Справа № 440/16972/25
Суддя: В.І. Бевза
Дата ухвалення: 2026-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року м. ПолтаваСправа № 440/16972/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бевзи В.І. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

1. Стислий зміст позовних вимог

Позивач Військова частина НОМЕР_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови, а саме просить:

- скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 10.12.2025 року про накладення штрафу на Полтавську військово-лікарську комісію військової частини НОМЕР_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що начальником відділу примусового виконання рішень не було взято до уваги поважні причини (в даному випадку - бездіяльність відповідача) , у зв`язку з якими позивач не може виконати рішення суду у справі № 440/12772/23, та у зв`язку з чим прийнята протиправна постанова про накладення штрафу у розмірі 5100 грн.

2. Стислий зміст заперечень відповідача, пояснення третьої особи.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що з моменту відкриття виконавчого провадження минуло більше чотирнадцяти місяців, але боржником рішення згідно з виконавчим документом фактично не виконано, а лише зазначено у позовній заяві, що на даний час державним виконавцем не вчинено дій для видачі стягувачу необхідного йому направлення та належного виконання рішення суду. Постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення прийнята державним виконавцем за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього. Накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення) і така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем.

3. Заяви, клопотання учасників справи.

02.01.2026 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

19.01.2026 до суду від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів.

4. Процесуальні дії по справі

Ухвалою суду від 24.12.2025 позовну заяву залишено без руху.

02.01.2025 від позивача надійшло клопотання про долучення доказів, до якого позивач доєднав докази сплати судового збору.

Ухвалою суду від 07.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 440/16972/25, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, залучена третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , відповідно до змісту позовної заяви, як стягувач у виконавчому провадженні.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.02.2024 у справі №440/12772/23, зокрема, ухвалено скасувати рішення Військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлене довідкою від 28 липня 2023 року № 275, про визнання ОСОБА_1 обмежено придатним до військової служби та зобов`язати Полтавську військово-лікарську комісію в/ч НОМЕР_1 повторно провести медичний огляд ОСОБА_1 , за результатами якого прийняти рішення, врахувавши діагноз встановлений 03 травня 2023 року лікарем-кардіологом поліклінічного відділення КП "Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфасовського ПОР" ОСОБА_2 , 02 червня 2023 року лікарем загальної практики-сімейним лікарем КНП "Карлівський центр первинної медико-санітарної допомоги", 05 червня 2023 лікарем-кардіологом медичного центру "Медіон" ТОВ "Медичний лікувально-діагностичний центр "Медіон" ОСОБА_3 , Національної академії Державна установа "Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М.Амосова НАМН України" від 17 липня 2023 року.

22.07.2024 видано виконавчий лист.

На виконанні у відповідача перебуває виконавче провадження № 76428824 з примусового виконання виконавчого листа № 440/12772/23, виданого 22.07.2024 Полтавським окружним адміністративним судом. Державним виконавцем 31.10.2024 відкрито виконавче провадження та зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10-ти робочих днів.

В процесі вчинення виконавчих дій, державним виконавцем на адресу боржника неодноразово направлялися вимоги про виконання рішення суду в повному обсязі та надання підтверджуючих документів щодо виконання (№ 29129 від 03.12.2024, № 7875 від 27.03.2025, № 24646 від 17.09.2025.

Листом військової частини НОМЕР_1 від 16.04.2025 відповідача повідомлено про те, що ОСОБА_1 не з`являється до військової частини НОМЕР_1 для проведення повторного медичного огляду, у зв`язку з чим виконати рішення суду неможливо.

Листом військової частини НОМЕР_1 від 16.04.2025 відповідача повідомлено про те, що, що відповідно до підпункту «б» п. 6.1. глави 6 розділу II положення «Про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» (далі Положення), направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ТЦК та СП, начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням. Згідно п. 6.2 глави 6 розділу II Положення, на військовослужбовців, які направляються на медичний огляд ВЛК, подаються: 1. Направлення із зазначенням військового звання, прізвища, ім`я та по батькові, дати народження, місяця та року призову (прийняття) на військову службу, ТЦК та СП, яким призваний у Збройні Сили України (колишнього СРСР), попереднього діагнозу та мети огляду... Зразок направлення наведено в додатку 15. Військово-лікарська комісія військової частини НОМЕР_1 є ПОЗАШТАТНОЮ військово-лікарською комісією, у зв`язку із чим не може вирішувати питання направлення на проведення повторного медичного огляду. У зв`язку з чим, боржник прохав відповідача надати, видане на ім`я стягувача ОСОБА_1 , направлення (додаток 15) та інші документи згідно п. 6.2 глави 6 розділу II Положення.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Полтавським окружним адміністративним судом у рішенні від 26.02.2024 у справі № 440/12772/23 встановлено, що Полтавська військово-лікарська комісія в/ч НОМЕР_1 є позаштатною військово-лікарською комісією, якій відповідно до Положення не надано право приймати рішення про проведення повторного чи контрольного медичного огляду. Повторний чи контрольний медичний огляд позивача можливий за наявності рішення про направлення на повторний (контрольний) медичний огляд Штатної ВЛК з урахуванням усіх наданих позивачем документів.

