Справа № 160/36619/25
Суддя: Ремез Катерина Ігорівна
Дата ухвалення: 2026-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ремез К.І.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
25.12.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, в якій позивач просить суд:
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що Головним управлінням ДПС у м. Києві було прийнято наказ від 13.06.2025 №4336-п «Про проведення фактичної перевірки» суб`єкта господарювання САЛОНУ КРАСИ «BACKSTAGE» і встановлена дата початку перевірки 29.07.2025. У період з 29.07.2025 по 07.08.2025 працівниками ДПС України ГУ ДПС у м. Києві була проведена фактична перевірка суб`єкта господарської діяльності САЛОНУ КРАСИ «BACKSTAGE», яка проводилася за адресою: м. Київ, Печерський район, вул. Євгена Коновальця, 34А. Мета проведення перевірки: перевірка порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин працівниками (найманими особами), дотримання вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки).
Згідно з Актом фактичної перевірки ГУ ДПС у м. Києві зазначило наступні порушення:
- п.1, п.2 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95 «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» із змінами та доповненнями;
- п.6, розділу ІІ Положення про проведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 №148;
- п.4 ст.24 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 №VIII (із змінами та доповненнями).
На підставі даного ППР на ФОП ОСОБА_1 було накладено штрафні санкції у розмірі 60 780 грн на підставі підпункту 54.3.3. пункту 54.3. пункту 54 Податкового кодексу України та п.1 ст. 17 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
ФОП ОСОБА_1 скористалася своїм правом на оскарження податкового повідомлення-рішення в адміністративному порядку, у зв`язку з чим подала скаргу на оскаржуване податкове повідомлення-рішення, 27.11.2025 ГУ ДПС у Дніпропетровській області надіслали представнику ФОП ОСОБА_1 адвокату, Сівоздраву А.А., рішення про результати розгляду скарги на податкове повідомлення-рішення.
Позивач вказує на відсутність правових підстав для проведення перевірки, оскільки наказ №4336-п від 13.06.2025 не містить жодної з підстав передбачених п.80.2, ст.80 ПК України.
Так, 15.08.2025 адвокатом Сівоздравом А.А. в інтересах ФОП ОСОБА_1 було подано повторний адвокатський запит до Головного управління ДПС у м. Києві з метою отримання інформації щодо підстав проведення фактичної податкової перевірки, яка мала місце 30.07.2025. У відповідь на адвокатський запит від 21.08.2025, ГУ ДПС у м. Києві повідомило, що підставою перевірки стали доповідні записки від 13.06.2025 № 1190/26-15-07-07-00-12 та від 11.06.2025 № 1171/26-15-07-07-03-09 щодо можливих фактів порушення порядку проведення розрахунків та вжиття заходів контролю до платників податків, а також «письмові звернення покупців». Зазначені «письмові звернення покупців» не були додані до відповіді на адвокатський запит.
Також посадовими особами ДПС було порушено порядок проведення фактичної перевірки, оскільки не було видано наказу на проведення перевірки саме щодо ФОП ОСОБА_1 .
Позивач вказує, що відсутні належні докази для обґрунтування ППР, оскільки на підтвердження придбання подарункових сертифікатів представниками ДПС не надано доказів фактичного здійснення готівкового розрахунку передбачені Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг". Доказів укладання договорів купівлі-продажу подарункових сертифікатів в електронній формі у порядку, передбаченому положеннями статті 11 Закону України "Про електронну комерцію", з використанням сторонами договору електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" або електронного підпису одноразовим ідентифікатором, також не додано до акту. Натомість ФОП ОСОБА_1 , не встигла провести розрахункову операцію з реалізації 12 подарункових сертифікатів, коли особа, представившись представником ДПС, повідомила про нібито вчинення суб`єктом господарювання порушення. Представниками ДПС не надано жодних доказів, що оплата за сертифікати взагалі мала місце - немає жодних належних та допустимих доказів проведення розрахунку, як того вимагає ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Положення НБУ № 148. Крім того, слід зазначити, що станом на момент складання акту, ФОП ОСОБА_1 не здійснила фактичної реалізації сертифікатів, а отже, не завершила розрахункову операцію, яка і є підставою для застосування РРО згідно з чинним законодавством.
Щодо доведеності вчинення податкового правопорушення, позивач вказує, що контролюючим органом ніяким чином не доведено, що платник податків (ФОП ОСОБА_1 ) удавано, цілеспрямовано створила умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених ПК України та іншим законодавством.
Позивач вказує, що об`єктом операції були подарункові сертифікати, які, згідно з чинним законодавством та правозастосовною практикою, не є ні товаром, ні послугою, а розглядаються як документ, що надає покупцю право на отримання товару або послуги у майбутньому. Відповідно, укладання угоди щодо подарункових сертифікатів не є фактичним продажем товару чи наданням послуги, і не тягне за собою обов`язку дотримання готівкового ліміту, передбаченого п. 6 Положення № 148. За наявними обставинами реалізація сертифікатів ФОП ОСОБА_1 фактично не відбулася. Тобто, ані передача сертифікатів покупцю, ані розрахунок не були завершені. Отже, відсутній сам факт розрахункової операції, що виключає можливість кваліфікації будь-якого порушення. Факт здійснення готівкової розрахункової операції відсутній, так само як і правові підстави для застосування ліміту в 50 000 гривень, встановленого пунктом 6 розділу ІІ Положення № 148.
