достатньою підставою для відмови у задоволенні позову.

У відповіді на відзив позивач заперечує твердження відповідача про відповідність ДПТ плану зонування, оскільки згідно із його текстовою частиною ця містобудівна документація розроблялася на основі Генерального плану м. Ірпінь і до плану зонування відношення не має.

Також у відповіді на відзив позивач зазначає, що відповідно до текстової частини ДПТ максимально допустимий відсоток забудови земельної ділянки 40%, що відповідно до таблиці 6.2 «Показники граничних параметрів забудови земельної ділянки» ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» відповідає максимально допустимому відсотку забудови з поверховістю 6- 8 поверхів.

Позивач стверджує про невідповідність спірного ДПТ вимогам підпункту 8.4.3 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», згідно з яким розміри територій адміністративно-господарських споруд у зонах відпочинку слід приймати на рівні 4-5% від загальної площі. Враховуючи, що площа земельної ділянки складає 4,6966 га, у даному випадку 5% має дорівнювати 0,23483 га, у той час як відповідно до ДПТ під дачні будинки заплановано відвести 0,7670 га.

Також позивач зауважує про невідповідність ДПТ положенням ДБН Б.1.1-22:2017 «Склад та зміст плану зонування території», який не передбачає такої територіальної зони як Ж-4п «Зона перспективної мішаної житлової забудови середньої поверховості».

Невідповідність ДПТ вимогам ДБН Б.1.1-14-2012 «Склад та зміст детального плану території» позивач пояснює:

- відсутністю таких додатків як «креслення поперечних профілів вулиць», «завдання на розроблення детального плану»;

- відсутністю у пояснювальній записці таких розділів як «система обслуговування населення», «розміщення основних об`єктів обслуговування», «заходи щодо реалізації детального плану на етап від 3 років до 7 років», «перелік вихідних даних»;

- невідповідністю розділу «основні техніко-економічні показники» вимогам пункту 6.1.19 ДБН;

- невиконанням вимог пункту 7.2 ДБН.

Третя особа надала письмові пояснення, згідно яких вважає вимоги позивача необґрунтованими та просить суд відмовити в їх задоволенні.

Зміст пояснень третьої особи є аналогічним до заперечень відповідача, викладених у відзиві.

У підготовчому судовому засіданні 02.06.2022 представником позивача була подана заява про зміну підстав позову, згідно якої позивач доповнив позов такою підставою як непроведення відповідачем стратегічної екологічної оцінки проєкту спірного ДПТ, що суперечить вимогам Закону України від 20.03.2018 № 2354-VIII «Про стратегічну екологічну оцінку» (далі - Закон № 2354-VIII).

Усною ухвалою суду від 22.06.2022, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, заява позивача про зміну підстав позову була прийнята до розгляду.

Щодо вказаної додаткової підстави позову відповідач надав заперечення, у яких зауважив про відсутність необхідності проводити стратегічну екологічну оцінку проєкту спірного ДПТ.

ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Ірпінської міської ради від 27.06.2013 року № 3260-45-VI був затверджений план зонування території (зонінг) м. Ірпінь Київської області.

Рішенням Ірпінської міської ради від 19.12.2018 № 4574-62-VII затверджено Генеральний план м. Ірпінь.

Рішенням Ірпінської міської ради Київської області від 08.04.2021 № 569-7-VIII за результатом розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІМАКС ІНВЕСТ» та наданих матеріалів було надано дозвіл на розробку детального плану території земельної ділянки по АДРЕСА_1.

На підставі цього рішення Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр архітектурного проєктування та ландшафтного дизайну» був розроблений детальний план території для розташування рекреаційних закладів із регламентованим режимом відпочинку для дорослих та сімей з дітьми в АДРЕСА_1 Ірпінської територіальної громади Бучанського району Київської області.

26.08.2021 Ірпінською міською радою Бучанського району Київської області було прийнято рішення № 1434-13-VIII, яким затверджено детальний план території земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Позивач, не погоджуючись із вказаним рішенням, звернувся з даним позовом до суду.

V. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Київський окружний адміністративний суд рішенням від 18.08.2022, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2022, відмовив у задоволенні позовних вимог з огляду на таке.

Щодо тверджень позивача про невідповідність ДПТ положенням Генерального плану суди попередніх інстанцій зазначили, що територія, охоплена спірним ДПТ, згідно Генерального плану м. Ірпінь відноситься до земель рекреаційного призначення.

При оцінці доводів позивача, який стверджував, що оскільки землі, охоплені спірним ДПТ та згідно Генерального плану м. Ірпінь відносяться до території рекреаційного призначення, на вказаній території заборонено здійснення запланованого будівництва - котеджів для відпочинку (дачних будинків) суди попередніх інстанцій зазначили таке.

Так, за висновками судів відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища регулюються, зокрема, земельним законодавством та на спірні правовідносини не розповсюджується містобудівне законодавство.

В цьому контексті суди також дійшли висновку, що встановлена статтею 63 Закону України від 25.06.1991 № 1264-XII «Про охорону навколишнього природного середовища» (далі - Закон № 1264-XII) заборона на здійснення господарської діяльності стосується саме земельних ділянок, які за своїм цільовим (а не функціональним) призначенням відносяться до земель рекреаційного призначення.

Такі висновки суди зробили із покликанням на інформацію зазначену у витягах з ДЗК, згідно із якою цільове призначення спірних земельних ділянок - 02.01 «Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», категорія земель - землі житлової та громадської забудови, що своєю чергою, на думку судів, свідчить про невідповідність цільового призначення земельних ділянок, які перебувають у власності ОСОБА_1 , функціональному призначенню території, в межах яких вони розташовані згідно із Генеральним планом м. Ірпінь.

Також суди зазначили, що відповідно до Схеми зонування міста Ірпінь, розміщеної на офіційному веб-сайті Ірпінської міської ради (https://imr.gov.ua/gen/irpen_zoning85.jpg) територія, охоплена спірним ДПТ, розташована в межах зон Г2 «Зона центрів місцевого значення» та Ж-4п «Зона перспективної мішаної житлової забудови середньої поверховості».

Відповідно до Книги 1 Пояснювальної записки до зонінгу зона Г-2 призначена для розташування адміністративних, ділових, фінансових, торговельних установ, закладів обслуговування та супутніх до них елементів транспортної інфраструктури. Зона призначена для обслуговування населення, що мешкає в житлових кварталах. Зону формують території здебільше громадської забудови, на яких за містобудівної документацією розміщуються торгівельні заклади та інші об`єкти обслуговування населення.

До зони Ж-4п відносяться квартали перспективної багатоквартирної житлової забудови. Зона формується на територіях, на яких за містобудівною документацією передбачена багатоквартирна забудова (на сьогодні ділянки мають інший вид використання) або містобудівною документацією передбачені резервні території під такий вид забудови.

Зона призначена для розташування багатоквартирних житлових будинків поверховістю від 4 до 5 поверхів, супутніх об`єктів повсякденного обслуговування населення, окремих об`єктів загальноміського та районного значення.

Втім, оскільки план зонування території (зонінг) м. Ірпінь Київської області був затверджений Рішенням Ірпінської міської ради від 27.06.2013 № 3260-45-VI до набрання чинності (24.07.2021) Законом України від 17.06.2020 № 711-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель» (далі - Закон № 711-IX), то відповідно до частини третьої статті 24 Закону № 3038-VI він підлягає врахуванню при передачі (наданні) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним або юридичним особам для містобудівних потреб.

Також, оскільки Генеральний план м. Ірпінь Київської області був затверджений рішенням Ірпінської міської ради від 19.12.2018 № 4574-62-УІІ до набрання чинності Законом № 711-IX, тобто без урахування положень цього Закону суди дійшли висновку, що функціональне призначення території у цьому випадку може визначатися детальним планом території.

Щодо тверджень позивача про невідповідність показників граничних параметрів забудови, наведених у спірному ДПТ, нормативам, визначеним у таблиці 6.2 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», суди попередніх інстанцій зазначили, що у містобудівних умовах та обмеженнях, наведених на сторінці 29-30 пояснювальної записки до спірного ДПТ, гранично допустима висотність та поверховість будинків визначена на рівні 12 метрів, до 3 поверхів, а максимально допустимий відсоток забудови земельної ділянки - 40%, що відповідає показникам граничних параметрів забудови згідно таблиці 6.2 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій».

Щодо покликання позивача на пункт 8.4.3 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», згідно із яким щільність забудови земельної ділянки не має перевищувати 5%, у той час як спірним ДПТ передбачено здійснення будівництва дачних будинків на території 0,7670 га, що дорівнює 16% від загальної площі, судами попередніх інстанцій, із покликанням на примітку до вищевказаного пункту ДБН, зауважено, що розміри території для короткочасного відпочинку дітей у разі її розміщення поблизу міської забудови можуть бути збільшені, але не більше ніж на 20%.

Щодо тверджень позивача про невідповідність спірного ДПТ вимогам пунктів 5.1.10, 6.1.11, 6.1.17, 6.1.18, 6.1.19, 6.1.21 та 7.2 ДБН Б.1.1-14-2012 «Склад та зміст детального плану території», суди попередніх інстанцій зазначили таке.

По-перше, креслення поперечних профілів вулиць з усіма необхідними показниками міститься у складі спірного ДПТ.

По-друге, система обслуговування населення та розміщення основних об`єктів обслуговування описані в розділі «Інженерне забезпечення та розміщення інженерних мереж, споруд» (розділ 7); техніко-економічні показники відображені в розділі 8; перелік вихідних даних для розроблення детального плану, що були надані замовником, відображені на сторінці 9 спірного ДПТ; у вступній частині ДПТ вказано, що проект виконано на розрахунковий етап - 7 років (до 2027 року); інвестиційні наміри будівництва для відповідної території відображені в розділі 2.1 ДПТ; спірний ДПТ містить завдання на розроблення.

Стосовно тверджень позивача щодо невизначення у спірному ДПТ червоних ліній, то, за висновками судів, останні відображені у додатках до ДПТ «Опорний план», «Схема планувальних обмежень», «Проєктний план поєднаний зі схемою організації руху транспорту і пішоходів та планом червоних ліній», «Схема інженерної підготовки території та вертикального планування», «Схема інженерних мереж, споруд і використання підземного простору».

