Справа № 420/36509/25
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2026-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Самойлюк Г.П., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення відсутності компетенції (повноважень), визнання протиправною діяльності суб`єкта владних повноважень,

Встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.

Ухвалою від 03.11.2025 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків позову.

05.11.2025 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Одеської міської ради, в якій позивач просить суд:

- встановити відсутність компетенції (повноважень) Одеської міської ради з 16 жовтня 2025 року;

- визнати протиправною діяльність Одеської міської ради з 16 жовтня 2025 року;

- заборонити Одеській міській раді здійснювати представницькі повноваження (функції) місцевого самоврядування.

Ухвалою від 10.11.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву; відкрито провадження в адміністративній справі та визначено, що розгляд справи буде проводитись за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

27.11.2025 року (вхід. № ЕС/125333/25) від представника відповідача надійшла заява про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч.1 ст.238 КАС України.

В обґрунтування заяви зазначено, що позивач ініціював компетенційний спір, з огляду на що Одеська міська рада звертає увагу на те, що вирішення питання щодо наявності/відсутності повноважень відповідача за позовною заявою фізичної особи не належить до юрисдикції адміністративних судів і взагалі не підлягає судовому розгляду. У даній справі очевидно вбачається компетенційний спір, в якому ОСОБА_1 просить встановити відсутність компетенції Одеської міської ради з приводу реалізації нею визначених законодавством повноважень. Натомість, позивач як фізична особа не наділений адміністративною процесуальною дієздатністю для пред`явлення такої позовної вимоги, через що провадження у цій справі підлягає закриттю. При цьому відповідач посилається на висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного суду щодо наявності адміністративної процесуальної дієздатності у фізичних та юридичних осіб приватного права на звернення до адміністративного суду з метою ініціювання компетенційного спору.

Від позивача 27.11.2025 року надійшла відповідь на відзив, в якій, зокрема, позивач зазначає, що спір у даній справі не відноситься до компетенційних, а є публічно - правовим спором з приводу діяльності (рішень, дій) органу місцевого самоврядування через відсутність належної компетенції внаслідок утворення воєнної адміністрації.

Суд, ознайомившись із заявою представника відповідача та матеріалами справи, дійшов висновку про закриття провадження у справі з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п. 7, 8 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Компетенцію органу чи посадової особи становлять їхні повноваження, визначені законом. Спори, визначені п. 3 ч. 1 ст. 19 КАС України можуть виникати внаслідок різного тлумачення суб`єктами владних повноважень законодавства щодо їхньої компетенції на вирішення певних питань у сфері управління. Також спори з приводу компетенції виникають у разі виявлення привласнення повноважень іншого суб`єкта владних повноважень або перевищення власних повноважень.

Під компетенційними спорами розуміються спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі делегованих повноважень. Особливістю таких спорів є те, що сторонами у них - як позивачем, так і відповідачем - є суб`єкти владних повноважень. Компетенцію органу чи посадової особи становлять їхні повноваження, визначені законом. Внаслідок різного тлумачення законодавства компетенція суб`єктів владних повноважень нерідко може перетинатися, внаслідок чого може виникнути компетенційний спір. Крім того, виникнення компетенційного спору може бути результатом зловживань, що виявляються у формі привласнення повноважень або перевищення власних повноважень.

Завдання суду у компетенційних спорах - з урахуванням загального завдання адміністративного судочинства розв`язати законодавчі колізії, що обумовили виникнення спору, а також усунути наслідки дублювання повноважень чи зловживання ними.

Таким чином, з вищевикладеного слідує, що позивачем у компетенційних спорах повинен бути суб`єкт владних повноважень, якщо він вважає, що інший суб`єкт владних повноважень - відповідач - своїм рішенням або діями втрутився у його компетенцію або у випадку, коли прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.

Відповідну правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №705/748/17, від 13.03.2019 у справі №820/3713/17 та від 12.06.2019 у справі №9901/70/19, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №800/566/17, від 10.07.2018 у справі №825/1808/17, від 05.07.2019 у справі №802/833/17-а, від 18.03.2020 у справі №461/10234/15-а, від 26.05.2020 у справі №808/4327/15, від 29.04.2020 у справі №160/1106/19, від 07.10.2020 у справі №320/1360/19, від 23.02.2021 у справі №808/1259/18, від 18.11.2021 у справі №280/9295/20.

