Справа № 560/1705/23
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2026-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року

м. Київ

справа № 560/1705/23

адміністративне провадження № К/990/9305/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Чиркіна С.М.,

суддів: Берназюка Я.О., Шарапи В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.06.2023 (головуючий суддя Фелонюк Д.Л.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2023 (головуючий суддя Сушко О.О., судді: Гонтарук В.М., Матохнюк Д.Б.) у справі № 560/1705/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області Крупи Олександра Володимировича про визнання дій та бездіяльності протиправними, визнання незаконною й протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

У 2023 році ОСОБА_1 звернулася до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі - ГУ ПФУ в Хмельницькій області), начальника ГУ ПФУ в Хмельницькій області Крупи О.В., в якому просила:

- визнати дії та бездіяльність ГУ ПФУ в Хмельницькій області, начальника цього управління Крупи О.В. протиправними щодо несвоєчасного надання відповіді на інформаційний запит позивача від 13.11.2022 та фальсифікації дати відповіді 18.11.2022, що надіслана ГУ ПФУ в Хмельницькій області позивачці «Укрпоштою» на поштову адресу 21.11.2022, а також надання неповної відповіді на зазначений запит;

- визнати незаконною й протиправною, такою, що порушує норму частини третьої статті 42 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), відмову ГУ ПФУ в Хмельницькій області з висновком про відсутність підстав для встановлення позивачці виплати 300 грн як особі, що станом на 01.10.2022 виповнилось понад 73 роки;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Хмельницькій області на підставі частини третьої статті 42 Закону 1058-ІV нарахувати з 01.10.2022 і виплачувати позивачці щомісячну виплату 300 грн як особі, що станом на 01.10.2022 виповнилось понад 73 роки;

- зобов`язати відповідачів згідно зі статтею 56 Конституції України відшкодувати заподіяну позивачці моральну шкоду, у рівних пропорціях, яку вона оцінює у розмірі 1 500 000 (один мільйон п`ятсот тисяч) грн, заподіяну позивачці протиправними діями та бездіяльністю, грубими порушеннями прав позивачки на своєчасне отримання інформації, її неповнотою та позбавлення позивачки виплати 300 грн шляхом дискримінації прав позивачки як особи, що станом на 01.10.2022 виповнилось понад 73 роки.

У підготовчому засіданні, призначеному на 27.04.2023, залучено в якості другого відповідача начальника ГУ ПФУ в Хмельницькій області Крупу О.В.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.06.2023, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2023, у задоволенні позову відмовлено.

11.03.2024 на адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга позивачки на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.06.2023 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2023.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Верховного Суду від 01.04.2024 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.06.2023 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2023 у справі № 560/1705/23 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Хмельницькій області, начальника ГУ ПФУ в Хмельницькій області Крупи О.В. про визнання дій та бездіяльності протиправними, визнання незаконною й протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії та витребувано справу з Хмельницького окружного адміністративного суду.

Ухвалою Верховного Суду від 21.01.2026 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позов обґрунтований тим, що порушено право позивачки на отримання доплати у розмірі 300 грн, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 15.09.2021 № 963 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб у 2022 році та в подальшому» (далі - Постанова № 963). Також порушено право позивачки на своєчасний розгляд інформаційного запиту та надання на нього повної інформації. Вказані порушення спричинили моральну шкоду позивачці.

ГУ ПФУ в Хмельницькій області подало відзив на позов у якому зазначило, що інформаційний запит позивачки розглянуто з дотриманням норм законодавства. Оскільки розмір пенсійної виплати ОСОБА_1 з урахуванням надбавки за особливі заслуги перед Україною (10 683,32 грн) є більшим від розміру середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020 рік, з якої сплачені страхові внески та яка враховується для обчислення пенсії (10 340,35 грн), то відсутні підстави для виплати позивачці щомісячної компенсаційної виплати як особі, яка досягла 70-річного віку.

Враховуючи дотримання пенсійним органом норм законодавства, відсутні підстави для твердження про спричинення моральної шкоди позивачці.

У відповіді на відзив позивачка зазначає, що викладені у відзиві заперечення не спростовують наведених у позовній заяві обставин.

У доповненні до відповіді на відзив позивачка вказує, що відповідь на запит від 13.11.2022 надіслана відповідачем 21.11.2022, тобто, з порушенням строку на її надання.

Вважає безпідставними доводи пенсійного органу про те, що надсилання відомостей за запитом на електронну адресу порушить вимоги щодо конфіденційності інформації.

ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до ГУ ПФУ в Хмельницькій області з інформаційним запитом від 13.11.2022, в якому просила надати інформацію, а саме законодавче обґрунтування, чому ГУ ПФУ в Хмельницькій області позбавило її (особу 1949 р.н.) доплати, передбаченої Постановою № 963; яким законом ГУ ПФУ в Хмельницькій області керувалося вирішивши, що окрема пенсія за особливі заслуги - це додаткова пенсія за віком усупереч Закону України від 01.06.2000 № 1767-III «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною» (далі - Закон № 1767-III). Зазначений запит відповідачем отримано 14.11.2022.