Щодо тверджень позивача про непроведення відповідачем стратегічної екологічної оцінки проєкту ДПТ суди попередніх інстанцій зазначили, що стаття 3 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» від 23.05.2017 № 2059-VIII (далі - Закон № 2059-VIII) містить вичерпний перелік видів планованої діяльності та об`єктів, які можуть мати значний вплив на довкілля та підлягають оцінці впливу на довкілля.

За висновками судів, діяльність, запланована на території, охопленій спірним ДПТ, не передбачена у цьому вичерпному переліку, що свідчить про відсутність необхідності проводити оцінку впливу на довкілля, та, як наслідок, стратегічної екологічної оцінки.

Щодо тверджень позивача про непроведення відповідачем громадського обговорення проєкту ДПТ суди попередніх інстанцій погодилися з твердженням позивача про неповне дотримання Ірпінською міською радою положень Порядку проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проєктів містобудівної документації на місцевому рівні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.2011 № 555 (далі - Порядок № 555), в частині інформаційного наповнення повідомлення про проведення громадського обговорення проєкту спірного ДПТ, а також оприлюднення розробленого проєкту спірного ДПТ.

Втім суди зазначили, що не всі процедурні порушення, допущені суб`єктом владних повноважень, в обов`язковому порядку мають тягнути за собою такий наслідок як скасування (визнання нечинним) акта, прийнятого за результатом такої процедури.

Зокрема, в опублікованому на веб-сайті оголошенні відповідачем було вказано, що прилюдне експонування проєкту ДПТ здійснюється в приміщенні Ірпінської міської ради за адресою: Київська область, м. Ірпінь, вул. Шевченка, 2-а, чим було забезпечено доступ громадськості до матеріалів ДПТ у повному обсязі.

Тим більше, за період громадських обговорень до відповідальної особи надійшло 87 заяв, у тому числі 2 заяви від ОСН «Восток», які були зареєстровані у відділі містобудування та архітектури виконавчого комітету Ірпінської міської ради 16.06.2021 за вх. №№ 3155/01-10 та 3156/01-10.

На думку судів, вказане свідчить, що опубліковане відповідачем на веб-сайті оголошення про проведення громадського обговорення проєкту спірного ДПТ надало можливість заінтересованим особам, у тому числі позивачу, взяти участь в обговоренні проєкту містобудівної документації і вказаною можливістю позивач скористався. До того ж, з матеріалів справи вбачається, що за результатами розгляду заяв та пропозицій відповідачем були надані відповіді заявникам, зокрема, позивачу - листами від 16.07.2021 № 01-10/2720 та від 16.07.2021 № 01-10/2719.

Щодо тверджень позивача про протиправне нестворення відповідачем погоджувальної комісії суди попередніх інстанцій зазначили, що враховуючи розгляд комісією змісту заяв та пропозицій, які надійшли до відділу містобудування та архітектури (незгода з будівництвом на землях рекреаційного призначення; невідповідність цільового призначення земельної ділянки запланованому виду діяльності; обмеження поверховості та щільності будівництва; недопущення знищення зелених насаджень тощо), та надання відповідей на звернення (тобто наявний факт прийняття рішень за результатами їх розгляду та відсутність невирішених спірних питань), створення відповідачем погоджувальної комісії у даному випадку не було обов`язковим.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про проведення відповідачем процедури громадського обговорення проєкту спірного ДПТ, а допущені окремі порушення в частині інформаційного наповнення повідомлення про проведення громадського обговорення проєкту спірного ДПТ, а також оприлюднення на веб-сайті Ірпінської міської ради ескізу ДПТ, а не самого проєкту (за умови повідомлення про публічне експонування проєкту в приміщенні органу місцевого самоврядування), самі по собі не можуть бути підставою для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення, оскільки такі порушення безпосередньо не могли вплинути на його зміст.

VІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

Позивач підставою перегляду оскаржуваних судових рішень вказує пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що судові рішення ухвалені без урахування правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду:

- від 15.07.2021 у справі № 1.380.2019.004556 щодо обов`язку дотримання процедури стратегічної екологічної оцінки, визначеної Законом № 2354-VIII, яка має застосовуватись після 12.10.2018 до всіх без виключення видів містобудівної документації;

- від 19.01.2023 у справі № 640/9995/20 щодо того, що детальний план території може лише уточнювати, але ніяк не змінювати положення Генерального плану населеного пункту.

На обґрунтування касаційної скарги заявник зазначає, що відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2354-VIII передбачено дві обов`язкові умови її проведення:

1) документ державного планування має стосуватися конкретної сфери суспільних відносин (в даному випадку містобудування);

2) їх виконання має передбачати реалізацію видів діяльності, щодо яких законодавством передбачено здійснення процедури оцінки впливу на довкілля.

Спірний ДПТ по АДРЕСА_1 відноситься до сфери містобудування, оскільки є різновидом містобудівної документації на місцевому рівні.

Що ж стосується другої умови, то ця норма є відсилочною до Закону № 2059-VIII, відповідно до абзацу 3 пункту 10 частини третьої статті 3 якого передбачено такий різновид другої категорії видів планованої діяльності, як будівництво житлових кварталів (комплексів багатоквартирних житлових будинків) та торговельних чи розважальних комплексів поза межами населених пунктів на площі 1,5 гектара і більше або в межах населених пунктів, якщо не передбачено їх підключення до централізованого водопостачання та/або водовідведення.

Стверджує, що ДПТ по АДРЕСА_1 прямо підпадає під таку підставу, оскільки він:

1) стосується будівництва житлових кварталів:

2) стосується території в межах населеного пункту;

3) в ньому не передбачено підключення до централізованого водопостачання, що свідчить про обов`язковість проведення стратегічної екологічної оцінки спірного ДПТ.

Окремо позивач наголошує, що при розробці проєкту спірного ДПТ були наявні абсолютно всі підстави для проведення стратегічної екологічної оцінки, передбачені статтею 1 Закону № 2354-VIII.

Щодо порушень, допущених при проведенні громадського обговорення проєкту спірного ДПТ, скаржник зазначає, що в ході судового розгляду було встановлено, що проект оспорюваного ДПТ не було розміщено на сайті Ірпінської міської ради та в інших масових виданнях в період громадського обговорення ДПТ. Натомість на сайті розміщувався лише ескіз цього ДПТ.

З цих підстав вважає, що громадськість та позивач зокрема були позбавлені реальної можливості ознайомитися зі змістом як пояснювальної записки, так і низки графічних додатків до ДПТ.

Скаржник переконує, що інформація в пояснювальних записках та графічних додатках до неї в сукупності з нормативними показниками профільних ДБН мала важливе значення для позивача та за умови своєчасного розміщення така інформація дала б можливість в набагато більш розгорнутому вигляді сформулювати заяви і пропозиції, подані ОСН «Восток».

Проте, позивач був позбавлений можливості отримати техніко-економічний матеріал для його оцінки на предмет відповідності вимогам чинного законодавства, що своєю чергою мінімізувало зміст заяв та призвело до неефективності пропозицій.

На думку скаржника, відсутність інформації призвела до того, що частина відповідних аргументів не знайшла свого відображення в заявах і пропозиціях під час громадського обговорення проєкту ДПТ та навіть у позовній заяві.

З цих підстав стверджує, що порушення при проведенні громадського обговорення проєкту ДПТ (визнані судом першої інстанції) не є суто формальними оскільки мають вкрай негативний вплив на належне представництво та захист законних прав та інтересів ОСН «Восток» оскільки відсутність повної інформації унеможливило формування позивачем належної правової та містобудівної позиції під час подання зауважень і пропозицій, різко звузило поле для дискусії із розробником та замовником містобудівної документації, більше того не дало можливості врахувати ці позиції при поданні ним позову до суду.

Скаржник стверджує, що відповідачем не надано належних доказів відправлення останнім відповідей на 87 заяв та пропозицій, поданих під час громадського обговорення проєкту спірного ДПТ, адже копії внутрішніх журналів та реєстрів вихідної кореспонденції, є неналежними доказами надання відповідей.

Також, як було визнано в ході розгляду Ірпінською міською радою, нею не було проведено самі громадські слухання проєкту ДПТ як ключового елементу процедури громадського обговорення.

Мотивував свою позицію відповідач наявністю відповідного рішення Ірпінської міської комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій.

Проте, на думку скаржника, в цьому рішенні відсутня інформація щодо заборони проведення масових заходів за умови додержання протиепідемічних обмежень.

Щодо додержання вимог ДБН при розробці ДПТ позивач зазначає, що судами попередніх інстанцій було проігноровано, що згідно з пунктом 8.4.3 ДБН Б.2.2- 12:2019 «Планування та забудова територій» розмір територій під адміністративно-господарськими будівлями складає не більше 4- 5 % від загальної площі території проєктування.

Натомість у випадку із спірним проєктом ДПТ по АДРЕСА_1, такий розмір складав аж 16%. Крім того, в порушення п. 5.1.11 ДБН Б.1.1-14:2012 «Склад та зміст детального плану території», серед графічних додатків до ДПТ була відсутня обов`язкова схема інженерно-технічних заходів цивільного захисту (цивільної оборони), яка мала бути розроблена з урахуванням відповідного розділу генплану. Також не було враховано, що у складі спірного ДПТ відсутні завдання на розроблення ДПТ та вихідних даних; Розділ «Система обслуговування населення, розміщення основних об`єктів обслуговування»; Розділ «Заходи щодо реалізації детального плану на етап від 3 до 7 років»; Розділ «Перелік вихідних даних». Відповідно, було порушено норми п. 6.1.11, 6.1.17, 6.1.18 та 6.1.21 ДБН Б.1.1-14:2012 «Склад та зміст детального плану території». Нарешті було порушено 6.1.19 даного ДБН (щодо Розділу «Основні техніко-економічні показники») та п. 7.2 даного ДБН (щодо визначення рамкових показників при формуванні пропозицій ДПТ відносно містобудівних умов та обмежень).

Щодо невідповідності спірного ДПТ положенням Генерального плану м. Ірпінь позивач зауважує, що забудова спірної території ДПТ, вкритої рекреаційними зеленими насадженнями, дачними будинками (а по суті котеджами) з порушеннями профільних ДБН у частині площі забудови території завдає шкоди навколишньому природному середовищу та у разі проведення обов`язкової стратегічної екологічної оцінки, цей факт мав бути зафіксований.

З цих підстав скаржник стверджує, що ДПТ прямо суперечить положенням Генерального плану м. Ірпінь та є прямим порушенням частини першої статті 19 Закону № 3038-VI, згідно якої детальний план території деталізує положення генерального плану населеного пункту.

