Справа № 520/24136/25
Суддя: Лук'яненко М.О.
Дата ухвалення: 2026-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2026 р. справа №520/24136/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марини Лук`яненко розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом Національної академії Національної гвардії України до ОСОБА_1 , третя особа - Міністерство внутрішніх справ України про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Національна академія Національної гвардії України, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом, в якому просить суд:

1. стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт: серія НОМЕР_1 , виданий Первомайським РВ ГУМВС України в Харківській області, РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Національної академії Національної гвардії України (реквізити для сплати: , р/р UA1015295, МФО 820172, ДКСУ м. Київ) суму заборгованості з відшкодування фактичних видатків, пов`язаних з його утриманням в Національної академії Національної гвардії України у період з 25.08.2022 по 14.08.2025 у розмірі 1 176 765,36 грн. (один мільйон сто сімдесят шість тисяч сімсот шістдесят п`ять гривень 36 копійок);

2. стягнути з ОСОБА_1 на користь Національної академії Національної гвардії України (, р/р UA1015295, МФО 820172, ДКСУ м. Київ) витрати на сплату судового збору в розмірі 17 651,48 грн. (сімнадцять тисяч шістсот п`ятдесят одна грн. 48 коп.).

В обґрунтування своїх вимог позивач наголошував, що наказом від 14.07.2025 року №706 відповідач був виключений зі списків перемінного складу курсантів та всіх видів забезпечення на підставі частини 11 статті 25 Закону України від 25.03.1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з невиконанням освітньої програми, втім, всупереч вимог чинного законодавства, не відшкодував витрати на своє утримання під час здобуття вищої освіти. Отже позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 15.09.2025 року відкрито спрощене провадження у даній адміністративній справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Відповідач надав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Позиція відповідача обґрунтована тим, що він має статус учасника бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_3 від 16 вересня 2020 року) і відповідно до частини 7 статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту має право на повну або часткову оплату навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, у зв`язку з чим звернувся до позивача щодо надання йому такої пільги. Втім, позивач відмовив відповідачу у задоволенні його вимог у зв`язку з тим, що приписи зазначеного Закону не містять відомостей про те, що державна цільова підтримка поширюється на утримання у закладах вищої освіти курсантів та осіб офіцерського складу або ж покриває його подальше відшкодування. Окрім того, позивач посилається на численні проблеми зі здоров`ям, які виникали під час навчання, що підтверджується записами в його амбулаторній медичній картці та окремими консультативними висновками лікарів. Також відповідач посилався на те, що жодної довідки про розрахунок витрат так і не отримав, про суму коштів, які він має сплатити, йому не повідомлено.

Міністерством внутрішніх справ України, третьою стороною у справі, подано до суду письмові пояснення, у яких зазначено, що відповідно до частини 10 статті 25 Закону України № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» та Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року № 964, курсанти у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість зобов`язані відшкодовувати державі фактичні витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому військовому навчальному закладі (грошове, речове, продовольче, медичне забезпечення, перевезення, комунальні послуги), незалежно від підстав звільнення. Розрахунок таких витрат здійснюється відповідно до затвердженого порядку та підтверджується розрахунковими документами. Оскільки відповідач не надав доказів відшкодування цих витрат, адміністративний позов є законним, обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Суд зазначає, що відповідно до положень статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.

Відповідач, ОСОБА_1 , є громадянином України, проходив військову службу (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів у Національній Академії Національної гвардії України в період з 25 серпня 2022 року по 14 серпня 2025 року на посаді курсанта 2 відділення 242 навчальної групи курсу №1 командноштабного факультету, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією витягу з наказу від 25.08.2022 року № 171 "Про зарахування кандидатів з числа осіб рядового, сержантського та старшинського складу Національної гвардії України на навчання курсантами на здобуття ступеня вищої освіти бакалавра (тактичний рівень) у 2022 році, на час звільнення мав військове звання молодший сержант.

Відповідно до наказу начальника Національної академії Національної гвардії України від 25.08.2022 року (по стройовій частині) молодшого сержанта ОСОБА_1 зараховано в списки перемінного складу Академії та на всі види забезпечення, призначено на посаду курсанта та укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Національній гвардії України курсантами Національної академії Національної гвардії України строком на період навчання з 25.08.2022 року.

25.08.2022 року, на підставі частини 5 статті 25 Закону України від 25.03.1992 року №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу", пункту 30 розділу ІІ, «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, між позивачем (Міністерством внутрішніх справ України, в особі начальника Національної академії Національної гвардії України), та відповідачем укладено контракт про проходження військової служби (навчання), з одномоментним набранням чинності.

