Справа № 160/28604/24
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2026-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року

м. Київ

справа № 160/28604/24

адміністративне провадження № К/990/10026/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Соколова В.М.,

суддів: Загороднюка А.Г., Єресько Л.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції адміністративну справу № 160/28604/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Культурний центр «Ассоль» до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Шевцова Ігоря Вікторовича про визнання протиправною та скасування постанови, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Культурний центр «Ассоль» на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року (суддя Врона О.В.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2025 року (головуючий суддя Ясенова - Т.І., судді: Головко О.В., Суховаров А.В.),

УСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю Культурний центр «Ассоль» (далі - ТОВ Культурний центр «Ассоль», позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Шевцова Ігоря Вікторовича (далі - приватний виконавець Шевцов І.В., відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця Шевцова І.В. про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_1 від 16 жовтня 2024 року з виконання наказу №904/3170/23 від 10 червня 2024 року Господарського суду Дніпропетровської області.

ІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження, керувався тим, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а повинен вирішуватися згідно з правилами підсудності, визначеними Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), оскільки виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, виданий господарським судом.

Таку позицію суду першої інстанції щодо вирішення питання юрисдикційності спору підтримав й Третій апеляційний адміністративний суд.

У постанові від 11 лютого 2025 року Другий апеляційний адміністративний суд вказав, що статтею 74 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) передбачено порядок оскарження сторонами, іншими учасниками та особами рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення саме до суду, який видав виконавчий документ. У цьому зв`язку суд апеляційної інстанції підкреслив, що позивач є боржником у ВП № НОМЕР_1, яке відкрито на підставі наказу Господарського суду Дніпропетровської області № 904/3170/23 від 10 червня 2024 року, що узгоджується з приписами частини першої статті 74 Закону № 1404-VIII.

На основі таких міркувань суд апеляційної інстанції погодився з ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року та залишив її без змін.

ІІІ. Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції. Позиція інших учасників справи

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ТОВ Культурний центр «Ассоль» звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою.

В обґрунтування вимог касаційної скарги зазначено, що ТОВ Культурний центр «Ассоль» не є стороною виконавчого провадження ВП НОМЕР_1 і не наділене процесуальним правом щодо оскарження постанови приватного виконавця Шевцова І.В. про відкриття виконавчого провадження від 16 жовтня 2024 року ВП НОМЕР_1 у порядку статті 339 ГПК України. Тож оскільки ГПК України не врегульовано порядок судового оскарження рішень виконавця особами, які не є сторонами виконавчого провадження, то оскарження спірної постанови відповідача можливе у порядку КАС України.

З огляду на вказані доводи, скаржник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі від 05 листопада 2024 року та постанову суду апеляційної інстанції від 11 лютого 2025 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою від 20 березня 2025 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

Відповідач відзив на касаційну скаргу не подав, що відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України не позбавляє суд касаційної інстанції можливості переглянути оскаржувані судові рішення.

Ухвалою від 21 січня 2026 року Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Соколова В.М. провів необхідні дії з підготовки справи до касаційного розгляду та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

IV. Позиція Верховного Суду

Касаційне провадження у справі відкрито з метою перевірки доводів касаційної скарги щодо неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при постановленні ухвали суду першої інстанції, яка залишена без змін постановою апеляційної інстанції, про відмову у відкритті провадження у справі.

Нагадаємо, що в оскаржуваних судових рішеннях суди обох інстанцій виснували, що даний спір не підлягає розгляду за правилами КАС України, а повинен вирішуватися за правилами ГПК України, позаяк оспорювана постанова приватного виконавця Шевцова І.В. винесена на підставі виконавчого документу в господарській справі.

Отже, в межах цього касаційного провадження Верховному Суду належить з`ясувати питання юрисдикційності спору.

Перевіривши доводи касаційної скарги в межах, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Частиною першою статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Отже, система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої статті 19 КАС України).

Нагадаємо, що позивач - ТОВ Культурний центр «Ассоль» звернувся до адміністративного суду з позовом, у якому оскаржує постанову приватного виконавця Шевцова І.В. про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_1 від 16 жовтня 2024 року з виконання наказу №904/3170/23 від 10 червня 2024 року Господарського суду Дніпропетровської області.

Як зазначено у позовній заяві, відповідач порушив норми пункту 7 частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VIII, не повернув стягувачу виконавчий документ - наказ №904/3170/23 від 10 червня 2024 року, виданий Господарським судом Дніпропетровської області, без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, та протиправно прийняв оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 від 16 жовтня 2024 року. Позивач уважає, що резолютивна частина рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2023 року у справі № 904/3170/23 не передбачає заходів примусового виконання рішень, установлених Законом № 1404-VIII.

Як унормовано частиною першою статті 74 Закону №1404-VIII (у редакції на час звернення позивача до суду) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частина друга вказаної статті передбачає, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною першою статті 287 КАС України (у редакції на час звернення позивача до суду) учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до статті 338 ГПК України (у редакції на час звернення позивача до суду) процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, постановлених в порядку господарського судочинства визначається Розділом VI ГПК України.

