Справа № 320/18398/23
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2026-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку письмового провадження, визначеного ст. 262 ч.5 КАС України, адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в якому позивач просив суд стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податковий борг у розмірі 1 314 033,56 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 має заборгованість на загальну суму 1 314 033,56 грн. по земельному податку з фізичних осіб, що утворилась внаслідок несплати відповідачем суми узгоджених податкових зобов`язань. Відповідач своєчасно податковий борг не сплатив, що стало підставою для звернення Головного управління ДПС у м. Києві до суду із зазначеним адміністративним позовом.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.05.2023 року у справі №320/18398/23 було відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

07.04.2025 року від відповідача до суду надійшов відзив (а.с.39-48), з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що відповідно до податкового повідомлення-рішення (далі по тексту ППР) від 30.08.2017 року №43974-1305 податкова заборгованість ОСОБА_1 перед бюджетом зі сплати земельного податку визначена у сумі 481560,53 грн., водночас, відповідачу вказане ППР вручено не було, а тому податкове зобов`язання за вказаним ППР не є узгодженим. Щодо податкового боргу, нарахованого платнику податків на підставі ППР від 23.04.2019 року №-2615 на суму 722340,80 грн., відповідач зазначив, що 16.09.2019 року ДПС України прийняла рішення про результати розгляду скарги №338/ш99-00-08-05-04-14, яким скасувала ППР ГУ ДФС у м.Києві від 23.04.2019 року №-2615. Згідно відповіді Головного управління ДПС у м.Києві №63522/6/26-15-24-01-11-08 від 03.07.2025 року вбачається, що виключено нарахування податкового боргу по ППР від 23.04.2019 року №-2615 та приведено у відповідність інтегровану картку платника податків ОСОБА_1 .

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.05.2025 року адміністративну справу №320/18398/23 було передано за підсудністю до Одеського окружного адміністративного суду.

Матеріали адміністративної справи №320/18398/23 з Київського окружного адміністративного суду надійшли до Одеського окружного адміністративного суду 09.07.2025 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями Одеського окружного адміністративного суду, адміністративна справа №320/18398/23 була передана судді Білостоцькому О.В.

Ухвалою суду від 15.07.2025 року було прийнято до розгляду адміністративну справу №320/18398/23, вирішено її розгляд розпочати спочатку зі стадії відкриття провадження у справі та проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Судове засідання було призначено на 11.08.2025 року.

11.08.2025 року судове засідання було перенесено на 23.09.2025 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді у щорічній відпустці.

23.09.2025 року ухвалою суду розгляд справи №320/18398/23 було вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, із призначенням підготовчого судового засідання на 28.10.2025 року.

28.10.2025 року, 01.12.2025 року, 08.12.2025 року були проведені підготовчі судові засідання по справі, в яких представники сторін надавали усні пояснення по суті спірних правовідносин та долучали додаткові письмові докази (а.с. 160-162, 175-184, 185-200).

28.10.2025 року протокольною ухвалою суду провадження по справі №320/18398/23 було зупинено на підставі п.6 ч.2 ст.236 КАС України та поновлено, відповідно, протокольною ухвалою суду від 08.12.2025 року.

26.11.2025 року від представника Головного управління ДПС у м. Києві до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог (а.с.144-159), якою позивач просив суд стягнути з розрахункових рахунків відповідача податковий борг у зменшеному розмірі у сумі 591692,76 грн.

05.12.2025 року від представника Головного управління ДПС у м. Києві до суду надійшла заява про зменшення позовних вимог (а.с.171-174), якою позивач просив суд стягнути з розрахункових рахунків відповідача податковий борг вже у розмірі 110 132,23 грн.

08.12.2025 року підготовче провадження у справі №320/18398/23 було закрито та призначено розгляд справи по суті на 14.01.2026 року.

14.01.2026 року представники сторін до судового засідання не з`явились, були повідомлені про дату та час проведення судового засідання належним чином та своєчасно. Від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Згідно із ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене положення Кодексу адміністративного судочинства України, а також те, що адміністративна справа була підготовлена до розгляду по-суті; сторонами у справі до суду були надані визначені КАС України заяви по суті справи, представниками сторін в судових засіданнях були викладені власні правові позиції по суті заявлених позовних вимог та заперечень проти них, а також були надані письмові докази в обґрунтування позовних вимог та заперечень проти них; подальший розгляд справи не потребував необхідності заслуховування їх усних пояснень; суд ухвалив подальший розгляд справи проводити в порядку письмового провадження.

Суд у справі встановив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку в органах ДПС за наступною адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Відповідно до інтегрованої картки платника податків та детального розрахунку податкового боргу (а.с. 8-9), станом на 31.03.2023 року за ОСОБА_1 рахувалась заборгованість із земельного податку з фізичних осіб у загальному розмірі 1 314 033,56 грн., яка виникла на підставі:

1) податкового повідомлення-рішення (форма «Ф») №43974-1305 від 30.08.2017 року на суму 481 560,53 грн. (а.с. 8, 12);

2) податкового повідомлення-рішення (форма «Ф») №-2615 від 23.04.2019 року на суму 722 340,80 грн. (а.с. 8, 10);

3) пені, нарахованої на винесене податкове повідомлення-рішення (форма «Ф») №3876-1305 від 31.08.2016 року на загальну суму 110 132,23 грн. (а.с. 8).