Відповідно до пункту 1 вказаного контракту відповідач, ознайомившись із законами та іншими нормативно-правовими актами України, які регулюють порядок проходження військової служби (навчання), добровільно прийняв на себе зобов`язання: - проходити військову службу (навчання) у Академії протягом строку контракту відповідно до вимог, визначених законодавством, що регулюють порядок проходження військової служби, та цим контрактом; - мати позитивні результати навчання, наполегливо оволодівати знаннями, необхідними для майбутньої військової служби на посаді офіцера; - сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів, свої службові обов`язки, добре володіти довіреною військовою технікою (озброєнням), уміло керувати особовим складом; - відшкодувати МВС України витрати, пов`язані з утриманням в Академії, в якій проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання, або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти у випадках, визначених частиною десятою статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

На підставі рапорту начальника курсу №1 командно-штабного факультету із клопотанням про відрахування молодшого сержанта ОСОБА_1 з навчання у навчальному закладі за фактом невиконання ним освітньої програми (індивідуального навчального плану) на підставі частини 11 статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вченою радою Національної академії Національної гвардії України ухвалено рішення від 30.06.2025 року №14 про дострокове припинення (розірвання) контракту про проходження військової служби (навчання) у Національній академії Національної гвардії України з ОСОБА_1 .

Згідно витягу з наказу начальника Національної академії Національної гвардії України (по стройовій частині) від 14.08.2025 року №228, що міститься у матеріалах справи, з відповідачем достроково припинено (розірвано) контракт про навчання курсантів та виключено зі списків складу Академії та всіх видів забезпечення, встановлено суму відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням за період навчання, у загальному розмірі 1 176 765, 36 грн., що включає в себе видатки на грошове забезпечення, продукти харчування, оплату медикаментів, використаних під час лікування в медичній частині, речове майно, оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв. Натомість, відповідач ознайомився з витягом з порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року №964, але не погодився з ним, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія акта про відмову від надання пояснень (матеріалів) або виконання вимог від 04.07.2025 року.

Свою незгоду із розрахунком фактичних видатків Державного бюджету на утримання у вищому військово-навчальному закладі у розмірі 1 176 765,36 грн. відповідач висловив і у заяві-зобов`язанні від 14.08.2025 року, про що свідчить його особистий підпис у вказаному документі.

Позивачем 18.08.2025 року на адресу відповідача засобами поштового зв`язку скеровано претензію №84/1/1/7-1576-2025 про відшкодування витрат, пов`язаних із його утриманням під час навчання.

Натомість, колишнім здобувачем освіти вимогу позивача не виконано. Доказів оскарження відповідачем вказаного розрахунку фактичних витрат на утримання матеріали справи не містять.

Враховуючи несплату відповідачем пред`явленої суми на відшкодування витрат на його навчання, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби, здійснює Закон України від 25.03.1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ).

Як встановлено частинами 1, 3,5 8 статті 25 Закону №2232-ХІІ, підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів. Зарахування громадян України до вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів проводиться на добровільних засадах відповідно до особистих заяв після успішного складення вступних іспитів та відповідних випробувань. З громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону. Курсантам, які не мали військового звання до зарахування до вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, присвоюється військове звання рядового складу.

Частиною 6 статті 2 Закону № 2232-XII визначено, що до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).

Відповідно до частини 10 статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів «д», «е», «є», «з», «и» пункту 1 та підпунктів «д», «е», «є», «ж», «з» пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року №964 затверджено Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах (далі - Порядок № 964).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 964, він визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти (далі - заклади вищої освіти) відповідно до підпунктів «д», «е», «є», «з», «и» пункту 1 та підпунктів «д», «е», «є», «ж», «з» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладі вищої освіти.

Пунктами 3, 4 Порядку № 964 визначено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.

Міністерством оборони України, Міністерством фінансів України, Міністерством внутрішніх справ України, Міністерством транспорту та зв`язку України, Адміністрацією Державної прикордонної служби України, Управлінням державної охорони України, Службою безпеки України видано спільний наказ від 16.07.2007 року № 419/831/240/605/537/219/534, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30 липня 2007 року за № 863/14130, «Про затвердження Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах» (далі - Порядок розрахунку витрат).

Відповідно до пункту 2.1 Порядку розрахунку витрат відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі, а саме витрат, окрім іншого, на грошове забезпечення, продовольче забезпечення, медичне забезпечення та оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Пунктом 2.1.1 Порядку розрахунку витрат визначено, що витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання, яке визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців. Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту.

Витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування ( пункт 2.1.2 Порядку розрахунку витрат).

Пунктом 2.1.4 Порядку розрахунок витрат встановлено, що витратами на медичне забезпечення є витрати, пов`язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ, та вартість лікування у військових госпіталях.

Приписами пунктів 2.1.5, 2.1.6 Порядку розрахунку витрат встановлено, що витрати на перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад визначаються виходячи з фактичних витрат, пов`язаних з оплатою транспортних послуг (вартість квитків, зборів та платежів, постільної білизни тощо). До розрахунку витрат до спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до розрахунків Національної академії Національної гвардії України фактичних видатків Державного бюджету на утримання молодшого сержанта ОСОБА_1 у період з 25.08.2022 року по 14.08.2025 року (день фактичного відрахування з навчання) витрачено:

- за КЕКВ 2112 "Грошове забезпечення військовослужбовців" у сумі 942 764,83 грн.;

- за КЕКВ 2210 «Предмети, матеріали, обладнання та інвентар у тому числі м`який інвентар та обмундирування» у сумі 38 545,00 грн.;

- за КЕКВ-2220 «Оплата медикаментів та перев`язувальних матеріалів» у сумі 2 871,00 грн.;

- за КЕКВ-2230 «Продукти харчування» у сумі 145 046,83 грн.;

- за КЕКВ-2271, 2272, 2273, 2275 «Оплата комунальних послуг та спожитих енергоносіїв» у сумі 47 537,70 грн.

Загальна сума витрат, виставлена позивачем до відшкодування, становила 1 176 765,36 грн.

Як врегульовано підпунктами 2.1.1.1., 2.1.1.2. Порядку розрахунку витрат, курсанти, які підпадають під дію пункту 5 «Порядку відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964, за визначений період навчання відшкодовують фактично отримане грошове забезпечення. Для курсантів, які підпадають під дію пункту 6 Порядку № 964, до розрахунку береться різниця між грошовим забезпеченням, фактично отриманим курсантом за відповідний період навчання, та витратами на виплату посадового окладу за відповідною посадою військовослужбовця строкової військової служби за цей самий період.

Відповідно до пункту 2.3 Порядку розрахунку витрат, у разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу ВНЗ. Період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням, визначається з дня зарахування по день виключення курсанта зі списків особового складу ВНЗ. У наказі про звільнення курсанта сума відшкодування відображається узагальнено та вноситься до книги обліку нестач ВНЗ.

Згідно із пунктом 3 Порядку розрахунку витрат, відшкодовані за утримання курсантів у ВНЗ кошти враховуються у кошторисних показниках спеціального фонду відповідних центральних органів виконавчої влади як власні надходження ВНЗ та витрати на утримання курсантів. Перелік власних надходжень бюджетних установ Міноборони наведено у Додатку до «Положення про облік та використання коштів спеціального фонду державного бюджету в Міністерстві оборони України», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 03.08.2016 № 400.

Як встановлено пунктом 1.1.1 вказаного Переліку, надходження від плати за послуги, що надаються бюджетним установам згідно з їх основною діяльністю, а саме: відшкодовані курсантами та особами офіцерського складу витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та у разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також звільнення з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу - є власними надходженнями бюджетних установ Міноборони.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При цьому застосування правових позицій Верховного Суду має здійснюватися на підставі ретельної оцінки обставин справи, виходячи з релевантності окреслених обставин та тотожності предметів спору.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у Постанові від 03.09.2025 року у справі №160/29228/23, витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання, яке визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців, а усі фактичні виплати курсанту у період проходження навчання підлягають відшкодуванню.

Окрім того, у Постанові від 13.01.2023 року у справі №440/2692/20 Верховний Суд зауважував на неприпустимості застосування у спірних правовідносинах приписів пункту 1 частини 1 статті 1215 Цивільного кодексу України.

"... під час навчання відповідача в Університеті підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням спочатку здійснювалася на підставі договору про навчання, який укладався між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається, а в подальшому - на підставі контракту про здобуття освіти, який укладався між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається. Тобто, незважаючи на законодавчі зміни, що були зумовлені реформою правоохоронної системи, механізм підготовки фахівців за державним замовленням Міністерства внутрішніх справ України та зміст означених тристоронніх правовідносин (ВНЗ, ОП і ОСОБА) не змінився, так само, як і залишився незмінним обов`язок особи, яка навчалася, відшкодувати витрати, пов`язані з її утриманням у вищому навчальному закладі, у разі звільнення зі служби за власним бажанням раніше, аніж через три роки після закінчення навчання. Як обумовлено приписами Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за № 669/28799, грошове забезпечення виплачується поліцейським, які призначені на штатні посади в Національній поліції, та курсантам ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання.