За змістом статті 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Стаття 15 Закону №1404-VIII визначає, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Як установлено судами та підтверджується матеріалами справи, на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2023 року та постанови Центрального апеляційного господарського суду від 02 квітня 2024 року, які набрали законної сили 02 квітня 2024 року у справі № 904/3170/23, Господарським судом Дніпропетровської області 10 червня 2024 року видано наказ № 904/3170/23 про примусове виконання, відповідно до якого: «Звільнити земельну ділянку, за адресою вулиця Квітів, 9а, м. Кам`янське, Дніпропетровська область, шляхом знесення від самочинно збудованих споруд міні-ринок "Дніпробуд", яке складається з: торговельний павільйон, літер А-1, площею 57,7 кв.м.; торговельний кіоск, літера Б-1, площею 18,1 кв.м.; торговельний кіоск, літера В-1, площею 13,0 кв.м.; торговельний кіоск, літера Є-1, площею 6,4 кв.м.; сторожка, літера Ж-1, площею 3,3 кв.м.; торговельний кіоск, літера К-1, площею 14,7 кв.м.; торговельний кіоск, літера Л-1, площею 5,3 кв.м.; торговельний павільйон, літера 0-1, площею 32,2 кв.м.; торговельний кіоск, літера П-1, площею 8,7 кв.м.; торговельний павільйон, літера С-1, площею 37,5 кв.м.; торговельний павільйон, літера Ф-1, площею 29,4 кв.м.; торговельний павільйон, літера Х-1, площею 6,7 кв.м.; торговельний павільйон, літера Ц-1, площею 11,8 кв.м.; торговельний павільйон, літера 4-1, площею 12,0 кв.м.; торговельний павільйон, літера Ш-1, площею 17,5 кв.м.; торговельний павільйон, літера Ю-1, площею 19,3 кв.м.; торговельний павільйон, літера Я-1, площею 15,3 кв.м., загальною площею 308,9 кв.м.».

В подальшому, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2024 року виправлено описку в судовому наказі Господарського суду Дніпропетровської області від 10 червня 2024 року у справі №904/3170/23, зокрема, зазначено повне найменування сторін справи, а саме: Стягувач (Позивач)» Кам`янська міська рада Дніпропетровської області (майдан Петра Калнишевського, буд. 2, Кам`янське, Дніпропетровська область, 51931; ідентифікаційний код - 24604168). «Боржник (Відповідач)» є Товариство з обмеженою відповідальністю культурний центр «АССОЛЬ» (вул. Центральна, буд. 1-Б, Єлизаветівка, Петриківський район, Дніпропетровська область, 51831; ідентифікаційний код - 20201404).».

16 жовтня 2024 року приватним виконавцем Шевцовим І. В., розглянуто заяву стягувача про примусове виконання наказу № 904/3170/23, виданого 10 червня 2024 року Господарським судом Дніпропетровської області, та винесено спірну постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1.

У постанові відповідача зазначено, що боржником є ТОВ Культурний центр «Ассоль» (), а стягувачем - Кам`янська міська рада Дніпропетровської області ().

Таким чином, доводи скаржника про те, що ТОВ Культурний центр «Ассоль» не є боржником за рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2023 року та судовим наказом від 10 червня 2024 року, а отже, не є стороною виконавчого провадження № НОМЕР_1, спростовуються наведеним вище.

У свою чергу, як свідчить аналіз наведених правових норм, критеріями визначення юрисдикції судів щодо справ про оскарження рішень, дій та бездіяльності приватного виконавця є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ.

Беручи до уваги те, що позов у цій справі стосується порушення прав особи під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ГПК України, і позивач є стороною виконавчого провадження - боржником, а також ураховуючи положення статті 287 КАС України, статей 338, 339 ГПК України, статті 74 Закону №1404-VIII, Верховний Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що даний спір не може розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічний правовий підхід висвітлений у постановах Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 200/4910/20-а, від 15 квітня 2021 року у справі №360/3235/20.

Посилання заявника у касаційній скарзі на постанову Великої Палати Верховного Суду від 27березня 2019 року у справі № 823/359/18 колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки за обставинами цієї справи позивач не був стороною виконавчого провадження і оскаржував адресовану йому вимогу приватного виконавця, винесену в межах стягнення коштів з боржника на користь стягувача. Відтак, правовідносини у справі, що розглядається, та у справі №823/359/18, не є подібними.

У Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що положення частини другої статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

Законом України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судова влада реалізується шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур (частина перша статті 5); суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення (частини перша статті 18). Головними критеріями судової спеціалізації визнається предмет спірних правовідносин і властива для його розгляду процедура. Процесуальними кодексами України встановлено неоднакову процедуру судового провадження щодо різних правовідносин.

Своєю чергою розмежування юрисдикційних повноважень у межах спеціалізації судів підпорядковано гарантіям права кожної людини на ефективний судовий захист.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Правова конструкція «суд, встановлений законом» є структурним елементом права на справедливий суд, закріпленого статтею 6 Конвенції, що передбачає дві умови відповідності цьому критерію: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

Відтак, суд буде вважатися встановленим законом лише за умови, що він утворений безпосередньо на підставі закону, діє в межах своєї предметної, функціональної, суб`єктної та територіальної юрисдикції та у складі, визначеному законом.

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

За такого правового врегулювання та обставин справи, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у цій справі з підстав пункту 1 частини першої статті 170 КАС України.

Наведені в касаційній скарзі мотиви та доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій і не дають підстав уважати, що ними допущено порушення норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржувані судові акти є законними і підстави для їх скасування відсутні, касаційну скаргу відповідно до статті 350 КАС України необхідно залишити без задоволення.

V. СУДОВІ ВИТРАТИ

З огляду на результат касаційного перегляду питання щодо розподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Культурний центр «Ассоль» залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2025 року у справі №160/28604/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

СуддіВ.М. Соколов А.Г. Загороднюк Л.О. Єресько