Державним виконавцем на адресу боржника направлялася також вимога про виконання рішення суду в повному обсязі №27470 від 17.10.2025, у якій вимагалося боржнику забезпечити проведення 11.11.2025 з 9:00 до 17:00 медичного огляду ОСОБА_1 .

09.12.2025 від ОСОБА_1 до відповідача надійшла заява пронакладення штрафу на позивача через його відмову виконати рішення суду.

Оскільки боржником рішення суду не виконано, державним виконавцем 10.12.2025 накладено на боржника штраф у сумі 5 100,00 грн та повторно зобов`язано виконати рішення суду в повному обсязі протягом 10-ти робочих днів, про що була винесена постанова.

Вважаючи протиправною постанову про накладення штрафу у розмірі 5100 грн від 10.12.2025, позивач звернувся до суду з даним позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.

На виконання ч.10 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" наказом Міністра оборони України затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України № 402 від 14.08.2008 (далі - Положення).

Відповідно до пункту 1.1 Розділу І Положення військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

У розумінні пункту 1.2 Розділу І цього Положення військово-лікарською експертизою є, зокрема, медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; визначення ступеня придатності до військової служби.

Пунктом 2.1 Розділу І Положення визначено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії, штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі "ЛЛК")) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії.

Підпунктом 2.6.1 пункту 2.6 Розділу І Положення передбачено, що до позаштатних постійно діючих ВЛК (ЛЛК) належать, зокрема, Госпітальна ВЛК.

Відповідно до підпункту 2.7.1 пункту 2.7 Розділу І Положення госпітальна ВЛК створюється у військовому госпіталі, на госпітальному судні, у цивільному лікувально-профілактичному закладі, де обстежуються і лікуються військовослужбовці. На особливий період госпітальна ВЛК створюється в усіх військових санаторіях. У разі потреби у військових лікувальних закладах може бути створено декілька госпітальних ВЛК за клінічними профілями. Організація проведення військово-лікарської експертизи у військовому лікувальному закладі покладається на начальника закладу.

Згідно з вимогами підпункту 2.7.3 пункту 2.7 Розділу І Положення на госпітальну (гарнізонну) ВЛК покладається проведення медичного огляду осіб, указаних у пункті 1.2 розділу I Положення (крім допризовників), з метою визначення ступеня придатності до військової служби та в інших випадках, указаних у пункті 1.4 розділу II Положення.

Підпунктом 2.7.4 пункту 2.7 Розділу І Положення передбачено, що Госпітальна (гарнізонна) ВЛК має право приймати постанови відповідно до цього Положення; На Центральну військово-лікарську комісію (далі ЦВЛК) покладається організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, а також розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи (пункт 2.3.3 Розділу І вказаного Положення).

Медичний огляд військовослужбовців проводиться відповідно до Пунктів 6.1-6.36 розділу II Положення.

Згідно підпункту "б" п. 6.1 розділу II Положення направлення на медичний огляд військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) проводиться прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами. На військовослужбовців, які направляються на медичний огляд ВЛК у мирний час, подаються документи визначені у п.6.2. розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.

Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23 лютого 2006 року №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі "Скордіно проти Італії (Scordino v. Italy)". Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі "Сіка проти Словаччини (Sika v. Slovakia)", N 2132/02, п. п. 24-27 від 13.06.2006, п. п. 18 рішення у справі "Ліпісвіцька проти України" N 11944/05 від 12.05.2011).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002, "Ромашов проти України" від 27.07.2004, "Шаренок проти України" від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі Сокур проти України (Sokur v. Ukraine), N 29439/02, від 26.04.2005, та у справі Крищук проти України (Kryshchuk v. Ukraine), N 1811/06, від 19.02.2009).

Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ

Суд встановив, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.02.2024 у справі № 440/12772/23, зокрема, ухвалено скасувати рішення Військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлене довідкою від 28 липня 2023 року № 275, про визнання ОСОБА_1 обмежено придатним до військової служби та зобов`язати Полтавську військово-лікарську комісію в/ч НОМЕР_1 повторно провести медичний огляд ОСОБА_1 , за результатами якого прийняти рішення, врахувавши діагноз встановлений 03 травня 2023 року лікарем-кардіологом поліклінічного відділення КП "Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфасовського ПОР" ОСОБА_2 , 02 червня 2023 року лікарем загальної практики-сімейним лікарем КНП "Карлівський центр первинної медико-санітарної допомоги", 05 червня 2023 лікарем-кардіологом медичного центру "Медіон" ТОВ "Медичний лікувально-діагностичний центр "Медіон" ОСОБА_3 , Національної академії Державна установа "Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М.Амосова НАМН України" від 17 липня 2023 року.

На виконанні у відповідача перебуває виконавче провадження № 76428824 від 31.10.2024 з примусового виконання виконавчого листа № 440/12772/23, виданого 22.07.2024.

