Справа № 420/31325/25
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2026-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову відділу Державного нагляду (контролю) в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ 117134 від 22 квітня 2025 року в сумі 17 000,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач не є автомобільним перевізником у розумінні ЗУ Про автомобільний транспорт. Також, відсутні докази надання ФОП ОСОБА_1 пасажирських перевезень на договірних засадах за плату. Крім того, розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт був проведений з порушенням вимог Порядку проведення рейдових перевірок.

Ухвалою від 22.09.2025 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Від відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що 14.03.2025 посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті на підставі направлення на рейдову перевірку від 07.03.2025 № НР 000598 у м. Львів, пл. Двірцева, проводилась рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів та було зупинено транспортний засіб марки TOYOTA, державний номерний знак НОМЕР_1 , водій ОСОБА_2 , власником транспортного засобу, згідно наданого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 є позивач - ОСОБА_1 . Під час перевірки встановлено порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів автомобільним транспортом, а саме: встановлено порушення статті 39 Закону України Про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт - при здійсненні пасажирських перевезень легковим автомобілем на замовлення перевізник не забезпечив водія оформленим протоколом перевірки технічного стану до транспортного засобу TOYOTA, державний номерний знак НОМЕР_1 . Транспортний засіб не внесено у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осібпідприємців, як засіб провадження господарської діяльності ліцензіата. Зазначене порушення знайшло своє відображення в акті від 14.03.2025 № АР 091656. Водій транспортного засобу в поясненнях до акту написав: ознайомлений. Перевірка зафіксована на боді камеру посадової особи Укртрансбезпеки. При цьому, передумовою надання послуг перевезення пасажирів є одержання ліцензії на перевезення пасажирів транспортним засобом. За наявності вказаних документів суб`єкт господарювання є перевізником, який здійснює перевезення пасажирів у розумінні положень статті 29 Закону № 2344-III. Також, згідно з матеріалами справи повідомлення-запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та/або Кодексу України про адміністративні правопорушення від 03.04.2025 № 30381/35/24-25 (розгляд справи мав відбутись 22.04.2025) було направлено на адресу позивача, яка також була зазначена позивачем у позовній заяві, а саме: АДРЕСА_1 , рекомендованим поштовим відправленням № 532. Проте це запрошення повернулось на адресу відправника у зв`язку з неотриманням його Позивачем. Позивач повинен використовувати в повному обсязі наявні засоби та можливості для своєчасного отримання кореспонденції. Лише на позивача покладено обов`язок отримання цієї кореспонденції, а тому неотримання кореспонденції, яка направлялася відповідачем на офіційну адресу позивача, щодо вірності якої позивач не заперечує, не може бути розцінено як порушення прав позивача. Щодо твердження Позивача про відсутність доказів здійснення пасажирського перевезення, то такі твердження не відповідають дійсності, оскільки на відеозаписі перевірки зафіксовано, що водій таксі підтвердив здійснення перевезення пасажира, під час перевірки пасажирка вийшла з авто, забрала з багажника особисті речі та попрямувала далі. Позивач надавав послуги з перевезення вантажів без оформлення усіх документів, які передбачені для автомобільного перевізника статтею 39 Закону № 2344-III, а тому допустив порушення законодавства про автомобільний транспорт і до нього правомірно на підставі абзацу третього частини першої статті 60 Закону № 2344-III застосована санкція у вигляді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17000 грн.

Представником позивача до суду надано відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначила, що ФОП ОСОБА_1 має право на здійснення пасажирських перевезень, проте це не означає, що у всіх випадках і в даному конкретному, він виступав автомобільним перевізником: він не був за кермом автомобіля; він не власник автомобіля; право керування автомобілем марки Toyota Prius, реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 , який і був за кермом автомобіля під час складання акту, його дані вказані безпосередньо у акті; ОСОБА_2 не перебуває з позивачем в трудових відносинах; матеріали не містять жодних доказів, що Позивач 14.03.2025 року на автомобілі Toyota Prius реєстраційний номер НОМЕР_3 здійснював пасажирські перевезення на договірних засадах за плату. Те, що жінка вийшла з автомобіля не означає, що вона була саме пасажиром, яка замовляла перевезення і здійснила за це оплату, а тим паче, що перевізником був Позивач.