Відповідач листом від 18.11.2022 № 2200-1911-8/73358 (надісланим 18.11.2022 на електронну адресу позивачки) із покликанням на пункт 4.10 Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.07.2015 № 13-1 (далі - Положення № 13-1), повідомив позивачку, що оскільки відповідь на запит носить конфіденційний характер, то вона направлена за поштовою адресою, зазначеною у відповідних документах пенсійної справи.

Також в листі від 18.11.2022 № 2200-1911-8/73359, який надісланий позивачці засобами поштового зв`язку 21.11.2022, відповідач зазначив про відсутність підстав для виплати позивачці щомісячної компенсаційної виплати як особі, яка досягла 70-річного віку.

Підставою для відмови зазначено те, що розмір пенсійної виплати позивачки з урахуванням надбавки за особливі заслуги перед Україною (10 683,32 грн., у тому числі 466,21 грн - пенсія за особливі заслуги перед Україною) є більшим від розміру середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020 рік, з якої сплачені страхові внески та яка враховується до обчислення пенсії (10 340,35 грн).

У відповіді міститься посилання на статтю 5 Закону № 1767-III, відповідно до якої пенсія за особливі заслуги встановлюється як надбавка до розміру пенсії, на яку має право особа.

Вважаючи свої права порушеними позивачка звернулась з позовом до суду.

V. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.06.2023, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2023, у задоволенні позову відмовлено.

За висновками судів попередніх інстанцій, враховуючи, що на запит позивачки від 13.11.2022 (13.11.2022 - неділя), який отриманий відповідачем 14.11.2022 (14.11.2022 - понеділок), відповідач надав відповідь листом від 18.11.2022 № 2200-1911-8/73359, який 21.11.2022 (21.11.2022 - понеділок) передано до відділу поштового зв`язку для надіслання рекомендованим повідомленням, то відповідач з дотриманням вимог Закону України від 13.01.2011 № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VI) розглянув запит позивачки від 13.11.2022.

Водночас твердження позивачки про неповноту інформації, є безпідставним, оскільки лист від 18.11.2022 № 2200-1911-8/73359 містить запитувані відомості.

Також судами зауважено, що у запиті від 13.11.2022 позивачкою не було чітко зазначено спосіб повідомлення результатів розгляду звернення, а саме в електронній формі на електронну пошту.

Натомість у запиті зазначена і поштова, і електронна адреси. Зазначене свідчить про правомірність надіслання листа від 18.11.2022 № 2200-1911-8/73359 поштовим відправленням.

Стосовно вимоги скаржника в частині нарахування та виплати з 01.10.2022 щомісячної компенсаційної виплати у розмірі до 300 грн, визначеної Постановою № 963, судами попередніх інстанцій зазначено, що відповідна компенсаційна виплата не виплачується особам, у яких розмір щомісячної пенсійної виплати є більшим від розміру середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020 рік, з якої сплачено страхові внески та яка (який) враховується для обчислення пенсії.

Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди суди дійшли висновку про відсутність правових підстав для задоволення цієї позовної вимоги, оскільки моральна шкода підлягає відшкодуванню лише у тому випадку, коли її завдано фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень.

VІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

В обґрунтування касаційної скарги скаржниця посилається на те, що суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду, а саме від 09.06.2022 у справі № 520/2098/19, від 13.01.2021 у зразковій справі № 440/2722/20, від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17 та постановах Верховного Суду від 25.11.2022 у справі № 640/3868/18, від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19.

Так, за змістом наведених постанов обмеження виплати пенсії, нарахованої особі в порядку, передбаченому законом, не може бути встановлено постановою Кабінету Міністрів України.

Скаржниця наголосила, що юридична природа соціальних виплат, у тому числі пенсій, розглядається не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту «законних очікувань» (reasonable expectations) та принцип правової визначеності (legal certainty), що є невід`ємними елементами принципу правової держави та верховенства права.

Із покликанням на вимоги статті 7 КАС України та правові позиції Великої Палати Верховного Суду, сформовані в постановах від 09.06.2022 у справі № 520/2098/19 та від 13.01.2021 у зразковій справі № 440/2722/20, наголошує, що суд має вирішувати справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Скаржниця зазначає, що Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19).

Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17 зазначила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Посилання на всі ці постанови Верховного Суду як усталену практику містяться й у постанові суду касаційної інстанції від 25.11.2022 у справі № 640/3868/18, зі змісту якої власне і зроблено цитування наведених висновків скаржницею, незважаючи, як зауважує остання, на те, що у наведеній практиці Верховного Суду йдеться про інші постанови Кабінету Міністрів України та пенсійний закон, але імператив правозастосування тотожний - зменшення пенсійної виплати (будь-якої соціальної виплати) не може пенсійним органом (іншим органом влади) здійснюватись усупереч діючої норми закону.