Грошове забезпечення курсантів ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання, яких вперше прийнято на службу в поліцію, складається з посадового окладу.

Грошове забезпечення курсантів ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання з числа молодшого складу поліції складається з посадового окладу за останньою штатною посадою, яку поліцейський займав до зарахування на навчання, окладу за спеціальним званням та надбавки за стаж служби.

Підставою для виплати грошового забезпечення є наказ керівника (начальника) органу, закладу, установи Національної поліції (далі - орган поліції) про призначення на посаду поліцейського відповідно до номенклатури посад, наказ ректора ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу поліції та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат.

Грошове забезпечення курсантам ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання виплачується за місцем проходження служби (навчання) виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання.

Тож оскільки саме в кошторисі ВНЗ МВС передбачаються кошти на виплату грошового забезпечення курсантів ВНЗ МВС, то вказане грошове забезпечення належить до категорії витрат на навчання таких курсантів.

Вказане кореспондує з пунктом 3 Порядку № 261, за змістом якого грошове забезпечення входить до складу витрат, які підлягають відшкодуванню у разі звільнення із служби в поліції за власним бажанням протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу.

З наведеного висновується, що грошове забезпечення курсантів вищих навчальних закладів належить до категорії витрат на їх навчання і за наявності на те підстав підлягають компенсації Міністерству внутрішніх справ України.

Підсумовуючи зазначене колегія суддів дійшла висновку про те, що на спірні правовідносини не поширюється дія положень пункту 1 частини першої статті 1215 Цивільного кодексу України".

Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду від 13.03.2024 року у справі №440/14068/21.

Окрім того, в означених вище Постановах Верховний Суд звертає увагу на рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо обов`язку особи відшкодувати вартість навчання, зокрема, у разі відмови відпрацювати визначену договором кількість років.

У справі «Yanaюэk проти Туреччини» (рішення від 06 січня 1993 року заява № 14524/89) щодо права на освіту ЄСПЛ зазначив, що гарантування права на освіту не виключає застосування дисциплінарних стягнень; встановлені обмеження у справі заявника щодо права на освіту у Військовій академії не обмежують його право на освіту у цивільних навчальних закладах.

Щодо захисту права власності у рішенні ЄСПЛ вказано, що у заявника виник борг перед державою щодо відшкодування плати за навчання, харчування, проживання у разі невиконання обов`язку стосовно проходження військової служби в армії у встановлений законодавством період. Комісія вважає, що обов`язок здійснити такі відшкодування після відрахування з навчального закладу не порушує права заявника відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції.

Тож, ураховуючи норми національного законодавства та усталену практику ЄСПЛ у розгляді подібних спорів можна дійти висновку, що обов`язок особи, яка зобов`язалась відпрацювати за направленням після завершення її навчання за рахунок коштів держави, не передбачає втручання у її права, гарантовані статтею 4 Конвенції щодо заборони примусової чи обов`язкової праці. ЄСПЛ підкреслює, що не кожна праця, яку вимагають від особи під загрозою «покарання», становить заборонену цим положенням «примусову чи обов`язкову працю». Варто врахувати, зокрема, характер і обсяг даної діяльності, вільне укладення відповідних домовленостей (угод) у зв`язку із чим особа усвідомлює принцип і обсяг свого зобов`язання, яке вона бере, отримуючи безкоштовну освіту тощо. Такі обставини дозволяють відрізнити «примусову працю» від роботи, якої можна розумно вимагати за відповідних обставин. У протилежному випадку ЄСПЛ застосовує поняття «непропорційний тягар» та перевіряє, чи на особу було накладено такий тягар, що є єдиним чинником, на підставі якого ЄСПЛ може встановити порушення пункту 2 статті 4 Конвенції.

Обов`язок особи відшкодувати на користь держави кошти, витрачені на її навчання (пов`язані із цим витрати, їх окремі види тощо) за невиконання вимоги про відпрацювання за направленням не є втручанням у право власності особи, гарантоване статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції, та не становить порушення принципу пропорційності. Відповідно до практики ЄСПЛ такі суми відшкодування на корить держави можуть визначатись з урахуванням вартості навчання, виплат на утримання особи, яка навчається (наприклад, вартість проживання, їжі та обладнання, наданих особі під час навчання), субсидованої державою стипендії особі, яка навчається.