На переконання позивача, висновок судів попередніх інстанцій про те, що ключовою вимогою до ДПТ є його відповідність цільовому призначенню ділянки, визначеному в ДЗК, а відповідність функціональному призначенню, визначеному містобудівною документацією (в першу чергу, Генпланом) не є обов`язковою, є помилковим.

Стверджує, що в цьому контексті суди підмінили між собою причину і наслідок, оскільки за приписами частини четвертої статті 24 Закону № 3038-VI саме цільове призначення землі має визначатися на підставі містобудівної документації.

Скаржник вважає, що відсутній комплексний та генеральний план у складі яких розроблявся відповідний зонінг.

Наявний зонінг був прийнятий ще в 2013 році щодо території, яку охоплює спірний ДПТ, та не відповідає новій редакції Генерального плану м. Ірпінь 2018 року, оскільки генеральний план передбачає спортивно-оздоровчий комплекс, а зонінг, зокрема, передбачає зону Ж-4п, яка містить інформацію про заплановане будівництво житла.

Водночас на момент виділення землі ДПТ не був розроблений оскільки на початку його розробки він стосувався двох земельних ділянок приватної власності, які виділялися з публічної власності у приватну набагато раніше.

З цих підстав скаржник стверджує, що жоден із винятків, з якими Закон № 3038-VI, зокрема, стаття 24, пов`язує можливість визначення цільового призначення без урахування функціонального призначення у спірних правовідносинах, відсутній.

Таким чином, по-перше, питання цільового призначення землі є похідним від функціонального, а по-друге, питання цільового призначення взагалі не охоплюється предметом даного спору.

Стверджує, що у справі № 320/15882/21 йде мова не про відповідність цільового призначення землі функціональному, а про відповідність ДПТ вищій містобудівній документації - Генеральному плану (тобто по суті одного функціонального призначення іншому, але більш масштабному, оскільки ДПТ в принципі не визначає цільове призначення, на відміну, наприклад, від проєкту землеустрою).

На думку скаржника, оскаржений ДПТ по АДРЕСА_1 не відповідає Генеральному плану м. Ірпінь 2018 року, що прямо порушує частину першу статті 19 Закону № 3038-VI.

Щодо посилання судів попередніх інстанцій на те, що пункт 6-3 розділу V «Прикінцеві положення» Закону № 3038-VI дозволяє визначати функціональне призначення території через ДПТ (крім випадків затвердження генпланів за новою процедурою після 24.07.2021), то така норма дійсно існує.

Але вона стосується лише того, що ДПТ в таких випадках тимчасово до 01.01.2025 може замінювати положення зонінга населеного пункту, адже саме зонінг містить норми щодо функціонального призначення територій.

Втім, ця норма не дає права за допомогою ДПТ замінювати положення Генерального плану населеного пункту як ключового елемента містобудівної документації на місцевому рівні. У цих правовідносинах ключова невідповідність полягає якраз у суперечності між спірним ДПТ по АДРЕСА_1 та оновленою редакцією Генерального плану м. Ірпінь 2018 року. Генеральний план м. Ірпінь чітко говорить, що територія, на яку розроблено ДПТ, нумерується позначкою 104 і включає території спортивно-оздоровчого комплексу. Фактично мова йде про рекреаційну територію з явними елементами оздоровчої інфраструктури, яка абсолютно не передбачає забудову котеджами згідно будівельних норм, спрямованих на будівництво житла.

Відповідачем подано відзив на касаційну скаргу, мотивований фактично тими ж підставами, з яких виходили суди попередніх інстанцій.

Додатково відповідач зазначає, що спірний ДПТ передбачає розміщення дачних будинків, під якими згідно з пунктом 3.10 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» розуміються житлові будинки садибного типу для використання протягом року для відпочинку, тимчасового перебування або постійного проживання. Отже, оскільки здійснення будівництва дачних будинків не є тотожним здійсненню будівництва комплексу багатоквартирних житлових будинків, визначена у спірному ДПТ запланована діяльність не відповідає діяльності, зазначеній в абзаці 3 пункту 10 частини третьої статті 3 Закону № 2059-VIII, а тому не потребує оцінки впливу на довкілля.

Звертає увагу відповідач і на те, що відправка поштової кореспонденції (відповіді на заяви та пропозиції громадськості при розгляді детального плану території земельної ділянки по АДРЕСА_1) підтверджується саме журналом реєстрації вихідних документів. Тим більше в законодавстві не закріплений обов`язок органів місцевого самоврядування надсилати відповіді на листи/звернення рекомендованими поштовими відправленнями.

Третя особа також скористалася своїм правом на подачу відзиву на касаційну скаргу, обґрунтовуючи його тим, що судами попередніх інстанцій надано належне нормативно-правове обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог позивача по кожній із заявлених підстав.

На думку третьої особи, відповідачем повністю дотримано процедуру проведення громадських обговорень та затвердження ДПТ земельної ділянки по АДРЕСА_1, а права позивача та третьої особи таким рішенням жодним чином не порушені.

VІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Відповідно до частин першої-третьої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Проте, Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4- 7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо відповідності оскаржуваного ДПТ Генеральному плану м. Ірпінь

Закон України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Згідно із частиною першою статті 10 № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до частини першої статті 25 Закону № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Пунктом 42 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації.

Своєю чергою Закон 3038-VI встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

За визначенням понять, наведених у пунктах 2, 3, 7 та 13 частини першої статті 1 вказаного Закону № 3038-VI генеральний план населеного пункту - одночасно містобудівна документація на місцевому рівні та землевпорядна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту; детальний план території - одночасно містобудівна документація на місцевому рівні та землевпорядна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території; містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій; територія - частина земної поверхні з повітряним простором та розташованими під нею надрами у визначених межах (кордонах), що має певне географічне положення, природні та створені в результаті діяльності людей умови і ресурси.

Частинами першою, четвертою статті 16 Закону № 3038-VI встановлено, що планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження комплексних планів просторового розвитку територій територіальних громад, генеральних планів населених пунктів і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням відомостей Державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі у цифровій формі в державній системі координат у формі електронних документів, що містять базові і тематичні геопросторові дані.

Склад, зміст, порядок розроблення та оновлення містобудівної документації на місцевому рівні встановлюються Кабінетом Міністрів України у Порядку розроблення, оновлення, внесення змін та затвердження містобудівної документації.

Частиною першою статті 17 Закону № 3038-VI визначено, що генеральний план населеного пункту є одночасно видом містобудівної документації на місцевому рівні та документацією із землеустрою і призначений для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Послідовність виконання робіт з розроблення генерального плану населеного пункту визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку розроблення, оновлення, внесення змін та затвердження містобудівної документації та завданням на розроблення (внесення змін, оновлення), яке складається і затверджується замовником за погодженням з розробником.

Обов`язковою складовою генерального плану населеного пункту є план зонування території цього населеного пункту.

Відповідно до частин першої, другої, третьої, п`ятої статті 18 Закону № 3038-VI план зонування території розробляється у складі комплексного плану, генерального плану населеного пункту з метою визначення умов та обмежень використання території у межах визначених функціональних зон. До затвердження генерального плану населеного пункту в межах території територіальної громади, щодо якої затверджено комплексний план (якщо обов`язковість розроблення генерального плану населеного пункту визначена рішенням про затвердження комплексного плану), межі функціональних зон та функціональне призначення територій у такому населеному пункті визначаються комплексним планом.

План зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації.

Зонування території здійснюється з дотриманням таких вимог: 1) урахування попередніх рішень щодо планування і забудови території; 2) виділення зон обмеженої містобудівної діяльності; 3) відображення існуючої забудови територій, інженерно-транспортної інфраструктури, а також основних елементів планувальної структури територій; 4) урахування місцевих умов під час визначення функціональних зон; 5) установлення для кожної зони дозволених і допустимих видів використання територій для містобудівних потреб, умов та обмежень щодо їх забудови; 6) узгодження меж зон з межами територій природних комплексів, смугами санітарно-захисних, санітарних, охоронних та інших зон обмеженого використання земель, червоними лініями; 7) відображення меж прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об`єктів; 8) відображення обмежень (у тому числі меж) використання приаеродромної території, встановлених відповідно до Повітряного кодексу України.

Внесення змін до плану зонування території допускається за умови їх відповідності іншим положенням генерального плану населеного пункту, комплексного плану (за наявності). Такі зміни розробляються, узгоджуються та затверджуються в порядку, визначеному цим Законом для розроблення, узгодження та затвердження комплексного плану, генерального плану населеного пункту.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону № 3038-VI детальний план території деталізує положення генерального плану населеного пункту або комплексного плану та визначає планувальну організацію і розвиток частини території населеного пункту або території за його межами без зміни функціонального призначення цієї території. Детальний план території розробляється з урахуванням обмежень у використанні земель, у тому числі обмежень використання приаеродромної території, встановлених відповідно до Повітряного кодексу України.

Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території, призначених для комплексної забудови чи реконструкції, та підлягає стратегічній екологічній оцінці.

Детальні плани територій одночасно з їх затвердженням стають невід`ємними складовими генерального плану населеного пункту та/або комплексного плану.

Відповідно до частини четвертої статті 19 Закону № 3038-VI детальний план території визначає: 1) принципи планувально-просторової організації забудови; 2) червоні лінії та лінії регулювання забудови; 3) у межах визначеного комплексним планом, генеральним планом населеного пункту функціонального призначення режим та параметри забудови території, розподіл територій згідно з будівельними нормами; 4) містобудівні умови та обмеження (у разі відсутності плану зонування території) або уточнення містобудівних умов та обмежень згідно із планом зонування території; 5) потребу в підприємствах і закладах обслуговування населення, місце їх розташування; 6) доцільність, обсяги, послідовність реконструкції забудови; 7) черговість та обсяги інженерної підготовки території; 8) систему інженерних мереж; 9) порядок організації транспортного і пішохідного руху; 10) порядок комплексного благоустрою та озеленення, потребу у формуванні екомережі; 11) межі прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об`єктів (у разі відсутності плану зонування території).

Частиною п`ятою статті 19 Закону № 3038-VI встановлено, що детальний план території складається із графічних і текстових матеріалів.

Згідно з частиною шостою статті 19 Закону № 3038-VI склад, зміст, порядок розроблення та затвердження детального плану території визначаються Кабінетом Міністрів України.