Із покликанням на наведену практику, скаржниця стверджує, що відповідач протиправно застосував обмеження, встановлені Постановою № 963, до належної їй пенсійної виплати, яка була нарахована згідно із Законом № 1058-IV, з урахуванням норм Закону України від 08.07.2011 № 3668-VІ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі - Закон № 3668-VІ).

Позивачка стверджує, що постановою Кабінету Міністрів України не може скасовуватись норма законів, а у випадку з її позовом це частина третя статті 27 Закону № 1058-IV та стаття 2 Закону № 3668-VІ щодо обмеження розміру пенсійної виплати десятьма розмірами прожиткового мінімуму.

Отже, фактично позивачка оскаржує додаткове обмеження її пенсії, встановлені Постановою № 963, на рівні середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020 рік - 10 340,35 грн, з якої сплачено страхові внески та яка (який) враховується для обчислення пенсії.

На переконання скаржниці таке обмеження суперечить вимогам Законів № 1058-ІV, № 3668-VІ, адже пенсія вже обмежена частиною третьою статті 27 Закону № 1058-ІV в обсязі десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, що станом на 01.10.2022 становив 2 027 грн, тобто 20 270 грн, тоді як її пенсійна виплата становить трохи більше 12 000 грн. Стверджує, що відповідач позбавив її доплати в розмірі 300 грн усупереч норми частини третьої статті 27 Закону № 1058-ІV.

Наполягає позивачка і на порушенні судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема, нею було заявлено відвід судді-доповідачу Сьомого апеляційного адміністративного суду Сушку О.О. з тих підстав, що останнього суддею-доповідачем у цій справі визначено без авторозподілу, однак це було проігноровано суддями суду апеляційної інстанцій під час ухвалення оскаржуваної постанови.

Відповідачем подано відзив на касаційну скаргу, мотивований фактично тими ж підставами, з яких виходили суди попередніх інстанцій. Відповідач доводить, що оскільки розмір пенсійної виплати ОСОБА_1 з урахуванням надбавки за особливі заслуги перед Україною (10 683,32 грн) є більшим від розміру середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020 рік, з якої сплачені страхові внески та яка враховується для обчислення пенсії (10 340,35 грн), тому підстави для виплати позивачці щомісячної компенсаційної виплати як собі, яка досягла 70-річного віку, відсутні.

Інші учасники справи правом на подачу відзиву на касаційну скаргу не скористалися, хоча про відкриття касаційного провадження у справі були повідомлені належним чином, що підтверджується документально.

VІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального права у спірних правовідносинах й дотримання процесуальних норм, виходить з наступного.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами частини третьої статті 46 Конституції України визначено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

15.09.2021 Кабінетом Міністрів України з метою здійснення послідовних заходів щодо підтримки найбільш вразливих категорій осіб, які досягли відповідного віку та мають тривалий страховий стаж, і додаткового соціального захисту жінок в умовах підвищення пенсійного віку, прийнято Постанову № 963, пунктом 1 якої встановлено, що з 01.10.2022: особам у віці від 70 до 75 років, у яких розмір щомісячної пенсійної виплати з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації, щомісячної компенсації у разі втрати годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, є меншим від розміру середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020 рік, з якої сплачено страхові внески та яка (який) враховується для обчислення пенсії, виплачується у межах зазначеного розміру щомісячна компенсаційна виплата у розмірі до 300 грн.

Щомісячна компенсаційна виплата особам, які досягли віку 70 років після 01.10.2022, встановлюється і виплачується з дати досягнення ними зазначеного віку.

Починаючи з 2023 року розмір щомісячної компенсаційної виплати щороку з 1 березня підвищується на коефіцієнт збільшення, який визначається відповідно до абзаців другого і третього частини другої статті 42 Закону № 1058-IV за рішенням Кабінету Міністрів України з одночасним визначенням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої (якого) сплачено страхові внески, який враховується для обчислення пенсії. Кожен наступний перерахунок у зв`язку із збільшенням щомісячної компенсаційної виплати проводиться з урахуванням збільшеного у попередні роки розміру щомісячної компенсаційної виплати.

Отже, суди дійшли вірного висновку, що щомісячна компенсаційна виплата у розмірі до 300 грн особам у віці від 70 до 75 років з 01.10.2022, передбачена пунктом 1 Постанови № 963, не виплачується особам, у яких розмір щомісячної пенсійної виплати є більшим від розміру середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020 рік, з якої сплачено страхові внески та яка (який) враховується для обчислення пенсії.