Враховуючи наведені вище обставини, податкове повідомлення-рішення винесене щодо ФОП ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню, внаслідок наявних процедурних порушень проведення фактичної податкової перевірки та відсутності належної доказової бази.
Також позивач просить стягнути з відповідача 100 000 (сто тисяч) грн 00 коп витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена справа розподілена судді К.І. Ремез.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.12.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).
В ході проведення фактичної перевірки встановлено наступні порушення: п.1, 2 статті 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі Закон №265/95-ВР), а саме: проведення розрахункової операції з продажу товару на загальну суму 60 780,00 грн без застосування РРО/ПРРО без видачі відповідного розрахункового документу (фіскального чеку).
У запиті наявна інформація про те, що документи, які відображені в запиті необхідно надати в термін до 10 год 04.08.2025 особисто посадовим особам які здійснюють перевірку.
13.01.2026 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач підтримала позицію, викладену у позові, та зазначила, що відповідач не надає жодних доказів, які б свідчили, що контрольно-розрахункова операція взагалі була здійснена, оскільки жодної фото/відеофіксації цього факту здійснено не було, жодних пояснень свідків, окрім пояснень працівника, долучено не було. Єдиним доказом, який нібито підтверджує порушення позивачем податкового законодавства України є складений акт фактичної перевірки та Х-звіт №98, долучений до акту. Щодо Х-звіту №98, то він спростовує проведення контрольно-розрахункової операції ФОП ОСОБА_1 . Так, в Х-звіті №98 чітко вказано, що останній чек був виданий 30.07.2025 о 16:00. У свою чергу, відповідно до акту фактичної перевірки представники ГУ ДПС у м. Києві почали податкову перевірку 30.07.2025 о 17:00.
Також позивач зазначає, що відповідно до абз.3 п.1 розділу ІІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків затвердженого наказом Мінфіну від 28.12.2015 №1204, після підписання податкове повідомлення рішення (крім податкових повідомлень-рішень за формами «Ф» та «МПЗФ») не пізніше наступного робочого дня надсилається (вручається) платнику податків. Відповідач виніс податкове повідомлення-рішення 03.09.2025. Тобто, відповідач мав направити податкове повідомлення-рішення 04.09.2025, що є наступним робочим днем. Проте, відповідач направив їх 19.09.2025, тобто через 15 календарних днів після їх винесення.
Позивач також звертає увагу суду на те, що ГУ ДПС у Дніпропетровській області не направило відзив усім учасникам справи.
Згідно положень статті 262 КАС України, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Головним управлінням ДПС у м. Києві на підставі наказу від 13.06.2025 №4336-п «Про проведення фактичної перевірки» суб`єкта господарювання САЛОНУ КРАСИ «BACKSTAGE» у період з 29.07.2025 по 07.08.2025 була проведена фактична перевірка суб`єкта господарської діяльності САЛОНУ КРАСИ «BACKSTAGE», яка проводилася за адресою: м. Київ, Печерський район, вул. Євгена Коновальця, 34А. Мета проведення перевірки: перевірка порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин працівниками (найманими особами), дотримання вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки).
Згідно з Актом фактичної перевірки ГУ ДПС у м. Києві зазначило наступні порушення, вчинені фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 :
- п.1, п.2 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95 «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» із змінами та доповненнями;
- п.6, розділу ІІ Положення про проведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 №148;
- п.4 ст.24 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 № VIII (із змінами та доповненнями).
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулася до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає про таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування та повернення в разі переплати, права та обов`язки платників податків, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (надалі - ПКУ).
Згідно з підпунктом 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 ПКУ контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до пункту 75.1 ст.75 ПКУ контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно із пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України (далі - ПК України) фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Порядок проведення фактичної перевірки врегульований статтею 80 ПК України.
Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (пункт 80.1 статті 80 ПК України).
Відповідно до пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.
Відповідно до п. 80.7. ст. 80 ПК України, фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.
Таким чином, приписи пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України містять дві підстави проведення перевірки.
Стаття 81 ПК України визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок
Відповідно до пп. 81.1. ст. 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Відтак у вказаній нормі визначено, що зазначається в наказі та направленні на перевірку.
В наказі про призначення фактичної перевірки зазначається зокрема найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета та підстави для проведення перевірки.
Судом встановлено, що наказ про проведення перевірки від 13.06.2025 № 4336-п не містить найменування позивачки.
Верховний Суд у своїй постанові від 04.03.2021 у справі №803/1171/17 дійшов висновку, згідно з яким відсутність можливості ідентифікувати суб`єкта підприємницької діяльності, який повинен бути інспектований, має наслідком скасування наказу про призначення такої перевірки.
У постанові від 08.09.2021 (справа №816/228/17) Велика Палата Верховного Суду сформулювала наступний правовий висновок: «у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.
Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.
Підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення».
Отже, головним критерієм, покладеним в основу визнання правових актів органу державної влади незаконними з процедурних підстав, є порушення адміністративних процедур, покликаних забезпечувати платникам податків реалізацію й захист їх прав.
Як вже було вказано вище, у наказі на проведення перевірки найменування та реквізити суб`єкта господарювання, щодо якого призначено контрольний захід, належать до обов`язкових.
Неможливість ідентифікації такого суб`єкта господарювання має наслідком незаконність наказу про проведення такої перевірки через допущення істотних недоліків при його оформленні, а, відповідно, і податкового повідомлення-рішення, прийнятого за наслідками такої перевірки.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 01.06.2022 року у справі № 520/7331/21.
Основним питанням, яке має вирішити суд у цій справі чи здійснювалася позивачкою реалізація товару без використання застосування РРО.
Судом встановлено, що відповідачем не надано суду доказів реалізації позивачкою 12 подарункових сертифікатів по ціні реалізації за сертифікат 5 000,00 грн та шампунь для волосся по ціні реалізації 780,00, оскільки відсутні опис наявних купюр і монет, що знаходились на місці проведення розрахунків, копії фотографій, мультимедійної інформації тощо, які б підтверджували зазначений факт. Твердження відповідача та посилання на докази правомірності своїх дій та рішень є поверхневими та мають загальний характер, що нівелює саму процедуру проведення фактичної перевірки платника податку.
Судом встановлено, що працівниками відповідача не вжито мінімально активних, достатніх та розумних заходів щодо фіксування належним чином реалізації позивачкою товарів без застосуванні РРО у такий спосіб, щоб у стороннього спостерігача не виникало сумнівів у законності та розумній, належній та достатній обґрунтованості дій працівників відповідача.
Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом №265/95-ВР. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.
За визначеннями, наведеними у статті 2 3акон №265/95, реєстратор розрахункових операцій - пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг), операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів та з приймання готівки для подальшого переказу. До реєстраторів розрахункових операцій відносяться: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, вбудований електронний контрольно-касовий реєстратор, комп`ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо; розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця; денний звіт - документ встановленої форми, створений у паперовій та/або електронній формі реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, що містить інформацію про денні підсумки розрахункових операцій, проведених з його застосуванням.
Отже, розрахункові операції проводяться у місці реалізації товарів (послуг) та доказом їх здійснення із застосуванням РРО є розрахунковий документ, а також денний звіт, який містить інформацію про денні розрахункові операції.
Пунктами 1, 2, 11 статті 3 Закону №265/95-ВР визначено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані:
- проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок. Використання програмних реєстраторів розрахункових операцій при оптовій та/або роздрібній торгівлі пальним забороняється;
- надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти);
- проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій для підакцизних товарів з використанням режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, найменування товарів, цін товарів та обліку їх кількості, а також із зазначенням цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку (серія та номер) при роздрібній торгівлі алкогольними напоями.
Фізичні особи - підприємці, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість, при продажу товарів (крім підакцизних товарів, технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, лікарських засобів, виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння) або наданні послуг мають право в розрахунковому документі зазначати назву товару (послуги) у вигляді, що відображає споживчі ознаки товару (послуги) та ідентифікує належність такого товару (послуги) до товарної групи чи послуги.
У випадку притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за невиконання обов`язку, встановленого пунктом 1 статті 3 Закону №265/95-ВР, перевірці підлягають обставини безпосереднього здійснення розрахункової операції, однак, її непроведення через РРО, та/або здійснення розрахункової операції на більшу суму, ніж проведено через РРО.
У випадку притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за невиконання обов`язку, встановленого пунктом 2 статті 3 Закону №265/95-ВР перевірці підлягають як обставини видачі/невидачі розрахункового документа, так і обставини відповідності такого вимогам щодо форми і змісту. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.02.2023 у справі №500/6845/21.
Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 06.03.2025 у справі №260/4202/24, у акті, складеному за наслідками перевірки, повинні фіксуватись лише ті порушення, які достеменно підтверджені доказами (документами, поясненнями тощо) у обсязі, що дозволяє беззаперечно стверджувати про виявлені факти. При цьому, такі докази не мають носити суперечливий характер, допускати неоднозначне тлумачення.
Суд зауважує, що позивачем надано повні, змістовні та логічні пояснення на підтвердження позовних вимог.
Доводи відповідача суд відхиляє, оскільки вони неконкретизовані, не містять зауважень щодо наданих позивачем пояснень та документів, та зводяться до цитування норм законодавства та вільного їх трактування.
Відтак, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню.
Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) і «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. В той же час, згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно положень частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з пунктами 1, 2 частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
З огляду на те, що позовні вимоги були задоволені в повному обсязі, судовий збір, сплачений позивачем за подачу адміністративного позову до суду, в розмірі 1211,20 грн підлягає стягненню з відповідачів за рахунок бюджетних асигнувань.
Докази понесення витрат на професійну правничу допомогу суду не надані, зазначене питання суд не вирішує.
Керуючись ст. 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.І. Ремез