Стаття 2 Протоколу № 1 до Конвенції захищає та гарантує загальне особисте право особи на освіту. Держави не зобов`язуються організовувати за власний кошт або субсидувати освіту визначеного виду або рівня. Водночас, держава не зобов`язана виключно утримуватись від порушень цього права, а несе й відповідні позитивні зобов`язання, аби забезпечити дотримання права, захищеного статтею 2 Протоколу № 1 до Конвенції. Відповідні обмеження не повинні звужувати згадане право настільки, щоб порушити його сутність і позбавити його ефективності. Такі обмеження мають бути передбачуваними для зацікавленої особи і переслідувати законну мету.

За такого правового підходу ЄСПЛ, який кореспондує усталеній та послідовній практиці Верховного Суду у справах аналогічної категорії, підхід до вирішення спорів щодо відшкодування особами, які навчаються у вищих військових навчальних закладах за рахунок державного бюджету, витрат на їх навчання у зв`язку з невиконанням ними умов договору (контракту) має бути однаковим, інший підхід може призвести до дискримінації.

Судовим розглядом встановлено, що 25.08.2022 року між Міністерством внутрішніх справ України, в особі начальника Національної академії Національної гвардії України, та відповідачем укладено контракт про проходження військової служби (навчання), з умовами якого останній ознайомлений належним чином, про що свідчить його особистий підпис у вказаному документі. Отже, відповідач погодився з умовами дії контракту, у тому числі, із застосуванням правових норм та заходів при його достроковому припиненні (розірванні). Водночас, будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі, у разі дострокового розірвання контракту (про що свідчить йго особистий підпис в укладеному контракті), відповідач на даний час кошти на утримання вартості речового майна у сумі 38 545,00 грн., грошового забезпечення у сумі 942 764, 83 грн., на продукти харчування у сумі 145 046,83 грн., витрачених по медичній частині під час лікування в медичній частині у сумі 2871,00 грн., на оплату комунальних послуг та енергоносіїв у загальній сумі 47537, 70 грн., не відшкодував.

Натомість, відповідач звернувся до позивача із рапортом щодо реалізації його права, як учасника бойових дій (згідно посвідчення серії НОМЕР_3 від 16 вересня 2020 року), відповідно до частини 7 статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту на повну або часткову оплату навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів. Втім, позивач відмовив відповідачу у задоволенні його вимог у зв`язку з тим, що приписи зазначеного Закону не містять відомостей про те, що державна цільова підтримка поширюється на утримання у закладах вищої освіти курсантів та осіб офіцерського складу або ж покриває його подальше відшкодування.

З цього приводу суд зазначає таке.

Закон України №3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Згідно приписів статі 4 вказаного Закону до ветеранів війни належать учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Частиною 22 статті 12 Закону №3551-ХІІ визначено, що держава забезпечує учасникам бойових дій та їх дітям, у тому числі дітям, які навчаються за денною формою навчання у закладах професійної, фахової передвищої та вищої освіти, - до закінчення такими дітьми закладів освіти, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, державну цільову підтримку для здобуття професійної, фахової передвищої та вищої освіти у державних та комунальних закладах освіти.

Державна цільова підтримка для здобуття професійної, фахової передвищої та вищої освіти надається у вигляді: повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів; пільгових довгострокових кредитів для здобуття освіти; соціальної стипендії;

безоплатного забезпечення підручниками; безоплатного доступу до мережі Інтернет, систем баз даних в закладах освіти; безоплатного проживання в гуртожитку; інших заходів, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Порядок та умови надання державної цільової підтримки для здобуття професійної, фахової передвищої та вищої освіти зазначеним категоріям громадян визначаються Кабінетом Міністрів України.

Власне, врегульований перелік не встановлює безумовного обов`язку для закладів освіти забезпечити ветеранам війни повну або часткову оплату навчання за рахунок коштів державного або місцевого бюджетів, натомість визначає право такої категорії осіб на отримання певних категорій пільг із зазначеного переліку.