Доступ до матеріалів детального плану території, крім інформації, яка відповідно до закону становить державну таємницю або належить до інформації з обмеженим доступом, не може обмежуватися. Загальна доступність матеріалів детального плану території забезпечується відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» шляхом надання їх за запитом на інформацію, оприлюднення, у тому числі у формі відкритих даних, на єдиному державному веб-порталі відкритих даних, офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, містобудування та архітектури, веб-сайті відповідного органу місцевого самоврядування, внесення відповідних даних до Державного земельного кадастру та містобудівного кадастру.

У разі наявності в детальному плані території інформації, яка відповідно до закону становить державну таємницю або належить до інформації з обмеженим доступом, така інформація подається у вигляді окремого файлу, формат якого визначається Кабінетом Міністрів України, та підписується кваліфікованими електронними підписами відповідальними особами, які розробили детальний план території (частина сьома статті 19 Закону № 3038-VI).

Детальний план території розглядається і затверджується сільською, селищною, міською радою протягом 30 днів з дня його подання (частина восьма статті 19 Закону № 3038-VI).

Детальний план території не підлягає експертизі (частина дев`ята статті 19 Закону № 3038-VI).

Внесення змін до детального плану території допускається за умови їх відповідності комплексному плану (за наявності), генеральному плану населеного пункту та плану зонування території (частина десята статті 19 Закону № 3038-VI).

У пункті 4.8 Порядку розроблення містобудівної документації, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.11.2011 № 290 (надалі - Порядок № 290) визначено, що детальний план території як окрема містобудівна документація розробляється для територій житлових районів, мікрорайонів, кварталів нової забудови, комплексної реконструкції кварталів, мікрорайонів застарілого житлового фонду, територій виробничої, рекреаційної та іншої забудови. Послідовність розроблення та площі територій, для яких розробляються детальні плани, визначає відповідний уповноважений орган містобудування та архітектури відповідно до генерального плану населеного пункту, а якщо територія розташована за межами населеного пункту, відповідно до схеми планування території району (в разі відсутності адміністративного району - відповідно до схеми планування території Автономної Республіки Крим, області).

Відповідно до пункту 4.1 ДБН Б.1.1-15:2012 «Склад та зміст генерального плану населеного пункту», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 13.07.2012 № 358, генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови та іншого використання території населеного пункту. Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

За змістом пункту 4.5 вказаного ДБН відповідно до затвердженого генерального плану розробляють плани зонування території (зонінг), детальні плани територій, програми соціально-економічного розвитку, галузеві схеми розвитку інженерно-транспортної інфраструктури, документацію із землеустрою, проєктну документацію на будівництво.

Пунктами 4.1 та 4.2 ДБН Б.1.1-14.2012 «Склад та зміст детального плану території», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12.03.2012 № 107, передбачено, що детальний план розробляється з метою уточнення у більш крупному масштабі положень генерального плану населеного пункту, схеми планування території району; детальний план розробляється на структурно-планувальні елементи території населеного пункту, які мають цілісний планувальний характер, - на основі затвердженого генерального плану цього населеного пункту відповідно до чинного законодавства, плану зонування (за наявності) з використанням матеріалів містобудівного та земельного кадастрів.

Отже, за приписами вказаних правових норм генеральний план населеного пункту, план зонування та детальний план території є видами містобудівної документації.

Водночас генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, а план зонування та детальний план території розробляються на підставі генерального плану території та не можуть йому суперечити.

За такого правового регулювання спірних правовідносин, колегія суддів наголошує, що генеральний план передбачає розвиток напрямів використання територій міста, а не її стале використання.

Заразом детальний план визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

Даний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 19.10.2021 у справі № 369/9375/17, від 21.06.2018 у справі № 826/4504/17, від 05.03.2019 у справі № 360/2334/17, від 15.04.2020 у справі № 702/1384/16-а, від 11.11.2020 у справі № 191/1169/16-а, від 30.09.2021 у справі № 320/1030/19, від 22.11.2022 у справі № 826/3497/18, від 14.12.2022 у справі № 640/28978/20.

Якщо ж на момент розроблення і затвердження детальних планів територій вже існує зонінг у складі генерального плану або як окрема містобудівна документація, то у такому випадку детальний план території повинен відповідати плану зонування, враховувати його положення і йому не суперечити, що узгоджується з приписами пунктів 4.1 та 4.2 ДБН Б.1.1-14.2012 «Склад та зміст детального плану території».

Тому, враховуючи зміст вищенаведеного правового регулювання, колегія суддів вважає, що усі ці норми введено законодавцем з тією метою, щоб під час розроблення і затвердження різних видів містобудівної документації на місцевому рівні між ними не виникало невідповідності та суперечностей, забезпечувались сталий розвиток, планування, забудова та інше використання територій відповідно до вимог законодавства з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Судами встановлено, що 26.08.2021 Ірпінською міською радою Бучанського району Київської області було прийнято рішення № 1434-13-VIII, яким затверджено ДПТ земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Позивач стверджує, що відповідно до Генерального плану м. Ірпінь, затвердженого рішенням Ірпінської міської ради від 19.12.2018 № 4574-62-УІІ, охоплена ДПТ територія є зоною рекреаційного призначення, де заборонена господарська та інша діяльність, що негативно впливає на навколишнє природне середовище, проте спірний ДПТ передбачає здійснення звичайної садибної та котеджної забудови, а не збереження рекреаційного призначення цієї території.

За змістом Плану зонування території (зонінг) м. Ірпінь, затвердженого рішенням Ірпінської міської ради від 27.06.2013 № 3260-45-УІ, територія, охоплена спірним ДПТ, розташована в межах зон Г-2 «Зона центрів місцевого значення» та Ж-4п «Зона перспективної мішаної житлової забудови середньої поверховості» (до зони Ж-4п відносяться квартали перспективної багатоквартирної житлової забудови), які передбачають можливість здійснення будівництва, зазначеного у ДПТ. Разом з цим відповідно до ДБН Б.1.1-14-2012 «Склад та зміст детального плану території» ДПТ розробляється на підставі зонінгу та не може йому суперечити.

Проте, зонінг був прийнятий у 2013 році і щодо території, яку охоплює спірний ДПТ, не відповідає новій редакції Генерального плану м. Ірпінь 2018 року (оскільки генеральний план передбачає спортивно-оздоровчий комплекс, а зонінг - в тому числі зону Ж-4п, яка дозволяє будівництво житла).

Водночас судами попередніх інстанцій на підставі інформації, зазначеної у витягах з ДЗК, встановлено, що цільове призначення спірних земельних ділянок має код класифікації 02.01 «Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», категорія земель - землі житлової та громадської забудови, що свідчить про невідповідність цільового призначення земельних ділянок, які перебувають у власності ОСОБА_1 , функціональному призначенню території, в межах яких вони розташовані згідно Генерального плану м. Ірпінь.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до пункту 4.3 ДБН Б.1.1-15:2012 «Склад та зміст генерального плану населеного пункту» генеральний план визначає основні принципи і напрямки планувальної організації та функціонального призначення території, формування системи громадського обслуговування населення, організації вулично-дорожньої та транспортної мережі, інженерного обладнання, інженерної підготовки і благоустрою, цивільного захисту території та населення від небезпечних природних і техногенних процесів, охорони навколишнього природного середовища, охорони та збереження культурної спадщини та традиційного характеру середовища історичних населених пунктів, а також послідовність реалізації рішень, у тому числі етапність освоєння території.

Як зауважено вище, детальний план розробляється з метою уточнення планувальної структури і функціонального призначення території, просторової композиції, параметрів забудови та ландшафтної організації частини території населеного пункту або території за його межами.

Разом з тим Законом № 711-IX, який набрав чинності 24.07.2020, розділ V «Прикінцеві положення» Закону № 3038-VI доповнено пунктом 6-3 такого змісту: « 6-3. Встановити, що до 01.01.2025 функціональне призначення території може визначатися детальним планом території. Дія цього положення не поширюється на території, де затверджені комплексні плани або генеральні плани населеного пункту відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель». При визначенні функціональної зони в такому порядку не допускається зміна (уточнення) раніше визначених планом зонування, генеральним планом населеного пункту функціональних зон на території островів, у межах водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, територій та об`єктів природно-заповідного фонду, водних об`єктів, а також території, на якій розташовані ліси, сквери, парки».

Водночас визначення функціонального використання (призначення) території наведене в пункті 3.4 ДБН Б.1.1-14:2012 «Склад та зміст детального плану території», згідно з яким це використання території за переважними функціями (багатофункціональна, громадська, житлова, промислова тощо), що існує або встановлюється містобудівною документацією, та наявність інших супутніх функцій, які не суперечать функціям, що переважають.

Відповідно до статті 3 Земельного Кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Так, згідно із частинами 1, 3 статті 20 Земельного Кодексу при встановленні цільового призначення земельних ділянок здійснюється віднесення їх до певної категорії земель та виду цільового призначення.

При зміні цільового призначення земельних ділянок здійснюється зміна категорії земель та/або виду цільового призначення.

Категорія земель та вид цільового призначення земельної ділянки визначаються в межах відповідного виду функціонального призначення території, передбаченого затвердженим комплексним планом просторового розвитку території територіальної громади або генеральним планом населеного пункту.

Своєю чергою Закон України від 22.05.2003 № 858-IV «Про землеустрій» (далі - Закон № 858-IV) визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування.

Згідно із терміном закріпленим в абзаці п`ятнадцятому частини першої статті 1 Закону № 858-IV цільове призначення земельної ділянки - допустимі напрями використання земельної ділянки відповідно до встановлених законом вимог щодо використання земель відповідної категорії та визначеного виду цільового призначення.

Колегія суддів наголошує, що згідно із пунктом «а» частини третьої статті 53 Закону № 858-IV, в редакції Закону від 17.02.2011 № 3038-VI, проєкти землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів розробляються на певний період та поетапно згідно з генеральними планами населених пунктів і визначають цільове призначення земель.

Стаття 7 Закону № 858-IV передбачає, що правову основу землеустрою становлять Конституція України, Земельний кодекс України, закони України «Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність», «Про планування і забудову територій», цей Закон, закони України та інші нормативно-правові акти.

Отже, при врахуванні цільового призначення земельної ділянки для розробки та оцінки містобудівної документації взаємопов`язано застосовуються приписи Земельного Кодексу України та норми законів № 858-IV та Закону № 3038-VI.

