Справа № 280/7274/25
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2026-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

23 січня 2026 року Справа № 280/7274/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Стрельнікової Н.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 13 від 17.06.2025 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «є» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 період роботи на посаді спортсмена-інструктора штатної команди національної збірної команди України з плавання з 01.03.2000 по 31.12.2000, з 01.01.2001 по 31.12.2001, з 01.03.2002 по 31.12.2002, з 01.01.2003 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 31.12.2004, з 01.01.2005 по 31.12.2005, з 01.01.2006 по 31.12.2006, з 01.02.2007 по 31.12.2007, з 01.02.2008 по 31.10.2008, з 01.11.2008 по 31.12.2008, з 01.01.2009 по 30.04.2009, з 01.05.2009 по 03.06.2009, з 01.07.2009 по 31.12.2009, з 01.01.2010 по 31.03.2010, з 01.04.2010 по 31.12.2010, та призначити ОСОБА_1 з 10.06.2025 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «є» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, відмовв в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 на підставі відсутнього необхідного стажу роботи, відповідно до рішення № 13 від 17.06.2025 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області є незаконною, прийнятою суто формально та необгрунтовано, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Зазначає, що загальний страховий стаж позивача складає понад 20 років та спеціальний стаж становить понад 6 років, отже ОСОБА_1 має право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «є» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІ1. Просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою судді від 20.08.2025 відкрито провадження у справі та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив та зазначив, що до спеціального стажу позивачу не зараховані періоди роботи: -згідно довідки №457/А-287/25/15 від 19.05.2025, оскільки надано копіюдо відки, яку неможливо ідентифікувати як оригінал та взяти до розрахунку. Сканкопія доданої до заяви довідки додається з якої вбачається що додана копія довідки а не оригінал. Відповідно до пункту 2.23 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного Фонду України від 25.11.2005 №22-1, документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. Просить відмовити в задволенні позовних вимог.

Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з частини 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, відповідно до вищевказаних приписів КАС України, суд розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Позивач звернувся до органів пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «є» статті 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення».

З огляду на приписи Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженим постановою Пенсійного Фонду України 25 листопада 2005 року за № 22-1, вищезазначена заява з урахуванням принципу екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 17.06.2025 №13 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «є» статті 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку із відсутність необхідного спеціального стажу. Зазначено, що заява про призначення пенсії подана через веб-портал. Зокрема, зазначено, що до спеціального стажу не зараховано пероіди роботи згідно довідки №457/А-287/25/15 від 19.05.2025, оскільки надано копію довідки, яку неможливо ідентифікувати як оригінал та взяти до уваги.

Не погоджуючись з такими діями відповідачів, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України встановлено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII).

Статтею 2 Закону № 1788-XII визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Відповідно до статті 51 Закону № 1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Згідно з пунктом «є» статті 55 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають спортсмени - заслужені майстри спорту, майстри спорту міжнародного класу - члени збірних команд при загальному стажі роботи не менше 25 років - у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Загальний страховий стаж ОСОБА_1 на момент звернення із заявою призначення пенсії становить 22 роки 10 місяців 11 днів, що підтверджено відповідачем в оскаржуваному рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 17.06.2025 №13.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон № 1058-ІV.

У межах спірних правовідносин відмовляючи у призначенні пенсії за вислугу років, відповідач виходив з того, що у відповідності до пункту 2-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у позивача відсутній стаж, набутий на посадах, передбачених п. «є» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Вказаний висновок відповідачем зроблений у зв`язку із тим, що довідку №457/А-287/25/15 від 19.05.2025 неможливо ідентифікувати як оригінал та взяти до уваги.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Зі змісту наведених норм слідує, що положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальним по відношенню до Закону України "Про пенсійне забезпечення", мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме: за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а та інших.

Постановою Держкомтруда СРСР від 20.06.1974 №162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (далі Інструкція №162).

Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Згідно з абзацами 2, 3 пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Абзацом 1 пункту 2.10 Інструкції №162 встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Згідно з пунктом 2.11 Інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні вимоги закріплені в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58).

Зміст викладених норм свідчить про те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб.

Таким чином, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Суд зауважує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому, працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Судом досліджено трудову книжку ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 виданої 28.12.1999, у якій наявні відповідні записи № 2-11. Із наведених записів можливо встановити періоди, протягом якого позивач перебував у трудових відносинах, місце роботи та посаду; відомості про переведення; підставу звільнення; документи (накази), на підставі яких здійснено записи у трудовій книжці.

Так на працівника не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та Іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення мене конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, в якій зазначено, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Таким чином, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Окрмі трудової книжки, позивачем до заяви про призначення пенсії за вислугу років була надана довідка №457/А-287/25/15 від 19.05.2025, яка видана Міністерством молоді та спорту України (Мінмолодьспорт).