За приписами ч.5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відтак, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,

ВСТАНОВИВ:

14.03.2025 року на підставі Щотижневого графіку проведення рейдових перевірок Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області та направлення на перевірку №НР 000598 від 07.03.2025 року, співробітниками Відділу проводилась рейдова перевірка в м. Львів.

Посадовими особами Відділу зупинений транспортний засіб Toyota Prius, реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 .

Посадовими особами Укртрансбезпеки під час проведення перевірки встановлено, що власником транспортного засобу Toyota Prius, реєстраційний номер НОМЕР_3 є ОСОБА_1 .

Під час здійснення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом встановлено порушення: статті 39 Закону України Про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт - при здійсненні пасажирських перевезень легковим автомобілем на замовлення перевізник не забезпечив водія оформленим протоколом перевірки технічного стану до транспортного засобу TOYOTA, державний номерний знак НОМЕР_1 . Транспортний засіб не внесено у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осібпідприємців, як засіб провадження господарської діяльності ліцензіата.

За результатами перевірки складений акт від 14.03.2025 № АР 091656.

В акті від 14.03.2025 № АР 091656 міститься запис про те, що водій з актом ознайомлений, що підтверджується його підписом.

За результатом розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт Відділом державного нагляду (контролю) в Одеській області, з посиланням на акт від 14.03.2025 № АР 091656, прийнята постанова №ПШ 117134 від 22 квітня 2025 року про застосування до ФОП ОСОБА_1 адміністративно - господарського штрафу у розмірі 17 000,00 гривень.

Позивач, не погоджуючись з вказаною постановою, вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що даний позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 р. № 1567 затверджено Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) (далі - Порядок № 1567), який визначає процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Відповідно до пункту 4 Порядку №1567 рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

Згідно із пунктом 14 Порядку №1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Пунктом 15 Порядку №1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно:

- наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;

- додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону;

- додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) ( далі - Європейська угода);

- відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам;

- оснащення таксі справним таксометром;

- відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу;

- додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху;

- наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення;

- додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів;

- виконання приписів щодо усунення порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, винесених за результатами розгляду справ про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, які можливо перевірити під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі);

- виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Відповідно до п.20 Порядку №1567 виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

Згідно з п.21 Порядку №1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3 (акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом).

Відносини між автомобільними перевізниками, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України "Про автомобільний транспорт" від 5 квітня 2001 року № 2344-III (далі - Закон № 2344-ІІІ).

Статтею 1 Закону № 2344-ІІІ визначено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Відповідно до ч. 12 ст. 6 ЗУ «Про автомобільний транспорт» державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Згідно ст. 34 ЗУ «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Статтею 39 ЗУ «Про автомобільний транспорт» визначено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для нерегулярних пасажирських перевезень: для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.

Документи для фізичної особи, що здійснює перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення: для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із замовником послуги, інші документи, передбачені законодавством України; для водія легкового автомобіля - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, копія договору із замовником послуги, інші документи, передбачені законодавством України.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, згідно приписів абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення пасажирів підлягають саме перевізники.

Верховний Суд, проаналізувавши положення законодавства у постанові від 19 жовтня 2023 року у справі № 640/27759/21 зазначив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.

Верховний Суд зауважив, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

У постанові від 22.02.2023 у справі № 240/22448/20 за схожих обставин справи Верховний Суд зауважив на тому, що під час такого контролю можуть виникати ситуації, коли обсяг (перелік) наданих документів недостатній для встановлення всіх обставин, які мають значення для настання відповідальності. Але й адміністративно-господарський штраф (відповідно до статті 60 Закону № 2344-III) накладається не на місці габаритно-вагового контролю. Для цього призначається розгляд справи, під час якого посадова особа територіального органу Укртрансбезпеки має з`ясувати, зокрема, особу порушника, адже видається очевидним, що автомобільний перевізник не може встановлюватися на основі самих лише слів водія транспортного засобу, які зафіксовані в акті проведення перевірки (додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом).