Колегія суддів наголошує, що згідно з абзацом 2 частини другої статті 24 Закону № 3038-VI забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

В цьому контексті колегія суддів враховує, що в постановах Верховного Суду від 02.12.2021 у справі № 640/23893/19 та від 13.04.2022 у справі № 826/1754/18 був сформований алгоритм застосування цих норм, згідно із яким «цільове призначення земельної ділянки (категорія земель та певний вид використання земельної ділянки в межах відповідної категорії земель)» в розумінні Земельного кодексу України та «функціональне призначення території» в розумінні Генерального плану м. Києва, як містобудівної документації, розробленої відповідно до містобудівного законодавства та державних будівельних норм, не є тотожними і однорідними поняттями в регулюванні земельних правовідносин, оскільки в межах певної функціональної території м. Києва, визначеної містобудівною документацією, зокрема Генеральним планом м. Києва, можуть бути різні цільові призначення земельних ділянок.

Отже, кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму.

Так, земельні ділянки, віднесені до однієї категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення.

Цільове призначення земельної ділянки відповідно до законодавчо встановлених категорій земель визначається на підставі документації із землеустрою, а порядок використання земельної ділянки в межах певної категорії визначається землекористувачем самостійно, проте з обов`язковим дотриманням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Такі висновки підтримано Верховним Судом і в постановах від 01.08.2024 у справі № 640/25171/21, від 23.11.2023 у справі № 420/21826/21, від 13.07.2022 у справі № 821/377/18, від 09.06.2022 у справі № 460/2596/20.

Отже, функціональне призначення земельної ділянки - це вид її використання, визначений містобудівною документацією. У документах на земельну ділянку воно не зазначається. Функціональне призначення території визначається генеральним планом та уточнюється планом зонування або детальним планом території, які не повинні суперечити генеральному плану населеного пункту у відповідній частині.

Колегія судів враховує, що у постанові від 16.03.2023 у справі № 460/3890/20 Верховний Суд сформував правовий висновок, згідно із яким детальний план у межах населеного пункту є видом містобудівної документації, положення якого мають узгоджуватися з генеральним планом населеного пункту, деталізувати положення останнього та не суперечити йому, а також плану зонування (за його наявності). Детальний план визначає планувальну організацію і розвиток частини території та не може встановлювати інше функціональне призначення зон ніж ті, що встановлені у генеральному плані та плані зонування (за його наявності).

Колегія суддів наголошує, що судами попередніх інстанцій встановлено віднесення згідно із Генеральним планом у м. Ірпінь території у межах ДПТ в АДРЕСА_1 до територій рекреаційного призначення.

Відповідно до пункту 1.1 Пояснювальної записки до спірного ДПТ земельна ділянка, загальною площею 4,6966 га, знаходиться в західній частині м. Ірпінь. Згідно з інформацією, наявною в Публічній кадастровій карті, на цій території згідно із Генеральним планом м. Ірпінь передбачено будівництво та обслуговування санаторно-курортних закладів оздоровчого призначення в межах її рекреаційного призначення.

Проте за змістом оскаржуваного ДПТ, який окрім пансіонатів, курортних готелів, туристичних баз, баз відпочинку, оздоровчих таборів, кемпінгів, будинків відпочинку та рекреаційних закладів переважно передбачає види забудови, які віднесені до супутніх видів використання території, зокрема, житлові будинки садибного типу, дачні будинки.

Отже, доводи позивача щодо такої забудови були встановлені та підтверджені судами попередніх інстанцій, проте цим доводам не була надана належна правова оцінка.

Так, суди попередніх інстанцій встановили, що спірний ДПТ передбачає розміщення дачних будинків, проте не врахували, що за приписами пункту 3.10 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» будинок дачний - це житловий будинок садибного типу для використання протягом року для відпочинку, тимчасового перебування або постійного проживання.

За змістом пункту 3.56 цього ДБН садибний будинок (індивідуальний будинок) це житловий будинок з присадибною ділянкою та господарськими спорудами, призначеними для одного домогосподарства.

Тобто, фактично це житлові будинки, розташовані на окремій земельній ділянці, призначені в тому числі для постійного проживання, які складаються із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень (передпокій, кухня, коридор, веранда, вбиральня, комора, приміщення для автономної системи опалення, пральня тощо).

Отже, оскаржений ДПТ фактично змінює функціональне призначення рекреаційної території на зону житлової забудови у невизначений законодавством спосіб та не відповідає містобудівній документації вищого рівня - Генеральному плану м. Ірпінь, затвердженому рішенням Ірпінської міської ради від 19.12.2018 № 4574-62-VII.

При надані правової оцінки цим обставинам суди попередніх інстанцій обмежились покликанням на прийняття Генерального плану (рішення Ірпінської міської ради від 19.12.2018 № 4574-62-VII) до набрання чинності Законом № 711-IX.

Проте колегія суддів критично оцінює таку правову оцінку, оскільки в м. Ірпінь, на момент прийняття оскарженого ДПТ був чинним Генеральний план м. Ірпінь, затверджений рішенням Ірпінської міської ради від 19.12.2018 № 4574-62-УІІ, відповідно детальний план мав розроблятись на підставі Генерального плану.

Аналогічну позицію зайняв Верховний Суд і у постановах від 01.08.2024 у справі № 640/25171/21 та від 25.04.2025 у справі № 260/8523/23.

Таким чином, суди неправильно застосували норми матеріального права, а саме застосували закон, який не поширюється на спірні відносини, тому в цій частині висновки судів першої та апеляційної інстанцій є помилковими.

Щодо громадського обговорення ДПТ

Згідно зі статтею 21 Закону № 3038-VI громадському обговоренню підлягають розроблені в установленому порядку проєкти містобудівної документації на місцевому рівні: комплексні плани, генеральні плани населених пунктів, плани зонування територій, детальні плани територій.

Затвердження на місцевому рівні містобудівної документації, зазначеної у частині першій цієї статті, без проведення громадського обговорення проєктів такої документації забороняється.

Замовники містобудівної документації зобов`язані забезпечити: 1) оприлюднення прийнятих рішень щодо розроблення містобудівної документації на місцевому рівні з прогнозованими правовими, економічними наслідками та наслідками для довкілля, у тому числі для здоров`я населення; 2) оприлюднення проєктів містобудівної документації на місцевому рівні, пояснювальної записки, розділу «Охорона навколишнього природного середовища» або звіту про стратегічну екологічну оцінку на своїх офіційних веб-сайтах, а також вільний доступ до такої інформації громадськості; 3) реєстрацію, розгляд та врахування пропозицій громадськості до проєктів містобудівної документації на місцевому рівні; 4) проведення громадських слухань щодо проєктів містобудівної документації на місцевому рівні; 5) узгодження спірних питань між громадськістю і замовниками містобудівної документації на місцевому рівні через погоджувальну комісію; 6) оприлюднення результатів розгляду пропозицій громадськості до проєктів містобудівної документації на місцевому рівні.

Оприлюднення прийнятих рішень щодо розроблення містобудівної документації на місцевому рівні, проєктів містобудівної документації на місцевому рівні є підставою для подання пропозицій громадськості замовнику містобудівної документації.

Пропозиції громадськості подаються у строк, визначений для проведення процедури громадського обговорення, який не може становити менш як 30 днів з дня оприлюднення проєкту містобудівної документації на місцевому рівні.

Пропозиції, подані після встановленого строку, не розглядаються.

Громадські слухання щодо проєктів містобудівної документації на місцевому рівні проводяться у строк, визначений для проведення процедури громадського обговорення, але не раніше 10 днів з дня оприлюднення проєкту містобудівної документації на місцевому рівні.

Для розгляду спірних питань, що виникають у процесі громадського обговорення, може утворюватися погоджувальна комісія.

До складу погоджувальної комісії входять: 1) посадові особи замовника містобудівної документації; 2) представники органу земельних ресурсів, природоохоронного і санітарно-епідеміологічного органу, органу містобудування та архітектури, охорони культурної спадщини та інших органів; 3) представники професійних об`єднань та спілок, архітектори, науковці; 4) уповноважені представники громадськості, які обираються під час громадських слухань. Кількість представників громадськості має становити не менш як 50 відсотків і не більш як 70 відсотків загальної чисельності комісії.

Головою погоджувальної комісії є посадова особа замовника містобудівної документації.

Погоджувальна комісія протягом двох тижнів після її утворення розглядає спірні питання, зафіксовані у протоколі громадських слухань, та ухвалює рішення про врахування або мотивоване відхилення таких пропозицій (зауважень). Засідання погоджувальної комісії є правомочним, якщо у ньому взяли участь не менш як дві третини її членів (з них не менше половини - представники громадськості). Рішення погоджувальної комісії оформлюється протоколом.

У разі неможливості врегулювати спірні питання між сторонами погоджувальною комісією остаточне рішення приймає замовник містобудівної документації. Урегульовані погоджувальною комісією спірні питання між сторонами або прийняті замовником містобудівної документації рішення є підставою для внесення змін до проєкту відповідної документації.

Оприлюднення результатів розгляду пропозицій громадськості до проєктів містобудівної документації на місцевому рівні здійснюється у двотижневий строк з дня їх прийняття шляхом опублікування в засобах масової інформації, що поширюються на відповідній території, а також розміщення таких рішень на офіційних веб-сайтах замовників містобудівної документації.

Особи, які оприлюднюють проєкти містобудівної документації на місцевому рівні, є відповідальними за їх автентичність.

Фінансування заходів щодо врахування громадських інтересів здійснюється за рахунок замовників містобудівної документації.

Порядок проведення громадських слухань проєктів містобудівної документації на місцевому рівні визначає Кабінет Міністрів України.

На виконання вимог частини десятої статті 21 Закону № 3038-VI Урядом України затверджено Порядок проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проєктів містобудівної документації на місцевому рівні (постанова Кабінету Міністрів України від 25.05.2011 № 555 (далі - Порядок № 555).

Згідно з пунктом 3 цього Порядку замовники містобудівної документації відповідно до частини третьої статті 21 Закону № 3038-VI забезпечують:

оприлюднення прийнятих рішень щодо розроблення містобудівної документації на місцевому рівні з прогнозованими правовими, економічними наслідками та наслідками для довкілля, у тому числі для здоров`я населення;

оприлюднення проєктів містобудівної документації на місцевому рівні, пояснювальної записки, розділу «Охорона навколишнього природного середовища» або звіту про стратегічну екологічну оцінку на своїх офіційних веб-сайтах, а також вільний доступ до такої інформації громадськості;

реєстрацію, розгляд і врахування пропозицій громадськості до проєктів містобудівної документації на місцевому рівні;

проведення громадських слухань щодо проєктів містобудівної документації на місцевому рівні;

оприлюднення результатів розгляду пропозицій громадськості до проєктів містобудівної документації на місцевому рівні.