З вказаної довідки вбачається, що ОСОБА_1 дійсно працювала за контрактом на посаді спортсмена-інструктора штатної команди національної збірної команди України з плавання з 01.03.2000 по 31.12.2000 (наказ від 29.03.2000 № 68-к/с), з 01.01.2001 по 31.12.2001 (наказ від 20.02.2001 № 38-к/с). з 01.03.2002 по 31.12.2002 (наказ від 12.03.2002 № 6-к/с), з 01.01.2003 по 31.12.2003 (наказ від 29.01.2003 № 4-к/с), з 01.01.2004 по 31.12.2004 (наказ від 30.12.2003 № 390-с), з 01.01.2005 по 31.12.2005 (наказ від 30.12.2004 № 356-с), з 01.01.2006 по 31.12.2006 (наказ від 30.12.2005 № 380-с), з 01.02.2007 по 31.12.2007 (наказ від 25.01.2007 № 71-с), з 01.02.2008 по 31.10.2008 (наказ від 31.01.2008 № 42-с), з 01.11.2008 по 31.12.2008 (наказ від 03.11.2008 № 440-с), з 01.01.2009 по 30.04.2009 (наказ від 31.12.2008 № 563-с), з 01.05.2009 по 03.06.2009 (наказ від 30.04.2009 № 82-с), з 01.07.2009 по 31.12.2009 (наказ від 30.06.2009 № 167-с), з 01.01.2010 по 31.03.2010 (наказ від 31.12.2009 № 422-с), з 01.04.2010 по 31.12.2010 (наказ від 31.03.2010 № 78-с), звільнена 31.12.2010 (наказ від 03.12.2010 № 353-с), у зв`язку із закінченням строку дії контракту, п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до листа Міністерства молоді та спорту України (Мінмолодьспорт) від 19.05.2025 позивач має звання «Заслужений майстер спорту України з плавання».

Проте, відповідач під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії не врахував довідку №457/А-287/25/15 від 19.05.2025, оскільки як зазначає відповідач: «неможливо ідентифікувати як оригінал та взяти до уваги».

Частиною 1 ст. 44 Закону №1058-IV передбачено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

За змістом частини третьої статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV унормовано Порядком №22-1.

Судом встановлено, що заява позивача про призначення пенсії разом з довідкою №457/А-287/25/15 від 19.05.2025 подані в електронній формі через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (надалі Порядок №22-1) до заяви, поданої в електронній формі через вебпортал або засобами Порталу Дія, додаються скановані копії оригіналів документів. На створені електронні копії заявник накладає електронний підпис, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.

Відтак, суд не приймає до уваги доводи відповідача про порушення позивачем процедури надання документів, зокрема, в частині ненадання оригіналу довідки №457/А-287/25/15 від 19.05.2025, яка видана Міністерством молоді та спорту України (Мінмолодьспорт).

Отже, відповідачем протиправно не враховано довідку №457/А-287/25/15 від 19.05.2025 при встановленні спеціального стажу позивача.

Щодо призначення пенсії суд зазначає наступне.

Так, 03.10.2017 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, яким з 11.10.2017 розділ XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV доповнено пунктом 2-1 наступного змісту: «особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з абзацами першим, другим пункту 16 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в редакції Закону №2148-VIII, передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Пунктом «є» статті 55 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, чинній до 01.04.2015) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають спортсмени - заслужені майстри спорту, майстри спорту міжнародного класу - члени збірних команд при загальному стажі роботи не менше 20 років - у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Однак, Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набув чинності з 01.04.2015 пункт «є» статті 55 Закону № 1788-ХІІ (далі - Закон № 213-VIII) було викладено в іншій редакції, згідно якої право на пенсію за вислугу років мають спортсмени - заслужені майстри спорту, майстри спорту міжнародного класу - члени збірних команд при загальному стажі роботи не менше 25 років - у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Надалі рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

Приймаючи вказане рішення, Конституційний Суд України виходив з того, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення певного віку (для працівників, зазначених у пунктах «е», «ж» статті 55 Закону № 1788-ХІІ - 55 років), нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України. Ці норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04.06.2019.

З огляду на вказане, з 04.06.2019 при призначенні пенсії за вислугою років відповідно до пункту «є» статті 55 Закону № 1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та Законом № 911-VIII.

Суд вважає за необхідне зазначити, що пункт «є» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції до внесення змін Законами №213 VIII від 02.03.2015 та №911-VIII від 24.12.2015) не встановлює обов`язку наявності мінімального спеціального стажу саме станом на 11.10.2017 для призначення пенсії за вислугу років.

Суд враховує те, що на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії її страховий стаж становив 22 роки 10 місяців 11 днів, що є більшим, ніж встановлений пунктом пункт «є» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції до внесення змін Законами №213 VIII від 02.03.2015 та №911-VIII від 24.12.2015) необхідний страховий стаж (20 років).

