Справа № 610/3435/25
Суддя: Стригуненко В. М.
Дата ухвалення: 2026-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

№ 610/3435/25

№ 2-а/610/37/2026

21 січня 2026 року

Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

судді: Стригуненка В.М.

за участю

секретаря: Ворони І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балаклія Ізюмського району Харківської області за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, Головного управління Національної поліції в Харківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в:

Позивач просить скасувати постанову серії ЕНА № 5586740 від 27.08.2025 про накладення на нього адміністративного стягнення, як незаконну та необґрунтовану та таку, що винесена з порушенням норм чинного законодавства.

Зазначає, що 27.08.2025 поліцейським складено оскаржувану постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП та накладено штраф у розмірі 510 грн. Його обвинуватили у тому, що він нібито керував автомобілем, обладнаним засобами пасивної безпеки, будучи непристебнутим ременем безпеки. Однак викладене у постанові не відповідає дійсності. Так, дійсно він у вказаний у постанові час і місці керував своїм автомобілем, а коли побачив, що за ним рухається поліцейський автомобіль з увімкненими спеціальними світловими пристроями, зупинився біля правого краю проїжджої частини, до нього одразу підійшли двоє поліцейських. Він був пристебнутий ременем безпеки, хоча працівники поліції йому говорили, що бачили, як він керував автомобілем, не використовуючи ремені безпеки. Після цього йому повідомили, що його буде притягнуто до адміністративної відповідальності та на вимогу поліцейського він надав своє посвідчення водія. При цьому на його вимогу поліцейський спочатку не надавав йому доказів вчинення ним інкримінованого адміністративного правопорушення, а потім показав відео, на якому було видно автомобіль, схожий на його, який рухається по проїжджій частині. Проте на даному відео не було видно порушення водієм ПДР. Він в усній формі заперечував вчинення інкримінованого адміністративного правопорушення, тому поліцейські повинні були скласти протокол у відповідності до ст. 256 КУпАП з можливістю надати пояснення по справі. Вважає, що оскаржувана постанова була винесена з порушенням установленого порядку накладення адміністративних стягнень, без дослідження усіх обставин справи, не враховуючи його пояснення та заперечення, ґрунтується на неповному та необ`єктивному розгляді справи за відсутності належних та допустимих доказів (а.с. 2-5).

02.10.2025 відповідач ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області надав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на те, що встановивши факт адміністративного правопорушення, поліцейським було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача. Винесення оскаржуваної постанови відповідало вимогам закону та посадової інструкції інспектора і було спрямоване на дотримання безпеки дорожнього руху. Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення, зокрема, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП, без складання відповідного протоколу. Відеозаписами з портативного відеореєстратора поліцейського вбачається, що під час фіксації та розгляду справи були дотриманні всі передбачені законодавством вимоги, у тому числі, щодо належного інформування особи, забезпечення її процесуальних прав, а також об`єктивно та неупереджено. Позивачу було повідомлено про причину зупинки, роз`яснено його процесуальні права та надано можливість висловити свою позицію. Зміст постанови відповідає вимогам ст. 283 КУпАП (а.с. 17-25).

Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 13.11.2025 було залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Головне управління Національної поліції в Харківській області (а.с. 53-54).

25.11.2025 представник відповідача Головного управління Національної поліції в Харківській області надала відзив на позовну заяву, аналогічний попередньому відзиву іншого відповідача, у якому просила у задоволенні позову відмовити повністю (а.с. 62-66).

Позивач просив розглянути справу за його відсутності, позов підтримав (а.с. 80).

Відповідачі просили розглянути справу без участі їхніх представників (а.с. 24, 66).

Судом встановлені обставини і визначені відповідні до них правовідносини.

Як убачається з наявних у розпорядженні суду матеріалів, за постановою поліцейського ВП № 1 (м. Балаклія) Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області Левченка Дмитра Віталійовича серії ЕНА № 5586740 від 27 серпня 2025 року на ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 121 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень за те, що він: «27.08.2025 о 18.33 год в м. Балаклія, вул. Молодіжна водій ОСОБА_1 керував ТЗ ВАЗ 21043 номерний знак НОМЕР_1 , обладнаним засобами пасивної безпеки, та був непристебнутий ременем безпеки, чим порушив вимоги п. 2.3 "в" ПДР порушення правил користування ременями безпеки» (а.с. 6, 31-32, 79).

Постанова була складена в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, в якій позивач розписався та поставив дату 27.08.2025.

Відповідно до статті 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі по тексту ПДР; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Правила дорожнього руху відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України (п. 1.1 ПДР). Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими (п. 1.3 ПДР).

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків (п. 1.5 ПДР).

Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила (п. 1.4 ПДР).

Відповідно до пункту 1.9. ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною 5 статті 121 КУпАП передбачено відповідальність, зокрема, за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП відбулося через порушення ним п. 2.3 "в" ПДР.

Пунктом 2.3 "в" Правил дорожнього руху передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.

Вказані правові висновки наведено у постанові Верховного Суду від 12.06.2020 у справі № 415/123/17.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пунктом 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 визначено, що в разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (далі - Інструкція № 1395).

Згідно з п. 9-10 розділу ІІІ Інструкції № 1395, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції № 1395, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема частиною 5 статті 121 КУпАП.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення, зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Положеннями ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію" надано право поліції застосовувати такі превентивні заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Водночас, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

В оскаржуваній постанові згідно з вимогами ч. 3 ст. 283 КУпАП міститься посилання на засоби, якими було здійснено фіксування правопорушення, а саме у п. 7 зазначено, що до постанови додається відеозапис № /83.