Для розгляду спірних питань, що виникають у процесі громадського обговорення, між громадськістю і замовниками містобудівної документації на місцевому рівні може утворюватися погоджувальна комісія.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 555 замовники містобудівної документації оприлюднюють у двотижневий строк прийняті рішення щодо розроблення проєктів містобудівної документації шляхом опублікування таких рішень у засобах масової інформації, що поширюються на відповідній території, а також розміщення на офіційному веб-сайті замовника містобудівної документації.

Оприлюднення розроблених в установленому законодавством порядку проєктів містобудівної документації здійснюється не пізніш як у місячний строк з дня їх подання розробником до виконавчого органу сільської, селищної, міської ради шляхом розміщення матеріалів (планшетів, макетів) у визначеному органом місцевого самоврядування місці та інформування громадян через розповсюдження брошур і повідомлень, засоби масової інформації, що поширюються на відповідній території, а також розміщення інформації на офіційному веб-сайті замовника містобудівної документації.

Повідомлення про початок процедури розгляду та врахування пропозицій громадськості у проєкті містобудівної документації має містити:

1) інформацію про мету, склад та зміст містобудівної документації, викладену у скороченій та доступній для широкої громадськості формі;

2) основні техніко-економічні показники, зокрема графічні матеріали, що відображають зміст містобудівної документації;

3) відомості про замовника та розробника проєктів містобудівної документації та підстави для їх розроблення;

4) інформацію про місце і строки ознайомлення з проєктом містобудівної документації, пояснювальною запискою, розділом «Охорона навколишнього природного середовища», який розробляється у складі проєкту містобудівної документації та одночасно є звітом про стратегічну екологічну оцінку;

5) інформацію про посадову особу замовника містобудівної документації, відповідальну за забезпечення організації розгляду пропозицій, та адресу, за якою можуть надсилатися пропозиції (зауваження);

6) відомості про строк подання і строк завершення розгляду пропозицій;

6-1) інформацію про дату, час і місце проведення громадських слухань;

7) інформацію стосовно запланованих інформаційних заходів (презентація, прилюдне експонування, телевізійні програми, публічні конференції тощо).

Осіб, які забезпечують роботу з розгляду пропозицій громадськості, призначає замовник містобудівної документації. Зазначені особи є відповідальними за автентичність проєктів містобудівної документації (пункт 5 Порядку № 555).

Оприлюднення прийнятих рішень щодо розроблення містобудівної документації на місцевому рівні, проєктів містобудівної документації на місцевому рівні є підставою для подання пропозицій громадськості замовнику у строк, визначений замовником містобудівної документації (пункт 6 Порядку № 555).

Пропозиції громадськості подаються у строк, визначений для проведення процедури громадського обговорення, який не може становити менш як 30 днів з дати оприлюднення проєкту містобудівної документації на місцевому рівні та повідомлення про початок процедури розгляду та врахування пропозицій громадськості щодо проєкту містобудівної документації.

Пропозиції, подані після встановленого строку, не розглядаються (пункт 6-1 Порядку № 555).

Громадські слухання щодо проєктів містобудівної документації на місцевому рівні проводяться у строк, визначений для проведення процедури громадського обговорення, але не раніше 10 днів з дати оприлюднення проєкту містобудівної документації на місцевому рівні (пункт 7 Порядку № 555).

Перебіг громадських слухань та подані пропозиції (зауваження) оформляються протоколом, який підписується головуючим. Файл аудіо- та/або відеофіксації перебігу громадських слухань додається до протоколу. Відсутність пропозицій і зауважень громадськості фіксується у протоколі громадських слухань (пункт 8 Порядку № 555).

Пропозиції (зауваження) можуть подаватися в письмовій та/або усній формі під час громадських слухань із внесенням їх до протоколу громадських слухань. Письмові пропозиції подаються під час громадського обговорення протягом строків, визначених пунктом 6-1 цього Порядку. Письмові пропозиції подаються фізичними особами із зазначенням прізвища, імені та по батькові, місця проживання, із особистим підписом. Юридичні особи подають пропозиції із зазначенням найменування та місцезнаходження юридичної особи. Анонімні пропозиції не розглядаються (пункт 9 Порядку № 555).

Особи, які забезпечують проведення робіт щодо розгляду пропозицій громадськості, повідомляють через засоби масової інформації, що поширюються на відповідній території, та офіційний веб-сайт замовника містобудівної документації про поштову адресу та електронну адресу для подання письмових пропозицій (пункт 10 Порядку № 555).

Пропозиції громадськості реєструються та розглядаються замовником містобудівної документації у місячний строк з дня їх надходження. За результатами розгляду пропозицій заявнику надається відповідь про їх врахування або обґрунтована відмова. У разі наявності пропозицій громадськості, рішення про врахування яких розробник і замовник не можуть прийняти самостійно або мають місце спірні питання, особи, які забезпечують роботу з розгляду пропозицій громадськості, повідомляють про це відповідному органу місцевого самоврядування для прийняття останнім рішення щодо утворення погоджувальної комісії (пункт 11 Порядку № 555).

Комісія утворюється за рішенням замовника містобудівної документації у тижневий строк після закінчення строку подання пропозицій громадськості. Склад комісії встановлює замовник містобудівної документації у кількості не менш як 25 та не більш як 55 осіб (пункт 12 Порядку № 555).

Головою комісії є посадова особа замовника містобудівної документації. До складу комісії входять: посадові особи замовника містобудівної документації; представники органу у сфері земельних ресурсів, природоохоронного і санітарно-епідеміологічного органу, органу містобудування та архітектури, охорони культурної спадщини та інших органів державної влади; представники професійних об`єднань та спілок, архітектори і науковці; уповноважені представники громадськості, які обираються під час громадських слухань. Кількість представників громадськості повинна становити не менш як 50 і не більш як 70 відсотків загальної чисельності членів комісії (пункт 13 Порядку № 555).

Комісія у двотижневий строк розглядає спірні питання та приймає рішення про врахування або мотивоване відхилення таких пропозицій (пункт 14 Порядку № 555).

Засідання комісії є правоможним, якщо у ньому взяли участь не менше двох третин її членів (з них не менше половини - представників громадськості). Рішення комісії приймається більшістю присутніх членів та оформлюється відповідним протоколом. Урегульовані комісією спірні питання між сторонами є підставою для внесення змін до проєкту містобудівної документації. У разі неспроможності комісії врегулювати спірні питання між сторонами остаточне рішення приймає замовник містобудівної документації (пункт 15 Порядку № 555).

Оприлюднення результатів розгляду пропозицій громадськості до проєктів містобудівної документації здійснюється у двотижневий строк з дня їх прийняття шляхом опублікування в засобах масової інформації, що поширюються на відповідній території, а також розміщення затвердженої містобудівної документації на офіційних веб-сайтах замовників містобудівної документації (пункт 16 Порядку № 555).

Затвердження містобудівної документації без проведення громадського обговорення проєктів такої документації забороняється. Матеріали щодо розгляду пропозицій громадськості є невід`ємною складовою зазначеної документації (пункт 17 Порядку № 555).

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку, що громадські слухання щодо проєктів містобудівної документації на місцевому рівні відбуваються з оприлюдненням проєктів містобудівної документації на місцевому рівні, наданням особам, які мають право на подання пропозицій до проєктів містобудівної документації на місцевому рівні, строку для подання таких пропозицій; безпосереднім поданням пропозицій громадськості до відповідного органу місцевого самоврядування; утворенням погоджувальної комісії у разі необхідності та, відповідно, оприлюдненням результатів розгляду пропозицій громадськості до проєктів містобудівної документації.

Даний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 10.07.2018 у справі № 369/7675/14-а, від 14.08.2018 у справі № 695/725/15-а, від 19.06.2019 у справі № 815/1884/18, від 13.03.2020 у справі № 320/6466/18, від 15.04.2020 у справі № 702/1384/16-а.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач наполягав на тому, що Ірпінською міською радою не було проведено громадського обговорення проєкту ДПТ земельної ділянки по АДРЕСА_1 перед затвердженням такої містобудівної документації.

Відповідач, зі свого боку, заперечуючи проти позову пояснював, що задля проведення громадських слухань на офіційному веб-сайті Ірпінської міської ради було розміщено ескіз детального плану території, а за результатом громадських слухань 22.06.2021 було складено протокол розгляду заяв та пропозицій, після чого ДПТ було підготовлено та винесено на розгляд сесії Ірпінської міської ради.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди попередніх інстанцій хоча і погодилися з твердженням позивача про неповне дотримання Ірпінською міською радою положень Порядку № 555 в частині інформаційного наповнення повідомлення про проведення громадського обговорення проєкту спірного ДПТ, а також оприлюднення розробленого проєкту спірного ДПТ, водночас зазначили, що не всі процедурні порушення, допущені суб`єктом владних повноважень, в обов`язковому порядку мають тягнути за собою такий наслідок як скасування (визнання нечинним) акта, прийнятого за результатом такої процедури.

Зокрема, судами наголошено, що в опублікованому на веб-сайті оголошенні відповідачем було вказано, що прилюдне експонування проєкту ДПТ здійснюється в приміщенні Ірпінської міської ради за адресою: Київська область, м. Ірпінь, вул. Шевченка, 2-а, чим було забезпечено доступ громадськості до матеріалів ДПТ у повному обсязі.

Водночас, за період громадських обговорень до відповідальної особи надійшло 87 заяв, у тому числі 2 заяви від ОСН «Восток», які були зареєстровані у відділі містобудування та архітектури виконавчого комітету Ірпінської міської ради 16.06.2021 за вх. №№ 3155/01-10 та 3156/01-10.

Вказане свідчить, що опубліковане відповідачем на веб-сайті оголошення про проведення громадського обговорення проєкту спірного ДПТ надало можливість заінтересованим особам, у тому числі позивачу, взяти участь в обговоренні проєкту містобудівної документації і вказаною можливістю позивач скористався.

До того ж, за результатом розгляду заяв та пропозицій відповідачем були надані відповіді заявникам, зокрема, позивачу - листами від 16.07.2021 № 01-10/2720 та від 16.07.2021 № 01-10/2719.

