Справа № 520/1326/26
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2026-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні адміністративного позову

26 січня 2026 року № 520/1326/26

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Полях Н.А., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся представник позивача з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним і скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким призвано на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 , в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 , яким зараховано ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) в особі її командира прийняти рішення про звільнення від проходження військової служби ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) та виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Разом з тим, представником позивача було подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив:

- заборонити військовій частині НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) в особі її посадових осіб вчиняти будь-які дії щодо переміщення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) за межі військової частини НОМЕР_1 , його направлення, переведення, відрядження до будь-якої іншої військової частини/навчального центру, та/або до іншого місця несення військової служби до набрання законної сили рішення суду у справі №520/1326/26, за винятком направлення (переміщення) ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до закладів охорони здоров`я з метою його лікування, медичного обстеження чи проходження ним військово-лікарської комісії та його звільнення з військової служби;

- заборонити військовій частині НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) в особі її посадових осіб залучати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до виконання бойових завдань, несення бойового чергування, участі у бойових діях, виїздів у райони виконання бойових завдань, направляти його у райони проведення бойових операцій до набрання законної сили рішенням суду у справі № 520/1326/26.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник позивача зазначає, що під час проведення військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 , на його думку, було допущено порушення встановленої процедури медичного огляду.

Зокрема, заявник посилається на те, що скарги позивача щодо наявності у нього психічного захворювання не були відображені у картці обстеження та медичного огляду військово-лікарською комісією. Також зазначається, що під час медичного огляду позивачу не проводилися окремі лабораторні та інструментальні дослідження, передбачені Положенням про військово-лікарську експертизу.

Крім того, представник позивача вказує, що члени військово-лікарської комісії не ознайомилися з медичними записами щодо позивача в електронній системі охорони здоров`я, а також не витребували та не дослідили медичну документацію, зокрема амбулаторну карту хворого та виписки з медичних закладів, незважаючи на звернення позивача з відповідними проханнями.

У заяві також зазначено, що у картці обстеження та медичного огляду у графі «Психоневрологічний облік» було зроблено запис про відсутність такого обліку, хоча, за твердженням заявника, позивач з 2007 року перебуває під наглядом лікаря-психіатра у комунальному закладі охорони здоров`я з діагнозом шизофренія.

Представник позивача вважає, що огляд позивача лікарями, у тому числі лікарем-психіатром, мав формальний характер, без належного дослідження його психічного стану та медичної історії.

Заявник також зазначає, що наявне у позивача психічне захворювання, за його твердженням, унеможливлює безпечне проходження військової служби та може створювати загрозу як для самого позивача, так і для інших військовослужбовців у разі його залучення до виконання бойових завдань.

У зв`язку з наведеним представник позивача вказує, що подальше проходження позивачем військової служби та можливе його переміщення або залучення до виконання бойових завдань може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову, а також призвести до заподіяння шкоди його життю та здоров`ю, у зв`язку з чим просить суд застосувати заходи забезпечення позову.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та заяви про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Приписами ч.1 ст.151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено шляхом, зокрема, забороною відповідачу та іншим особам вчиняти певні дії, що стосуються предмету спору.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа або до якого має бути поданий позов, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду у разі задоволення позову; для задоволення судом заяви про забезпечення позову заявник має обґрунтувати необхідність задоволення такої заяви, подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову, а також довести, що незадоволення заяви призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених частиною другою статті 150 КАС України.

Передумовою для вжиття таких заходів, з урахуванням положень ч.2 ст.151 КАС України, є існування та встановлення судом обставин, визначених ч.2 ст.150 Кодексу.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Водночас, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Предметом спору у даній справі є наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким призвано на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в частині призову на військову службу під час мобілізації, а також наказ командира військової частини НОМЕР_1 , яким зараховано ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , в частині зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

За твердженням позивача, наявні підстави для забезпечення позову шляхом заборонити військовій частині НОМЕР_1 в особі її посадових осіб вчиняти будь-які дії щодо переміщення ОСОБА_1 за межі військової частини НОМЕР_1 , його направлення, переведення, відрядження до будь-якої іншої військової частини/навчального центру, та/або до іншого місця несення військової служби до набрання законної сили рішення суду у справі №520/1326/26, за винятком направлення (переміщення) ОСОБА_1 до закладів охорони здоров`я з метою його лікування, медичного обстеження чи проходження ним військово-лікарської комісії та його звільнення з військової служби, а також заборонити відповідачу залучати позивача до виконання бойових завдань, несення бойового чергування, участі у бойових діях, виїздів у райони виконання бойових завдань, направляти його у райони проведення бойових операцій до набрання законної сили рішенням суду у справі № 520/1326/26.

Вимоги поданої заяви позивач обґрунтовував тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист, поновлення порушених прав або інтересів позивача, що є передбаченою ч.2 ст.150 КАС України підставою для забезпечення позову.