Згідно зі ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 75 КАС України).

Відповідачем ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області на CD-R диску надано відеозаписи з портативного нагрудного відеореєстратора TECSAR BDC-43-GWCР, інвентарний № /83, що відповідно до пункту 7 оскаржуваної постанови додається до оскаржуваної постанови, тому в розумінні ст. 251 КУпАП є належними доказами у цій справі.

Із наданих відеозаписів встановлено, що 27.08.2025 о 18.32 год поліцейські обганяють автомобіль та зупиняють його. При обгоні видно, що ремінь безпеки проходить через плече водія. Проте не убачається, чи він пристебнутий чи просто накинутий. Поліцейський підійшов до автомобіля, представився, повідомив про причину зупинки та про здійснення відеофіксації. Коли водій виходив з автомобіля, то ремінь безпеки не відстебнув, а просто зняв з себе. Вчинення інкримінованого адміністративного правопорушення водій заперечував, на вимогу поліцейського надав посвідчення водія на ОСОБА_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Йому одразу було повідомлено про складання та складено оскаржувану постанову, яку було йому оголошено та роз`яснено право на її оскарження та строки сплати штрафу. Водієві не були роз`яснені права мати адвоката, надавати пояснення (ст. 268 КУпАП). На вимогу позивача відео, як доказ, на якому було б зафіксовано вчинення ним інкримінованого адміністративного правопорушення, йому не показали, пояснюючи це тим, що у них ведеться безперервна відеофіксація. ОСОБА_1 отримав копію оскаржуваної постанови.

Для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП за інкриміноване порушення ПДР він повинен був порушити правила користування ременем безпеки, зокрема, бути не пристебнутим ременем безпеки саме під час руху транспортного засобу.

Однак надані відповідачем відеозаписи беззаперечно не підтверджують того, що позивач під час руху автомобіля не був пристебнутий ременем безпеки.

Інших доказів порушення позивачем п. 2.3 "в" ПДР, а саме керування транспортним засобом без пристебнутого ременя безпеки, суду не надано.

Також з постанови не убачається, що позивач під час її складання визнавав вчинення правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Отже, із наявних у суду матеріалів не убачається сукупності доказів: пояснень свідків, матеріалів фото- і кінозйомки або відеозапису, тощо, передбачених ст. 251 КУпАП України, які б засвідчили факт вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення.

Суд звертає увагу на те, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічна позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 (№ К/9901/15804/18).

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, відповідачем не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР.

Як встановлено статтею 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Пунктом 9 розділу ІІІ Інструкції № 1395 встановлено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Судом, з наявних в матеріалах справи відеозаписів з портативного нагрудного відеореєстратора поліцейського встановлено, що безпосередньо після здійснення зупинки транспортного засобу позивача працівник поліції представився та повідомив, що причиною зупинки транспортного засобу було здійснення позивачем керування автомобілем, обладнаним засобами пасивної безпеки (ременем безпеки), будучи не пристебнутим паском безпеки.

Разом з тим, доказів ознайомлення позивача з його правами та обов`язками та роз`яснення права на захист при розгляді справи, відповідачем не надано, хоча в оскаржуваній постанові в графі про їх роз`яснення позивач поставив свій підпис.

Відтак, наявні підстави вважати, що працівником поліції без проведення розгляду справи з дотриманням встановленої законодавством процедури, зокрема, без роз`яснення ОСОБА_1 його прав та обов`язків, заслуховування особи, яка бере участь у розгляді справи, дослідження доказів і вирішення клопотань, було одразу винесено оскаржувану постанову.

Суд констатує, що встановлена протиправність здійсненого поліцейським розгляду справи внаслідок порушення процедури її проведення є достатньою та самостійною підставою для скасування прийнятої за результатами її проведення постанови.

Аналогічні висновки викладено Верховним Судом у постановах від 18 лютого 2020 року в справі № 524/9827/16-а та від 26 травня 2020 року в справі № 640/16220/16-а.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Оскільки відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, на яких в даному випадку покладено обов`язок доказування правомірності свого рішення, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження передбачених ст. 9 КУпАП обставин, то суд вважає недоведеним факт скоєння позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення, тому постанова винесена необґрунтовано, без дотриманням вимог КУпАП, що є підставою для її скасування.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний скасовує рішення суб`єкта владних повноважень і закриває справу про адміністративне правопорушення.

Розподіл судових витрат по справі, а саме сплаченого судового збору, здійснити відповідно до ст. 139 КАС України, поклавши їх на відповідача Головне управління національної поліції в Харківській області.

На підставі викладеного, керуючись ст. 9, 10, 77, 139, 241-246, 286 КАС України,

у х в а л и в:

1)Позов задовольнити повністю.

2)Скасувати постанову поліцейського ВП № 1 (м. Балаклія) Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області Левченка Дмитра Віталійовича серії ЕНА № 5586740 від 27 серпня 2025 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу 510 гривень за ч. 5 ст. 121 КУпАП.

3)Закрити справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 121 КУпАП.

4)Стягнути з Головного управління національної поліції в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 .

Відповідач: ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, місцезнаходження: 64207, Харківська область, Ізюмський район, м. Балаклія, вул. Захисників України, буд. 33.

Відповідач: Головне управління національної поліції в Харківській області, місцезнаходження: 61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, буд. 13, .

Суддя Стригуненко В.М.