Проте Верховний Суд категорично не погоджується з висновком судів попередніх інстанцій стосовно формального порушення відповідної процедури, оскільки, по-перше, як зауважено тими ж судами, в опублікованому відповідачем оголошенні були відсутні: інформація про мету, склад та зміст містобудівної документації, викладеної у скороченій та доступній для широкої громадськості формі; відомості про замовника та розробника проєктів містобудівної документації; а також розроблений проєкт спірного ДПТ у повному обсязі.

Фактично відповідачем було розміщено тільки ескіз оскаржуваного ДПТ, який є лише його складовою частиною, що візуалізує основні проєктні рішення, чим позбавлено громадськість можливості у визначений пунктом 4 Порядку № 555 спосіб ознайомитися з усіма складовими ДПТ, в тому числі пояснювальною запискою, графічними матеріалами тощо.

Суд погоджується із доводами скаржника щодо відсутності усіх складових оспорюваного ДПТ в розміщеному відповідачем оголошенні, оприлюднення яких мало значення для реалізації заявником прав з подання ним заяв і пропозицій. Як приклад скаржник зазначає, що саме в пояснювальній записці до ДПТ було чітко визначено факт наявності локального, а не централізованого підключення до водопостачання, що прямо впливало на доцільність проведення стратегічної екологічної оцінки; сформульовано позицію розробника детального плану ТОВ «ЦАПЛД» щодо відсутності підстав для проведення стратегічної екологічної оцінки; визначено кількість та площу територій під забудову, що впливає на додержання профільних ДБН щодо максимального відсотку забудови тощо. Крім того не було розміщено цілий ряд обов`язкових графічних додатків, які містили деталізовану інформацію щодо системи вертикального планування території, поперечних профілів вулиць тощо: 1) план існуючого використання території М 1:1000 із зазначенням даних щодо конкретних локацій, де розміщені зелені насадження, інженерні мережі тощо; 2) опорний план М 1:1000 з відомостями щодо червоних ліній та ліній регулювання забудови і відстаней між ними, наявності інженерних комунікацій і арт свердловини; 3) схема планувальних обмежень М 1:1000 із вказівками щодо санітарнозахисних зон, охоронних зон та зон обмежень забудови; 4) проєктний план, поєднаний зі схемою організації руху транспорту і пішоходів та планом червоних ліній М 1:1000, з якого видно площу території під забудову та інші види використання, напрямки руху транспорту та пішоходів, конкретні локації під котеджі та котеджі блокованого типу тощо; 5) схема інженерної підготовки території та вертикального планування М 1:2000; 6) схема інженерних мереж, споруд використання підземного простору М 1:2000.

По-друге, відповідачем не виконано вимог пункту 11 Порядку № 555 в частині надання належних доказів відправлення відповідачем відповідей на 87 заяв та пропозицій, поданих під час громадського обговорення проєкту спірного ДПТ.

Суди попередніх інстанцій виходили з того, що відправка поштової кореспонденції (відповіді на заяви та пропозиції громадськості при розгляді оспорюваного ДПТ) підтверджується саме інформацією з журналу реєстрації вихідних документів.

Проте відповідно до пункту 1 глави 7 розділу IIІ Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5, вихідні документи надсилаються адресатам з використанням засобів поштового зв`язку, електрозв`язку, а також доставляються кур`єрською, фельд`єгерською службами.

В розумінні статей 73-74 КАС України належними доказами надання відповіді заявнику за результатами розгляду заяв та пропозицій до проєкту ДПТ є докази надіслання останніх в один зі способів, зазначених вище, що виключає посилання лише на організацію внутрішнього обліку вихідної кореспонденції відповідача.

До того ж обов`язок доведення надіслання вихідної кореспонденції лежить на відправнику, який повинен мати докази, залежно від засобів доставки, що підтверджують факт відправлення та вручення адресату.

Колегія суддів враховує правовий висновок, що викладений у постановах Верховного Суду від 10.07.2019 у справі № 804/639/18, від 13.10.2021 у справі № 640/21854/18 та від 27.09.2022 у справі № 320/1510/20, за яким ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; одним з критеріїв, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Враховуючи, що містобудівна документація на місцевому рівні, зокрема ДПТ, істотно та протягом тривалого часу впливає на життєвий простір мешканців населених пунктів, навколишнє середовище, розвиток населених пунктів (суспільні інтереси), то під час розробки містобудівної документації вкрай важливим є врахування інтересів держави, територіальної громади, окремих груп та осіб.

Водночас органи державної влади та органи місцевого самоврядування, відповідальні за розробку та затвердження містобудівної документації, діючи з дотриманням принципів належного урядування, повинні забезпечувати збалансований підхід до різних інтересів.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 826/13852/17, від 04.11.2020 у справі № 824/376/19-а та від 23.02.2023 у справі № 400/3396/19.

За таких обставин, порушення порядку оприлюднення проєкту оспорюваного ДПТ та відсутність належних доказів відправлення відповідачем відповідей на 87 заяв та пропозицій, поданих під час громадського обговорення проєкту спірного ДПТ, не може бути визнано формальними порушеннями, а є істотним порушенням процедури затвердження містобудівної документації і має своїм наслідком протиправність оскаржуваного рішення.

Щодо непроведення самих громадських слухань проєкту оспорюваного ДПТ судами попередніх інстанцій правильно зауважено, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 з 17.03.2020 з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 було заборонено проведення всіх масових заходів, у яких бере участь понад 10 чоловік. Тому для можливості урегулювання питання проведення громадських слухань з розгляду даного ДПТ, громадські слухання проводились у формі надання письмових зауважень та пропозицій.

Щодо стратегічної екологічної оцінки оскаржуваного ДПТ

Як зауважено вище, згідно з абзацом 2 частини 1 статті 19 Закону № 3038-VI детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції, та підлягає стратегічній екологічній оцінці.

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону № 3038-VI містобудівна документація підлягає стратегічній екологічній оцінці в порядку, встановленому Законом № 2354-VIII. Розділ «Охорона навколишнього природного середовища», що розробляється у складі проєкту містобудівної документації, одночасно є звітом про стратегічну екологічну оцінку, який має відповідати вимогам Закону № 2354-VIII.

У частинах 1, 2 статті 12 Закону № 2354-VIII зазначено, що замовник своєчасно забезпечує можливості для участі громадськості у стратегічній екологічній оцінці проєкту документа державного планування, за умови доступності для розгляду всіх альтернативних варіантів.

Проект документа державного планування та звіт про стратегічну екологічну оцінку оприлюднюються на офіційному веб-сайті замовника з метою одержання та врахування зауважень і пропозицій громадськості.

Зі встановлених судами попередніх інстанцій обставин, вбачається, що вимоги щодо розроблення стратегічної екологічної оцінки щодо оскарженого ДПТ не дотримано.

Правові та організаційні засади оцінки впливу на довкілля, спрямованої на запобігання шкоді довкіллю, забезпечення екологічної безпеки, охорони довкілля, раціонального використання і відтворення природних ресурсів, у процесі прийняття рішень про провадження господарської діяльності, яка може мати значний вплив на довкілля, з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів встановлює Закон № 2059-VIII.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини першої статті 1 Закону № 2059-VIII вплив на довкілля (далі - вплив) - будь-які наслідки планованої діяльності для довкілля, в тому числі наслідки для безпечності життєдіяльності людей та їхнього здоров`я, флори, фауни, біорізноманіття, ґрунту, повітря, води, клімату, ландшафту, природних територій та об`єктів, історичних пам`яток та інших матеріальних об`єктів чи для сукупності цих факторів, а також наслідки для об`єктів культурної спадщини чи соціально-економічних умов, які є результатом зміни цих факторів.

Планована діяльність - планована господарська діяльність, що включає будівництво, реконструкцію, технічне переоснащення, розширення, перепрофілювання, ліквідацію (демонтаж) об`єктів, інше втручання в природне середовище; планована діяльність не включає реконструкцію, технічне переоснащення, капітальний ремонт, розширення, перепрофілювання об`єктів, інші втручання в природне середовище, які не справляють значного впливу на довкілля відповідно до критеріїв, затверджених Кабінетом Міністрів України.

У частині першій статті 3 Закону № 2059-VIII визначено, що здійснення оцінки впливу на довкілля є обов`язковим у процесі прийняття рішень про провадження планованої діяльності, визначеної частинами другою і третьою цієї статті. Така планована діяльність підлягає оцінці впливу на довкілля до прийняття рішення про провадження планованої діяльності.

Оцінці впливу на довкілля не підлягає планована діяльність, спрямована виключно на забезпечення оборони держави, ліквідацію наслідків надзвичайних ситуацій, наслідків антитерористичної операції на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, відповідно до критеріїв, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 3 пункту 10 частини третьої статті 3 Закону № 2059-VIIІ друга категорія видів планованої діяльності та об`єктів, які можуть мати значний вплив на довкілля та підлягають оцінці впливу на довкілля, включає, зокрема, інфраструктурні проєкти:

будівництво житлових кварталів (комплексів багатоквартирних житлових будинків) та торговельних чи розважальних комплексів поза межами населених пунктів на площі 1,5 гектара і більше або в межах населених пунктів, якщо не передбачено їх підключення до централізованого водопостачання та/або водовідведення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що визначена у спірному ДПТ діяльність підпадає під абзац третій пункту 10 частини третьої статті 3 Закону № 2059.

Суди попередніх інстанцій, зі свого боку, виходили з того, що спірний ДПТ передбачає не здійснення будівництва житлового кварталу (комплексу багатоквартирних житлових будинків), а розташування рекреаційних закладів із регламентованим режимом відпочинку для дорослих та сімей з дітьми, що не є тотожними поняттями, а отже визначена у спірному ДПТ запланована діяльність не відповідає діяльності, зазначеній в абзаці третьому пункту 10 частини третьої статті 3 Закону № 2059-VIII, а тому не потребує оцінки впливу на довкілля.

Так, дійсно відповідно до пункту 3.3 ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення» під багатоквартирним житловим будинком розуміється житловий будинок, до складу якого входить більш ніж одна квартира.

Разом з тим, по-перше, за змістом спірного ДПТ останній поряд з окремо розташованими котеджами для відпочинку з власним паркомісцем передбачає розміщення в центральній частині території котеджу для відпочинку блокованого типу.