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1991 №583 затверджений Порядок призначення і виплати пенсій за вислугу років заслуженим майстрам спорту, майстрам спорту міжнародного класу членам збірних команд України (далі Порядок №583), пунктом 1 якого визначено, що пенсії за вислугу років призначаються спортсменам, які мають особливі заслуги перед фізкультурним рухом, - заслуженим майстрам спорту, майстрам спорту міжнародного класу при стажі роботи не менше 25 років і перебуванні в складі збірних команд України не менше 6 років незалежно від віку.

До стажу роботи зараховується перебування вказаних осіб у складі збірних команд України, а також інші види діяльності, передбачені Законом від 09.07.2003 № 1058-IV.

Стаж, який дає право на пенсію за вислугу років, обчислюється на підставі трудової книжки та інших документів, що підтверджують перебування в складі збірних команд України, а також у разі наявності звання заслуженого майстер спорту або майстра спорту міжнародного класу.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 583 пенсії за вислугу років призначаються в розмірах, установлених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для пенсій за віком.

Пенсії за вислугу років обчислюються із заробітної плати відповідно до порядку, визначеного Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (пункт 3 Порядку № 583).

Пенсії за вислугу років призначаються і виплачуються за умови вибуття вказаних осіб зі збірних команд України (пункт 4 Порядку № 583).

Судом установлено, що ОСОБА_1 має звання «Заслужений майстер спорту України з плавання», що підтверджується листом Міністерства молоді та спорту України (Мінмолодьспорт) від 19.05.2025.

Отже, матеріалами справи підтверджено перебування позивача у спірні періоди в складі збірних команд України (спеціальний стаж), загальна тривалість якого є більше 6 років та наявність у позивача страхового стажу більше 20 років.

При цьому суд зазначає, що передбачене у Порядку №583 право спортсменів на пенсію за вислугу років лише при стажі роботи не менше 25 років суперечить чинній нормі пункту "є" статті 55 Закону від 05.11.1991 № 1788-XII, внаслідок чого не підлягає застосуванню на підставі приписів частини третій статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України.

Тому, враховуючи, що позивач звернулася із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до пункту "є" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» 07.04.2025, тобто після прийняття рішення Конституційного суду України від 04.06.2019, внаслідок чого, відповідач повинен застосовувати положення пункту "є" статті 55 Закону №1788-XII в первісній редакції, яка визначає, що право на пенсію за вислугу років мають спортсмени - заслужені майстри спорту, майстри спорту міжнародного класу - члени збірних команд при загальному стажі роботи не менше 20 років, незалежно від віку.

З огляду на викладене, судом установлено, що позивач підтвердив своє право на призначення пенсії відповідно до пункту "є" статті 55 Закону № 1788-XII, оскільки станом на 11.10.2017 страховий стаж ОСОБА_1 з необхідних 20 років (згідно з рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019) був достатнім з огляду на рішення ГУ ПФУ в Харківській області № 13 від 17.06.2025, та спеціальний стаж є очовидно більшим ніж 6 років, у зв`язку із чим вказане рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Як зазначено в пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005, засіб захисту, що вимагається статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 04.10.2023 у справі № 446/1/22, що під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект щодо відновлення відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 227/3208/16-а.

Оскільки підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії було саме відсутність у позивача спеціального стажу, що є помилковим з огляду на наведене вище, суд дійшов висновку про відновлення порушених прав позивача саме шляхом зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до пункту «є» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з приписами частини першої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Отже, пенсія має бути призначена позивачу з дня звернення з відповідною заявою, а саме 10.06.2025.

Таким чином, задоволення позовних вимог у спосіб зобов`язання відповідача призначити пенсію за вислугу років є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Решта доводів та аргументів сторін, що наведена у заявах по суті справи, не потребує окремої оцінки суду, оскільки зроблених судом висновків не спростовують.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про передчасність висновку пенсійного органу про відмову в призначенні позивачу пенсії за вислугу років, тому позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, враховуючи вимоги статті 139 КАС України, судові витрати на оплату судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями ст. ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139,241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, Майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 поверх, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 17.06.2025 № 13 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до пункту «є» статті 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 період роботи на посаді спортсмена-інструктора штатної команди національної збірної команди України з плавання з 01.03.2000 по 31.12.2000, з 01.01.2001 по 31.12.2001, з 01.03.2002 по 31.12.2002, з 01.01.2003 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 31.12.2004, з 01.01.2005 по 31.12.2005, з 01.01.2006 по 31.12.2006, з 01.02.2007 по 31.12.2007, з 01.02.2008 по 31.10.2008, з 01.11.2008 по 31.12.2008, з 01.01.2009 по 30.04.2009, з 01.05.2009 по 03.06.2009, з 01.07.2009 по 31.12.2009, з 01.01.2010 по 31.03.2010, з 01.04.2010 по 31.12.2010, та призначити ОСОБА_1 з 10.06.2025 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «є» статті 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Стрельнікова