Водночас за змістом цієї норми розмір пенсійної виплати для такого обрахунку включає надбавки (до яких відповідно до статті 5 Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною» належить пенсія за особливі заслуги), а також підвищення, додаткові пенсії, цільові грошові допомоги, суми індексації, щомісячні компенсації у разі втрати годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інші доплати до пенсії, встановлені законодавством.

Розмір середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка враховується для обчислення пенсії за 2020 рік, становить 10 340,35 грн.

Судами попередніх інстанцій установлено, що станом на 01.10.2022 розмір пенсії ОСОБА_1 становив 10 683,32 грн: 6 186,32 грн (середня заробітна плата в галузях економіки України за 2014-2016 роки 3 764,40 грн х 1,17 (з 01.03.2019) х 1,11 (з 01.05.2020) х 1,11 (з 01.03.2021) х 1,14 (з 01.03.2022)) х 4,27467 (індивідуальний коефіцієнт заробітної плати) = 26 444,48 грн (середньомісячна заробітна плата для обчислення пенсії) х 0,37333 (коефіцієнт страхового стажу) = 9 872,52 грн. (розмір пенсії за віком згідно зі статтею 27 Закону № 1058-IV) + 344,59 грн (доплата за 17 років понаднормативного стажу згідно зі статтею 28 Закону № 1058-IV, 2 027,00 грн х 17%) = 10 217,11 грн (загальний розмір пенсії за віком) + 466,22 грн (пенсія за особливі заслуги перед Україною, 2 027,00 х 23%).

За таких обставин, розмір пенсійної виплати позивачки станом на 01.10.2022 (10 683,32 грн) перевищує розмір середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020 рік (10 340,35 грн), а отже відповідачем правомірно з урахуванням умов, визначених пунктом 1 Постанови № 963, відмовлено ОСОБА_1 у відповідній компенсаційній виплаті.

Посилання скаржниці на обмеження розміру пенсійної виплати десятьма розмірами прожиткового мінімуму суд до уваги не приймає з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 27 Закону № 1058-IV максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Згідно зі статтею 2 Закону № 3668-VІ максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13.10.1995 «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Позивач наполягає на тому, що обмеження максимального розміру пенсії на законодавчому рівні встановлено саме частиною третьою статті 27 Закону № 1058-IV та статтею 2 Закону № 3668-VІ (десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність), що виключає обмеження останньої Постановою № 963 на рівні розміру середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020 рік.

Втім колегія суддів зауважує, що пункт 1 Постанови № 963 жодним чином не обмежує розмір пенсії, призначеної відповідно до статті 27 Закону № 1058-IV та лише встановлює умови відповідної компенсаційної виплати.

Водночас розмір та обмеження компенсаційної виплати встановлені одним підзаконним нормативно-правовим актом - Постановою № 963, що спростовує посилання позивачки на скасування у межах спірних правовідносин Постановою № 963 норм законів - частини третьої статті 27 Закону № 1058-IV та статті 2 Закону № 3668-VІ.

Щодо врахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду, а саме від 09.06.2022 у справі № 520/2098/19, від 13.01.2021 у зразковій справі № 440/2722/20, від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17 та постановах Верховного Суду від 25.11.2022 у справі № 640/3868/18, від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19, то колегія суддів звертає увагу на те, що такі висновки є нерелевантними до спірних правовідносин, оскільки прийняті за інших обставин у справі та іншого змісту правовідносин, адже жодна з наведених постанов не містить правових висновків щодо застосування положень пункту 1 Постанови № 963, правомірність відмови у компенсаційній виплаті відповідно до якого становить предмет розгляду цієї справи.

Стосовно посилання скаржниці на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права в частині незадоволення відводу судді-доповідачу Сьомого апеляційного адміністративного суду Сушку О.О. з тих підстав, що останнього суддею-доповідачем у цій справі визначено без авторозподілу, слід зазначити, що, як вбачається зі змісту постановленої у межах цієї справи ухвали суду апеляційної інстанції від 26.09.2023 та матеріалів справи в КП ДСС міститься протокол повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 04.09.2023.

Також, зазначений протокол міститься в електронній справі підсистеми «Електронний суд», та на вебсторінці «Судова влада України» в категорії «Стан розгляду справ» наявний «Звіт повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями» від 04.09.2023.

Власне саме тому відповідною ухвалою було відмовлено у задоволенні заявленого позивачкою відводу судді-доповідачу Сьомого апеляційного адміністративного суду Сушку О.О. з посиланням на те, що вимоги відповідної заяви ґрунтуються на особистих припущеннях заявника та є безпідставними.

Доказів протилежного заявником касаційної скарги не надано.

Суд ураховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29) і повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позовних вимог не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, що згідно зі статтею 350 КАС України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.06.2023 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2023 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена.

Судді Верховного Суду С.М. Чиркін

Я.О. Берназюк

В.М. Шарапа