Згідно ж з пунктом 3.14 ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення» зблокований житловий будинок - це будинок квартирного типу, що складається з двох і більше квартир, кожна з яких має безпосередній вихід на приквартирну ділянку або вулицю.

А, по-друге, спірним ДПТ передбачено умовне розділення території проєктування на окремі території відпочинку з можливістю розміщення котеджів для відпочинку з власним паркомісцем, тобто комплекс житлових будинків, в тому числі блокованого (багатоквартирного) типу.

Водночас водопостачання за спірним ДПТ передбачено локально з підключенням до власної артезіанської свердловини.

За таких обставин суд погоджується з доводами позивача, що визначена у спірному ДПТ запланована діяльність відповідає діяльності, зазначеній в абзаці третьому пункту 10 частини третьої статті 3 Закону № 2059-VIII, а тому потребує оцінки впливу на довкілля.

За такого правового регулювання та встановлених обставин колегія суддів дійшла висновку про недотримання відповідачем процедури та порядку прийняття ДПТ в частині здійснення стратегічної екологічної оцінки в процесі розроблення документа, необхідність проведення якої передбачена Законами № 3038-VI та № 2354-VIII.

Щодо порушення ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» та ДБН Б.1.1-14-2012 «Склад та зміст Детального плану території»

Відповідно до статті 9 Закону № 3038-VI нормативне регулювання планування та забудови територій здійснюється шляхом прийняття нормативно-правових актів, правил, державних та галузевих будівельних норм.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, містобудування та архітектури, забезпечує розроблення, затвердження, перегляд, внесення змін і скасування державних будівельних норм.

Згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України від 05.11.2009 № 1704-VI «Про будівельні норми» застосування будівельних норм або їх окремих положень є обов`язковим для всіх суб`єктів містобудування. Будівельні норми встановлюють обов`язкові вимоги до об`єкта нормування, що застосовуються при плануванні і забудові територій, проєктуванні і будівництві.

В касаційній скарзі позивач наполягає на порушенні відповідачем пункту 8.4.3 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», а також пунктів 5.1.11, 6.1.11, 6.1.17, 6.1.18, 6.1.19, 6.1.21 та 7.2 ДБН Б.1.1-14-2012 «Склад та зміст детального плану території».

Так, відповідно до пункту 8.4.1 розділу 8.4 «Рекреаційні території» ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» зони відпочинку населення створюються переважно на землях рекреаційного призначення в межах міст (внутрішньоміські), приміських зон (приміські), у системах міжселенного розселення. Зони короткочасного відпочинку (щоденної, щотижневої регульованої рекреації) рекомендується розміщувати на відстані не більше 30 км від населеного пункту. Зони тривалого відпочинку (стаціонарної рекреації) рекомендується розташовувати за межами населених пунктів у найбільш сприятливих умовах.

Згідно з пунктом 8.4.3 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» у зонах відпочинку доцільно передбачати розміщення закладів і підприємств обслуговування шляхом формування громадських центрів. Розміри територій з урахуванням функціонального призначення громадського центру слід приймати, у % від його загальної площі:

а) культурно-видовищних закладів - 1-2;

б) фізкультурно-оздоровчих і спортивних споруд - 2-4;

в) пляжів і пристроїв для відпочинку на воді - 4-8;

г) майданчиків для відпочинку дітей - 3-6;

д) майданчиків відпочинку та розваг дорослих - 5-7;

е) адміністративно-господарських споруд - 4-5;

е) зелених насаджень і квітників - до 70.

Посилаючись на цей пункт ДБН, позивач стверджує, що щільність забудови земельної ділянки не має перевищувати 5 %, у той час як спірним ДПТ передбачено здійснення будівництва дачних будинків на території 0,7670 га, до дорівнює 16 % від загальної площі.

Суди ж попередніх інстанцій виходили з того, що згідно з приміткою до вищевказаного пункту ДБН розміри території для короткочасного відпочинку дітей у разі її розміщення поблизу міської забудови можуть бути збільшені, але не більше ніж на 20%.

Втім колегія суддів зауважує, що за змістом оскаржуваного ДПТ в межах останнього передбачається розташування рекреаційних закладів із регламентованим режимом відпочинку для дорослих та сімей з дітьми, що свідчить про невірну правову оцінку судами попередніх інстанцій встановлених обставин справи.

Відповідно до пункту 5.1.11 ДБН Б.1.1-14-2012 «Склад та зміст детального плану території» схема інженерно-технічних заходів цивільного захисту (цивільної оборони), яка входить до складу графічної частини детального плану, розробляється з урахуванням відповідного розділу у складі генерального плану населеного пункту. Склад та зміст визначається відповідно до ДБН Б.1.1-5.

Проте серед графічних додатків до оспорюваного ДПТ схема інженерно-технічних заходів цивільного захисту відсутня.

Верховний Суд зауважує, що судами попередніх інстанцій помилково надано оцінку порушенням відповідачем пункту 5.1.10 ДБН Б.1.1-14-2012 «Склад та зміст детального плану території» замість пункту 5.1.11 цих ДБН.

Згідно з пунктом 6.1 ДБН Б.1.1-14-2012 «Склад та зміст детального плану території» текстові матеріали детального плану відповідають графічним матеріалам та формують у вигляді пояснювальноі? записки, яка включає розділи:

- система обслуговування населення, розміщення основних об`єктів обслуговування (пункт 6.1.11);

- заходи щодо реалізаціі? детального плану на етап від 3 років до 7 років (пункт 6.1.17);

- перелік вихідних даних (додаток Б) (пункт 6.1.18);

- техніко-економічні показники, у т.ч. прогнозні показники відповідно до етапів реалізаціі? генерального плану (додаток В) (пункт 6.1.19).

Відповідно до пункту 6.1.21 ДБН Б.1.1-14-2012 «Склад та зміст детального плану території» до примірників пояснювальноі? записки, що надаються замовнику, додаються ксерокопіі? рішень органів місцевого самоврядування, завдання на розроблення детального плану та вихідних даних. До архівного примірника пояснювальноі? записки додаються оригінали зазначених документів.

Дослідивши спірний ДПТ, суди попередніх інстанцій зазначили, що система обслуговування населення та розміщення основних об`єктів обслуговування описані в розділі «Інженерне забезпечення та розміщення інженерних мереж, споруд» (розділ 7, т. 1, а.с. 121-126); техніко-економічні показники відображені в розділі 8 (т. 1, а.с. 127); перелік вихідних даних для розроблення детального плану, що були надані замовником, відображені на сторінці 9 спірного ДПТ (т. 1, а.с. 107); у вступній частині ДПТ вказано, що проект виконано на розрахунковий етап - 7 років (до 2027 року) (т. 1, а.с. 107); інвестиційні наміри будівництва для відповідної території відображені в розділі 2.1 ДПТ (т. 1, а.с. 113); спірний ДПТ містить завдання на розроблення (т. 3, а.с. 184-185).

Водночас, по-перше, система обслуговування населення це сукупність закладів (торгівля, освіта, охорона здоров`я, культура, побут, транспорт) та інфраструктури, що забезпечує життєдіяльність громадян, а не розміщення інженерних споруд (водопостачання, каналізування, теплопостачання, електропостачання тощо).

По-друге, основні техніко-економічні показники, розміщені в розділі 8 оспорюваного ДПТ не відповідають змісту додатку В, на який міститься посилання у пункті 6.1.19 ДБН Б.1.1-14-2012 «Склад та зміст детального плану території».

По-третє, зазначення розрахункового етапу виконання проєкту - 7 років не тотожно викладенню змісту самих заходів щодо реалізаціі? детального плану з розбивкою на часові періоди відповідного етапу.

Погоджується колегія суддів і з посилання скаржника на недотримання відповідачем пункту 7.2 ДБН Б.1.1-14-2012 «Склад та зміст детального плану території» щодо визначення рамкових показників при формуванні пропозицій ДПТ відносно містобудівних умов та обмежень.

Надаючи правову оцінку наведеним обставинам справи виходячи з доводів касаційної скарги Верховний Суд вважає помилковим висновок судів попередніх інстанцій про необґрунтованість тверджень позивача про невідповідність спірного ДПТ вимогам ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» та ДБН Б.1.1-14-2012 «Склад та зміст Детального плану території».

Верховний Суд звертає увагу, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 цієї Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00, пункт 23). Тому за наведених підстав, якими Верховний Суд обґрунтував своє рішення, не вбачається необхідним давати докладну відповідь на інші аргументи, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.

Відповідно до частин першої-третьої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним приписам закону за встановлених обставин оскаржувані судові рішення не відповідають.

Згідно з частиною першою статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

На основі викладеного Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права під час їхнього вирішення.

Водночас позаяк обставини цієї справи установлено судами з достатньою повнотою, проте цим обставинам надана невірна правова оцінка, що призвело до неправильного по суті спору рішення, Верховний Суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, скасувавши таким чином оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій.

Разом з тим пункт 1 частини другої статті 245 КАС України встановлює, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

Частина дев`ята статті 264 КАС України передбачає, що суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині.

У своїй практиці Верховний Суд уже зазначав, що скасування акта суб`єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

Визнання ж акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

У разі визнання акта протиправним суд повинен скасувати його, якщо він є актом індивідуальної дії, або визнати нечинним, якщо він є нормативно-правовим актом, про що зазначити у резолютивній частині постанови.

Подібний висновок щодо застосування вказаних норм права Верховний Суд виклав, зокрема, у постанові від 02.03.2021 у справі № 640/1171/19.

Отже, належний спосіб захисту прав позивача згідно з повноваженнями суду, визначеними пунктом 1 частини другої статті 245 та частиною дев`ятою статті 264 КАС України, полягає у визнанні рішення Ірпінської міської ради від 26.08.2021 № 1434-13-VIII «Про затвердження детального плану території земельної ділянки по АДРЕСА_1» протиправним та нечинним.

Керуючись статтями 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Органу самоорганізації населення «ВОСТОК» задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 18.08.2022 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2022 у справі № 320/15882/21 скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправним та нечинним рішення Ірпінської міської ради від 26.08.2021 № 1434-13-VIII «Про затвердження детального плану території земельної ділянки по АДРЕСА_1 ».

Визнати протиправною та нечинною містобудівну документацію - детальний план території земельної ділянки по АДРЕСА_1, яка була затверджена рішенням Ірпінської міської ради від 26.08.2021 № 1434-13-VIII.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена.

Судді Верховного Суду: С.М. Чиркін

Я.О. Берназюк

В.М. Шарапа