Суд зазначає, що сама ж лише незгода позивача з діями або рішеннями суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Так, обраний позивачем захід забезпечення позову, фактично за своїм змістом є ухваленням рішення без розгляду справи по суті, водночас, зазначене не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Зі змісту поданої заяви про забезпечення позову, судом не встановлено, а позивачем не доведено існування жодної з обставин, передбачених ч. 2 ст. 150 КАСУ, за наявності яких суд може вжити заходи забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач у заяві.

При цьому, суд звертає увагу, що у даному випадку така обов`язкова умова для забезпечення адміністративного позову, як наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваних наказів відповідача може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що в заяві про забезпечення адміністративного позову не наведено конкретних обґрунтувань порушення прав позивача із обов`язковим підтвердженням цього відповідними доказами, а також посилання на явну протиправність дій відповідача, які можуть бути встановлені лише під час розгляду справи по суті, що є безумовною підставою для відмови у застосуванні попереднього судового захисту у вигляді забезпечення позову.

Суд зазначає, що передумовою вжиття заходів забезпечення позову, є необхідність встановлення судом їх співмірності із заявленими позовними вимогами, а також, врахування наслідків вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Разом з тим, незгода позивача із наказами відповідача, не є безумовною підставою для вжиття заходів забезпечення позову, адже забезпечення позову не може підміняти собою вирішення спору по суті.

Посилання позивача на ймовірну загрозу ускладнення ефективного захисту та поновлення порушених прав, не може бути єдиною підставою для забезпечення позову, оскільки, у разі вирішення спору на користь позивача по суті, застосовуються відповідні правові механізми, спрямовані на відновлення попереднього становища та виконання вимог законодавства.

У межах розгляду даної заяви, судом не може даватись оцінка правомірності або протиправності оскаржуваних наказів відповідача, оскільки встановлення очевидності ознак їх протиправності без розгляду справи по суті, є неприпустимим, адже саме під час розгляду спору по суті, учасниками справи надаються відповідні докази на підтвердження своєї правової позиції, забезпечується принципи змагальності та рівності учасників справи.

Суд не вбачає достатніх підстав, які б вказували на необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб та даних, які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, захист яких стане взагалі неможливим без вжиття таких заходів, або ж для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" та постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2 "Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2, застосування судом таких заходів забезпечення, які за змістом є ухваленням рішення без розгляду справи по суті, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Забезпеченням позову у такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, що є неприпустимим.

Судом враховується правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року по справі №826/13306/18, згідно якої суд зазначає, що обґрунтовуючи клопотання про забезпечення позову щодо "очевидності" ознак протиправної бездіяльності відповідача та порушення прав позивача, то попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх "якість": вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваної бездіяльності поза обґрунтованим сумнівом. Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів, повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими ч. 2 ст. 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення. Твердження про "очевидність" порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Оцінюючи доводи заявника, суд виходить з того, що обґрунтування заяви про забезпечення позову фактично зводиться до тверджень про порушення процедури проведення медичного огляду ВЛК та, як наслідок, неправомірність призову і подальшого зарахування позивача до списків особового складу військової частини.

Суд зазначає, що такі доводи стосуються предмета доказування у справі та потребують встановлення фактичних обставин, дослідження та оцінки доказів, із дотриманням принципів змагальності та рівності сторін.

В межах розгляду заяви про забезпечення позову суд не наділений повноваженнями підміняти розгляд справи по суті попереднім встановленням протиправності оскаржуваних наказів.

Суд також враховує, що заявлені заходи забезпечення позову за своїм змістом спрямовані на фактичну заборону реалізації управлінських рішень командування військової частини щодо проходження служби позивачем, його залучення до виконання завдань, тобто на істотне обмеження дискреційних повноважень органів військового управління до ухвалення рішення у справі.

За таких обставин заявлені заходи виходять за межі завдання забезпечення позову як тимчасового збереження можливості реального виконання судового рішення, що є неприпустимим.

Крім того, заявником не наведено та не підтверджено належними і допустимими доказами існування реальної, безпосередньої та неминучої загрози того, що до вирішення спору по суті станеться таке переміщення або направлення позивача, або такі дії щодо нього, які об`єктивно унеможливлять чи істотно ускладнять виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Самі лише припущення про можливість направлення чи залучення до виконання певних завдань, без наведення конкретних обставин та доказів їхньої невідворотності, не утворюють підстав, передбачених частиною другою статті 150 КАС України.

Суд також бере до уваги вимоги частини другої статті 151 КАС України щодо співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами та необхідності дотримання балансу приватного і публічного інтересів.

Виходячи з завдання адміністративного судочинства та цілей, які спрямовані на вжиття заходів забезпечення позову, суд приходить до висновку, що у заяві про забезпечення позову позивачем не наведено беззаперечних доводів, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду, чи ефективний захист та поновлення порушених, оспорюваних прав, а також інтересів позивача, за захистом яких він звернувся; або є очевидними ознаки протиправності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, такими діями або бездіяльністю.

Зазначені в заяві про забезпечення позову обставини можуть бути встановлені виключно в ході судового розгляду адміністративної справи по суті при перевірці правомірності оскаржуваних вимог.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись приписами ст. ст. 90, 150, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Суддя Н.А. Полях