При цьому як встановлено судом під час розгляду справи зазначена заборгованість із земельного податку з фізичних осіб визначалась ОСОБА_1 саме як фізичній особі, а не суб`єкту підприємницької діяльності (фізичній особі-підприємцю).

Через несплату відповідачем податкової заборгованості, податковим органом було винесено податкову вимогу форми «Ф» №927-17 від 25.01.2017 року (а.с. 16), яку було направлено платнику податків рекомендованим листом, водночас не було отримано останнім через «закінчення встановленого строку зберігання», що підтверджується довідкою Укрпошти (а.с.17).

Не погоджуючись із винесенням податкового повідомлення-рішення (форма «Ф») №-2615 від 23.04.2019 року на суму 722 340,80 грн., відповідач оскаржив його в адміністративному порядку шляхом звернення із скаргою від 16.07.2019 року до ДПС України.

Рішенням від 16.09.2019 року №338/Ш/99-00-08-05-04-14 про результати розгляду скарги (а.с.95-97) ДПС України задовольнила скаргу ОСОБА_1 та скасувала податкове повідомлення-рішення (форма «Ф») №-2615 від 23.04.2019 року на суму 722 340,80 грн.

Згідно відповіді Головного управління ДПС у м. Києві від 03.07.2025 року (а.с. 92) вбачається, що ГУ ДПС у м. Києві виконало рішення ДПС України про результат розгляду скарги від 16.09.2019 року №338/Ш/99-00-08-05-04-14 (а.с. 95-97) та виключило нарахування, як таке, що було скасованим, по ППР №-2615 від 23.04.2019 року на суму 722340,80 грн., та привело ІКПП ОСОБА_1 у відповідність до вимог чинного законодавства.

Внаслідок вищевказаних обставин, податковий борг відповідача станом на 21.11.2025 року (а.с.148) із земельного податку з фізичних осіб за твердженням контролюючого органу зменшився та склав 591 692,76 грн., до якого враховано податковий борг по ППР №43974-1305 від 28.04.2017 року, та пені, нарахованої по ПРР №3875-1305 від 31.08.2016 року.

Разом з тим, відповідач також оскаржив в судовому порядку податкове повідомлення-рішення (форма «Ф») №43974-1305 від 30.08.2017 року на суму 481 560,53 грн. в межах адміністративної справи №420/4025/25.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18.07.2025 року по справі №420/4025/25, залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2025 року, було визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №43974-1305 від 28.04.2017 р., яке прийняте Головним управлінням ДФС у м.Києві, та яким було нараховано ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» у розмірі 481 560,53 грн.

Внаслідок вищевказаних обставин, податковий борг відповідача із земельного податку з фізичних осіб зменшився до 110 132,23 грн., який за твердженням контролюючого органу є пенею, нарахованою по позивачу на суму грошового зобов`язання, визначеного ПРР №3876-1305 від 31.08.2016 року (а.с. 8, 148, 171).

При цьому відповідач в заявах по суті справи та його представник в судових засіданнях заперечували наявність у ОСОБА_1 і цього податкового боргу, зазначали про неотримання копії цього рішення контролюючого органу, через що були позбавлені можливості оскаржити його.

За час розгляду справи копію податкового повідомлення-рішення №3876-1305 від 31.08.2016 року контролюючим органом надано не було, оскільки примірник ППР був знищений у 2022 році, що підтверджується актом ГУ ДФС у м. Києві від 12.05.2017 року за №17 (а.с.179-181).

Податковий орган вважає, що відповідачем наявну за ним вищевказану податкову заборгованість на суму 110 132,23 грн. самостійно сплачено не було, через що звернувся до суду з адміністративним позовом у справі №320/18398/23.

Дослідивши адміністративний позов, відзив та надані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, заслухавши пояснення представників сторін у судових засіданнях, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі - ПК України).

Згідно до вимог пп. 20.1.28 п. 20.1 ст. 20 ПК України органи державної податкової служби, окрім іншого, мають право стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених ПК України, стягувати суми простроченої заборгованості суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету в порядку, визначеному ПК України.

За приписами п. 41.2 ст. 41 ПК України, органами стягнення є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження (п. 87.11 ст. 87 ПК України).

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до п.п.16.1.3 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів та відповідно п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п. 16.1.4 ст. 16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання у встановлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п. 59.1 ст. 59 ПК України).

За змістом пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПК України платою за землю є загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

При цьому, суд зазначає, що земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України .

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України, платниками земельного податку є, зокрема, власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Підпунктом 270.1.1 п.270.1 ст. 270 ПК України передбачено, що об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Згідно п.286.5 ст.286 ПК України нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, разом із детальним розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку.