Як зазначалось судом вище, Порядок та умови надання державної цільової підтримки для здобуття професійної, фахової передвищої та вищої освіти зазначеним категоріям громадян визначаються Кабінетом Міністрів України. Так, 23.11.2016 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №975, яка затверджує Порядок та умови надання державної цільової підтримки деяким категоріям громадян для здобуття професійної, фахової передвищої та вищої освіти. Серед іншого, пунктом 3 Порядку встановлено, що особа, яка належить до однієї із зазначених у пункті 1 цих Порядку та умов категорій громадян, яка навчалася за державним (регіональним) замовленням у державному (комунальному) закладі фахової передвищої та вищої освіти відповідно до умов, визначених цими Порядком та умовами, і не завершила навчання за певним рівнем фахової передвищої та вищої освіти і яка бажає повторно здобути фахову вищу освіту в державному (комунальному) закладі фахової передвищої та вищої освіти за тим самим рівнем вищої освіти за державним (регіональним) замовленням, має право на отримання пільг та гарантій, визначених цими Порядком та умовами, у разі відшкодування коштів державного або відповідного місцевого бюджету згідно з Порядком відшкодування коштів державного або місцевого бюджету, витрачених на оплату послуг з підготовки фахівців, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2015 р. № 658.

Судовим розглядом встановлено, що у даному публічно-правовому спорі, що виник між сторонами, не йдеться про бажання відповідача повторного здобуття освіти учасником бойових дій. Насамперед правова сутність спору лежить в площині невідшкодування колишнім здобувачем освіти до Державного бюджету України коштів, витрачених на його навчання та невиконання такою особою встановленої освітньої програми, згідно укладеного із суб`єктом владних повноважень контракту про проходження військової служби (навчання) у Національній Гвардії України курсантами Національної академії Національної Гвардії України. В цьому контексті рапорт про забезпечення відповідача пільгами, на виконання Закону №3551-ХІІ та постанови Кабінету Міністрів України №975 розцінюється судом як бажання відповідача уникнути від взятих на себе зобов`язань за укладеним із позивачем контрактом.

Стосовно твердження відповідача про неознайомлення його із розрахунками щодо відшкодування суми заборгованості суд зазначає, що в матеріалах справи міститься заява-зобов`язання від 14.08.2025 року, заповнена і підписана відповідачем, в якій він висловлює ознайомлення та незгоду зі зведеним розрахунком фактичних видатків державного бюджету на утримання у вищому військовому навчальному закладі у розмірі 1176765,36 грн., а також попереджений, що у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, таке відшкодування здійснюватиметься в судовому порядку.

З урахуванням системного аналізу вищевикладених норм і приписів чинного законодавства, суд доходить висновків про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт: серія НОМЕР_1 , виданий Первомайським РВ ГУМВС України в Харківській області, РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Національної академії Національної гвардії України (реквізити для сплати: , р/р UA1015295, МФО 820172, ДКСУ м. Київ) суму заборгованості з відшкодування фактичних видатків, пов`язаних з його утриманням в Національної академії Національної гвардії України у період з 25.08.2022 по 14.08.2025 у розмірі 1 176 765,36 грн. (один мільйон сто сімдесят шість тисяч сімсот шістдесят п`ять гривень 36 копійок).

Стосовно вимоги стягнути з відповідача витрати на сплату судового збору, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України від 13.03.2014 року №876-VII "Про Національну гвардію України", Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначена для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадського порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.

Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 5 вказаного Закону, до складу Національної гвардії України, серед іншого, входять вищі військові навчальні заклади.

Приписи пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України визначають термін "суб`єкт владних повновжень" як орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі, на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Враховуючи, що відповідно до положень частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

З огляду на те, що у межах спірних правовідносин Національна академія Національної гвардії України діє у якості суб`єкта владних повноважень, що стягує з відповідача кошти, витрачені на його утримання за рахунок асигнувань державного бюджету, то судові витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії) і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Отже, решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, тому що не впливає на правильність розв`язання спору по суті.

З урахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оцінюючи наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні на предмет належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, як того вимагає процесуальне законодавство, проаналізувавши норми матеріального права, які належить застосувати до спірних правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

З урахуванням вимог частини 2 статті 139 КАС України, судовий збір з відповідача не стягується.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт: серія НОМЕР_1 , виданий Первомайським РВ ГУМВС України в Харківській області, РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Національної академії Національної гвардії України (реквізити для сплати: , р/р UA1015295, МФО 820172, ДКСУ м. Київ) суму заборгованості з відшкодування фактичних видатків, пов`язаних з його утриманням в Національної академії Національної гвардії України у період з 25.08.2022 по 14.08.2025 у розмірі 1 176 765,36 грн. (один мільйон сто сімдесят шість тисяч сімсот шістдесят п`ять гривень 36 копійок).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Повний текст рішення виготовлено та підписано 23.01.2026, з урахуванням наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Суддя Марина Лук`яненко