З матеріалів справи вбачається, що позивач в позовній заяві просить встановити відсутність компетенції (повноважень) Одеської міської ради з 16 жовтня 2025 року; визнати протиправною діяльність Одеської міської ради з 16 жовтня 2025 року; заборонити Одеській міській раді здійснювати представницькі повноваження (функції) місцевого самоврядування.

В обґрунтування позову позивач вказує, що Указом Президента України від 15 жовтня 2025 року №789/2025 «Про утворення військової адміністрації» утворено Одеську міську військову адміністрацію Одеського району Одеської області». Зі змісту Єдиного державного реєстру видно, що юридична особа публічного права Одеська міська військова адміністрація зареєстрована 16 жовтня 2025 року за адресою: площа Біржова, 1 місто Одеса Одеська область, Україна 65026, , керівник Лисак Сергій Петрович. Тобто, Одеська військова адміністрація з 16 жовтня 2025 року виконує повноваження Одеської міської ради. Проте, зі змісту офіційного сайту Одеської міської ради за посиланням: omr.gov.ua/ua/announce/240257/ видно, що Одеська міська рада не припинила своїх повноважень. Крім того, офіційний сайт ОМР містить інформацію, що секретар міської ради, депутат Коваль Ігор Миколайович з 16 жовтня 2025 року виконує обов`язки Одеського міського голови. Конкуренція правових норм має тлумачитися на користь пріоритету повноважень військової адміністрації, оскільки Законом України «Про правовий режим воєнного стану» прямо передбачено обмеження та/або припинення повноважень місцевого самоврядування. Акти органів місцевого самоврядування діють стосовно всіх жителів міста Одеси, отже правотворчою діяльністю відповідача порушуються права всіх жителів міста, зокрема, й позивача, оскільки ці акти приймаються некомпетентним (неповноважним) органом. У свою чергу, прийняття незаконних актів неповноважним органом місцевого самоврядування є підставою для судового захисту жителів міста від впливу (дії) цих актів. Наведені обставини дозволяють дійти висновку про те, що Одеська міська рада як представницький орган місцевого самоврядування, а також депутати ради, постійні комісії, депутатські групи, депутатські фракції незаконно здійснюють свої повноваження, оскільки їх компетенція припинена з 16 жовтня 2025 року відповідно до статті 3 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» з моменту призначення Лисака С.П. керівником Одеської міської військової адміністрації.

Тобто, з аналізу обґрунтування та змісту позовних вимог слідує, що звернення позивача до суду спрямоване не на захист прав, свобод та інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а на вирішення компетенційного спору, який в широкому розумінні стосується захисту прав та інтересів фізичних та юридичних осіб, оскільки сприяє досягненню юридичної визначеності у відносинах між особами приватного права та органами державної влади.

Однак, позивач є фізичною особою, та не є суб`єктом владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 4 КАС України.

Спір щодо встановлення наявності компетенції (повноважень) допускається виключно між суб`єктами владних повноважень.

Таким чином, оскільки спір між позивачем та відповідачем у цій справі про встановлення відсутності компетенції заявлений фізичною особою, можливість його вирішення адміністративним судом КАС України не передбачена.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Зважаючи на обставини, у зв`язку з якими позивач ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду і наведене вище правове регулювання цих відносин, суд вважає, що на підставі статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративного суду не поширюється на зазначену справу, а провадження у справі підлягає закриттю, оскільки цей позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з ч.1 ст.239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Разом з тим, необхідно зазначити, що поняття «спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити у світлі частини третьої статті 124 Конституції України в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. А тому в даному випадку відсутні підстави для зазначення суду, до юрисдикції якого мав би належати розгляд цієї справи.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.05.2018 року по справі № 800/227/17, від 12.06.2019 року по справі № 9901/70/19, від 08.09.2021 у справі № 816/228/17, від 24.10.2024 у справі №580/2466/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 розділу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року).

У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (стаття 55 Конституції України).

За таких підстав, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення відсутності компетенції (повноважень), визнання протиправною діяльності суб`єкта владних повноважень, слід закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Керуючись ст.ст. 238-239, 243, 256, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі №420/36509/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення відсутності компетенції (повноважень), визнання протиправною діяльності суб`єкта владних повноважень.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 256 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. 295 КАС України.

Суддя Самойлюк Г.П.

.