За п.287.5 ст.287 ПК України податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Згідно п.287.9 ст.287 ПК України у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове (податкові) повідомлення-рішення у строки, встановлені статтею 286 цього Кодексу, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

Як вбачається з адміністративного позову, податковий борг із земельного податку з фізичних осіб нарахований відповідачу на суму 110 132,23 грн., і складається із пені, яка виникла на підставі нарахування по податковому повідомленню-рішенню №3875-1305 від 31.08.2016 року.

При цьому, відповідно до п.42.2 ст.42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

У разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику). У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (п. 42.5 ст. 42 Податкового кодексу України).

Водночас, контролюючим органом не було надано до суду примірника вищевказаного податкового повідомлення-рішення №3876-1305 від 31.08.2016 року. Також податковим органом до суду не було надано доказів надіслання примірника вищевказаного ППР на адресу відповідача у встановленому законом порядку, а також доказів отримання відповідачем цього ППР.

За п.129.1 ст.129 ПК України нарахування пені розпочинається:

при нарахуванні контролюючим органом податкового зобов`язання у встановлених цим Кодексом випадках, не пов`язаних з проведенням перевірки, або при нарахуванні контролюючим органом грошового зобов`язання, визначеного за результатами перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків такого зобов`язання, визначеного в податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом;

при нарахуванні контролюючим органом за результатами перевірки податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, у разі виявлення його заниження - на суму такого заниження, починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків цього зобов`язання за відповідний податковий (звітний) період, щодо якого виявлено заниження, та за весь період заниження (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження);

при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.

при виявленні контролюючим органом за результатами перевірки заниження податковим агентом податкового зобов`язання при нарахуванні (виплаті) оподатковуваного доходу на користь нерезидентів або інших платників податків та/або несвоєчасної сплати, несплати (неперерахування) податковим агентом утриманих (нарахованих) податків до або під час виплати оподатковуваного доходу на користь нерезидента або іншого платника податків - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податковим агентом суми податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом;

у випадку несвоєчасного повернення надміру/помилково сплачених платежів, а також несвоєчасного відшкодування сум податку на додану вартість - починаючи з першого дня, наступного за останнім днем граничного строку повернення таких коштів.

Відповідно до п.129.4 ст.129 ПК України на суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, якщо її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

На суми заниження податкового зобов`язання, визначеного підпунктами 129.1.2 та 129.1.4 пункту 129.1 цієї статті, нараховується пеня за кожний календарний день заниження податкового зобов`язання, включаючи день настання строку погашення податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

На суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктом 129.1.3 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), нараховується пеня за кожний календарний день прострочення його сплати, починаючи з 91 календарного дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання, включаючи день погашення, із розрахунку 100 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

На суми несвоєчасно сплачених та/або несплачених (неперерахованих) податковим агентом визначених податкових зобов`язань відповідно до підпункту 129.1.4 пункту 129.1 цієї статті контролюючим органом нараховується пеня за кожний календарний день такої несплати (неперерахування), включаючи день погашення податкового зобов`язання, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

Відповідно до п.129.5 ст.129 ПК України зазначений розмір пені застосовується щодо всіх платників та всіх видів податків, зборів та інших грошових зобов`язань, крім пені, яка нараховується за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності, що встановлюється відповідним законодавством.

За п.131.1 ст.131 ПК України нараховані контролюючим органом суми пені самостійно сплачуються платником податків.

Згідно частини 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно положень ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 73 КАС України), а достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 75 КАС України).

Відповідно до положень ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Разом з тим, податковим органом за час розгляду справи не було надано обґрунтувань щодо нарахування пені у розмірі 110 132,23 грн. за несплату відповідачем грошового зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням №3876-1305 від 31.08.2016 року, а також не було зазначено виду та розміру податкового зобов`язання за вказаним ППР та дати фактичного виникнення такого зобов`язання.

Крім того, відсутність доказів надіслання відповідачу примірника податкового повідомлення-рішення від 31.08.2016 року №3876-1305, отримання якого відповідач заперечує, свідчить про те, що позивачем у справі - Головним управлінням ДПС у м.Києві (який є суб`єктом владних повноважень) не доведено факту узгодження податкового зобов`язання, що було визначено податковим повідомленням-рішенням №3876-1305 від 31.08.2016 року, а тому і обґрунтованості нарахування відповідачу пені на суму 110 132,23 грн. на зазначене грошове зобов`язання, що свідчить про необґрунтованість та недоведеність з боку контролюючого органу позовних вимог і в цій частині адміністративного позову.

Відтак, приймаючи до уваги вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Головного управління ДПС у м. Києві задоволенню не підлягають.

Верховний Суд неодноразово посилався на низку рішень Європейського суду з прав людини, які розкривають підхід до обґрунтованості судових рішень.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява №22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

У іншому рішенні, зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена оцінка доводів сторін, що і вчинено судом у даній справі.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 90, 241-246, 255, 257-258, 262, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС у м.Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу відмовити.

Розподіл судових витрат не проводити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повне найменування сторін по справі:

Позивач Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Відповідач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Суддя О.В. Білостоцький

.