Натомість, нові докази, які подають заінтересовані особи, зокрема до суду, який розглядає відповідний спір, після визначення контролюючим органом належного перевізника та його притягнення до адміністративної відповідальності мають оцінюватися, на думку Верховного Суду, із розумною критикою та із чітким застосуванням критеріїв належності, допустимості, достовірності та достатності таких нових доказів, а також їх взаємозв`язку із документами, які були надані контролюючому органу в момент перевірки.

За висновком Верховного Суду у справі № 640/27759/21 тільки такий підхід забезпечить дотримання принципу належного виконання учасниками спірних правовідносин вимог законодавства, яке регулює перевезення пасажирів та вантажів, та реалізацію принципу правової визначеності у спорах щодо встановлення дійсного автомобільного перевізника компетентним органом, який контролює дотримання державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.

У постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 240/22448/20 Верховний Суд зауважував на тому, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону № 2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозяться пасажири. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися).

Аналогічні висновки за схожих обставин справи викладені Верховним Судом у постановах від 23 серпня 2023 року у справі № 600/1407/22-а та від 12 жовтня 2023 року у справі № 280/3520/22.

З матеріалів справи вбачається, що посадовими особами Відділу зупинений транспортний засіб Toyota Prius, реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 , власником якого є ОСОБА_1 .

Під час здійснення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом встановлено порушення: статті 39 Закону України Про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт - при здійсненні пасажирських перевезень легковим автомобілем на замовлення перевізник не забезпечив водія оформленим протоколом перевірки технічного стану до транспортного засобу TOYOTA, державний номерний знак НОМЕР_1 . Транспортний засіб не внесено у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осібпідприємців, як засіб провадження господарської діяльності ліцензіата.

Разом з тим, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу TOYOTA НОМЕР_3 в графі власність зазначено - не є власником.

Тобто, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу TOYOTA НОМЕР_3 не є підтвердженням того, що позивач ОСОБА_1 є власником вказаного автомобіля.

Жодних доказів, які б вказували, що позивач ФОП ОСОБА_1 під час зупинки транспортного засобу TOYOTA НОМЕР_3 здійснював чи надавав послуги з перевезення пасажирів, відповідачем не надано.

Суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що водій таксі підтвердив здійснення перевезення пасажира, під час перевірки пасажирка вийшла з авто, забрала з багажника особисті речі та попрямувала далі, оскільки відповідно до ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" таксі - легковий автомобіль, обладнаний розпізнавальним ліхтарем оранжевого кольору, який встановлюється на даху автомобіля, діючим таксометром, сигнальним ліхтарем із зеленим та червоним світлом, розташованим у верхньому правому кутку лобового скла, і який має нанесені композиції з квадратів, розташованих у шаховому порядку на дверцятах автомобіля з лівого та правого боків, призначений для надання послуг з перевезення пасажирів та їхнього багажу в індивідуальному порядку; автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Однак, як встановлено із відеозапису проведення рейдової перевірки та фото копій транспортного засобу дані розпізнавальні знаки у водія були відсутні.

Крім того, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду квитанції або іншого документу, що засвідчує оплату послуг, зокрема ФОП ОСОБА_1 .

Відтак, матеріали справи не містять доказів того, що транспортний засіб марки TOYOTA НОМЕР_3 використовувався позивачем у його господарської діяльності, тобто позивач в розумінні вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» не є перевізником, а отже не є суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт в межах спірних правовідносин, як наслідок підстави для застосування до позивача адміністративно господарського штрафу, передбаченого ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" відсутні.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених вимог не спростовують. При цьому, згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява №4909/04, відповідно до п. 58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі"Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torijav.Spain) від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно приписів частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтями 72-76 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи викладене, оцінивши достовірність та достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, відповідно до свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням висновку суду про задоволення позову, наявні підстави для стягнення з відповідача - Державної служби України з безпеки на транспорті за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судового збору у розмірі 2422,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області (вул. Фізкультури, буд. 9, м. Київ, 03150, ) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову відділу Державного нагляду (контролю) в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ 117134 від 22 квітня 2025 року в сумі 17 000,00 гривень.

Стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Фізкультури, буд. 9, м. Київ, 03150, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Самойлюк Г.П.