Справа № 420/25157/25
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2026-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2026 р.м. ОдесаСправа № 420/25157/25

Перша інстанція: суддя Катаєва Е.В.,

повний текст судового рішення

складено 30.09.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Семенюка Г.В. та Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Одеській області (далі ГУДПС) та просила:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, а саме: №0-1553-иА0073549 від 14.05.2025 року на суму 14072,50 грн за 2022 рік; №0-1553-ІІА0073549 від 14.05.2025 року на суму 14505,50 грн на 2023 рік, №0-1553-иА0073549 від 14.05.2025 року на суму 15371,50 грн за 2024 рік.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року позов задоволено. Скасовано спірні ППР.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову в позові повністю.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 17.01.2002 року зареєстрована фізичною особою-підприємцем, яка здійснює господарську діяльність за основним видом код КВЕД 15.12 Виробництво дорожніх виробів, сумок, лимарно-сідельних виробів зі шкіри та інших матеріалів. Інші види діяльності за кодом 14.19 Виробництво іншого одягу й аксесуарів, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

З 22.01.2009 року ОСОБА_1 є власником об`єкту нежитлової нерухомості - нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.09.2025 року.

ГУ ДПС 14.05.2025 прийнято відносно ОСОБА_1 податкові повідомлення-рішення, а саме:

№0-1553-иА0073549, яким позивачці визначена сума податкового зобов`язання за 2022 рік за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 14072,50 грн;

№0-1553-ІІА0073549, яким позивачці визначена сума податкового зобов`язання за 2023 рік за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 14505,50 грн;

№0-1553-иА0073549, яким позивачці визначена сума податкового зобов`язання за 2024 рік за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 15371,50 грн.

Вважаючи зазначені ППР протиправними, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що впродовж податкового періоду, за який позивачці нараховано податкові зобов`язання, п.п.є п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України передбачалось, що не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі промисловості, віднесені до групи Будівлі промислові та склади (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Отже, суд дійшов висновку, що спірне нерухоме майно, у складі якого є швацький цех, використовується позивачкою у власній господарській діяльності саме для виробництва продукції, а тому відповідає критеріям застосування податкової пільги.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Основним нормативно-правовим актом, що регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства Податковий кодекс України (далі ПК України).

Згідно п.п.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до п.п.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Спірні правовідносини виникли з приводу того, чи є нерухоме майно, що належить позивачці на праві приватної власності, об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 ПК України).

Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлюються податкові пільги з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Впродовж податкового періоду 2022-2023 року, за який позивачці нараховано податкові зобов`язання, п.п.є п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України передбачалось, що не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки будівлі промисловості, віднесені до групи Будівлі промислові та склади (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу Будівлі нежитлові (група 125 Будівлі промислові та склади клас 1251 Будівлі промисловості).

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 Будівлі промисловості, що включає підкласи: 1251.1 Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості; 1251.2 Будівлі підприємств чорної металургії; 1251.3 Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості; 1251.4 Будівлі підприємств легкої промисловості; 1251.5 Будівлі підприємств харчової промисловості; 1251.6 Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості; 1251.7 Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості; 1251.8 Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості; 1251.9 Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне.

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до технічного паспорту від 29.12.2008 року нежитлові приміщення загальною площею 216,5 кв.м. за адресою: м.Одеса, Балтська дорога, буд.5/12 включає: 111 цех; 111а цех; 112 кабінет; 112а коридор; 1126 кладова; 112в кладова; 118 коридор; 119 склад; 120 підсобне; 121 підсобне; 122 душова; 122а коридор; 1226 туалет, що згідно з ДК 018-2000 належать до класу 1251 Будівлі промисловості (підклас 1251.4 в частині майстерень (цехів).

Таким чином, належне позивачці приміщення за своїми ознаками та функціональним призначенням за податковий період 2022-2023 років відноситься до будівель промисловості.

Разом з тим, на час податкового періоду 2024 року п.п.є п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України в редакції Закону України №3603-IX від 23.02.2024, який набрав законної сили 16.03.2024 року, передбачено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до класу Промислові та складські будівлі (код 125) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Так, класифікатор будівель і споруд НК 018:2023 вказує, що до підкласу Промислові будівлі класу Промислові та складські будівлі (код 1251) включаються: - будівлі, що використовуються для промислового виробництва, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні тощо. Цей клас не включає: - резервуари, силоси та складські приміщення (1252); - будівлі сільськогосподарського призначення (1271); - комплексні промислові споруди (електростанції, нафтопереробні заводи тощо), які не мають характеристик будівель (230).

В цьому випадку належне позивачці на праві приватної власності нежитлове приміщення є саме промисловим, що підтверджується наявністю цехів у складі нежитлових приміщень.

Таким чином, належне позивачці нерухоме майно відноситься до підкласу Промислові будівлі класу Промислові та складські будівлі, про що вірно зазначив суд 1-ї інстанції.

Колегія суддів наголошує, що сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування, оскільки законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки з його статусом (придатністю його до застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.02.2021 у справі №812/1800/18, від 27.01.2022 у справі № 826/6649/17, від 31.05.2022 у справі №420/12318/21.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрована суб`єктом господарювання, що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців громадських формувань.

Основним видом діяльності позивачки є: код КВЕД 15.12 Виробництво дорожніх виробів, сумок, лимарно-сідельних виробів зі шкіри та інших матеріалів (що відповідає критеріям вищевказаної норми пункту є п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України).

При цьому, згідно з технічними умовами №487 від 05.06.2002 року при проектуванні водопостачання та водовідведення об`єкту враховувався окремий швацький цех.

Таким чином, суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що спірне нерухоме майно, у складі якого є швацький цех, використовується позивачкою у власній господарській діяльності саме для виробництва продукції, а тому відповідає критеріям застосування податкової пільги.

Більш того, відповідачем не заперечується, що у 2022-2024 роках (періоді за який нараховано податок за оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням) нежитлове приміщення в оренду, лізинг чи позичку позивачкою не передавалось.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду 1-ї інстанції, що позивачкою доведено наявність у неї в податковий період 2022-2024 рік обов`язкових ознак наявності підстав для звільнення її від сплати податку на майно, відмінне від земельної ділянки щодо нежитлових приміщень за адресою: м. Одеса, Балтська дорога, буд.5/12 згідно з абз. є 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.

При цьому, судова колегія відхиляє доводи апелянта, щодо обов`язку платника податків подавати повідомлення за формою 20-ОПП, оскільки навіть за умови її неподання чи подання вказане не може слугувати підставою для нарахування податкових зобов`язань у спірних правовідносинах та не спростовує висновків суду щодо наявності у позивачки права на податкову пільгу відповідно до абз.є п.п. 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Федусик
Судді Г.В. Семенюк О.І. Шляхтицький