В процесі вчинення виконавчих дій, державним виконавцем на адресу боржника неодноразово направлялися вимоги про виконання рішення суду в повному обсязі та надання підтверджуючих документів щодо виконання (№ 29129 від 03.12.2024, № 7875 від 27.03.2025, № 24646 від 17.09.2025.

Листом військової частини НОМЕР_1 від 16.04.2025 відповідача повідомлено про те, що ОСОБА_1 не з`являється до військової частини НОМЕР_1 для проведення повторного медичного огляду, у зв`язку з чим виконати рішення суду неможливо.

Листом військової частини НОМЕР_1 від 16.04.2025 відповідача повідомлено про те, що військово-лікарська комісія військової частини НОМЕР_1 є ПОЗАШТАТНОЮ військово-лікарською комісією, у зв`язку із чим не може вирішувати питання направлення на проведення повторного медичного огляду. У зв`язку з чим, боржник прохав відповідача надати, видане на ім`я стягувача ОСОБА_1 , направлення (додаток 15) та інші документи згідно п. 6.2 глави 6 розділу II Положення.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Полтавським окружним адміністративним судом у рішенні від 26.02.2024 у справі №440/12772/23 встановлено, що Полтавська військово-лікарська комісія в/ч НОМЕР_1 є позаштатною військово-лікарською комісією, якій відповідно до Положення №402 не надано право приймати рішення про проведення повторного чи контрольного медичного огляду. Повторний чи контрольний медичний огляд позивача можливий за наявності рішення про направлення на повторний (контрольний) медичний огляд Штатної ВЛК з урахуванням усіх наданих позивачем документів. З огляду на те, що відповідач не взяв до уваги наданих позивачем медичних документів, складених за результатами медичного огляду позивача лікарями-кардіологами, тобто порушив процедуру прийняття висновку ВЛК, суд визнає спірну постанову відповідача протиправною та такою, що підлягає скасуванню. В силу підпункту "б" п. 6.1 розділу II Положення суд наділений повноваженням на направлення на медичний огляд військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), а тому суд вважає за можливе зобов`язати відповідача здійснити повторний медичний огляд позивача.

Державним виконавцем на адресу боржника направлялася також вимога про виконання рішення суду в повному обсязі №27470 від 17.10.2025, у якій вимагалося боржнику забезпечити проведення 11.11.2025 з 9:00 до 17:00 медичного огляду ОСОБА_1 .

Оскільки боржником рішення суду не виконано, державним виконавцем 10.12.2025 накладено на боржника штраф у сумі 5 100,00 грн та повторно зобов`язано виконати рішення суду в повному обсязі протягом 10-ти робочих днів, про що була винесена постанова.

Згідно підпункту "б" п. 6.1 розділу II Положення направлення на медичний огляд військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) проводиться, зокрема, судом.

Відповідно до п. 6.2. на військовослужбовців, які направляються на медичний огляд ВЛК, подаються: направлення із зазначенням військового звання, прізвища, ім`я та по батькові, дати народження, місяця та року призову (прийняття) на військову службу, ТЦК та СП, яким призваний у Збройні Сили України (колишнього СРСР), попереднього діагнозу та мети огляду (направлення на огляд може бути підписане начальником штабу (від начальника штабу полку та вище) або начальником кадрового органу (від начальника управління роботи з особовим складом об`єднання та вище) із посиланням на рішення відповідного командира (начальника). Зразок направлення наведено в додатку 15. Направлення на медичний огляд ВЛК, видане військовослужбовцю, обов`язкове до виконання; медична книжка; посвідчення особи (військовий квиток); фотокартка 3 х 4 см без головного убору - при амбулаторному огляді; службова характеристика для проведення медичного огляду військово-лікарською комісією (зразок заповнення якої наведено в додатку 16). У тексті характеристики наводиться інформація щодо освіти військовослужбовця, який ВВНЗ і коли закінчив, навчання в інших навчальних закладах, у тому числі закордонних, особливостей проходження військової служби, служби за кордоном, у складі національного персоналу, національного контингенту, військових місіях, участі у бойових діях тощо, обов`язково зазначається думка командування військової частини щодо фізичного стану, фактичної працездатності військовослужбовця, виконання ним своїх службових обов`язків за станом здоров`я та можливість подальшого проходження ним військової служби на займаній посаді, призначення на посаду з меншим обсягом обов`язків, на нижчу посаду тощо; медична характеристика (у медичній характеристиці обов`язково зазначають інформацію про захворюваність військовослужбовця, результати медичних оглядів ВЛК (при вступі у ВВНЗ, відрядженні за кордон, у миротворчі місії, під час служби у спецспорудах тощо), втрату працездатності за станом здоров`я за останні три роки та думку начальника медичної служби військової частини щодо можливості подальшого проходження військовослужбовцем військової служби на займаній посаді за станом здоров`я).

З аналізу вищезгаданих пунктів Положення слідує, що суд не має повноважень видавати направлення на медичний огляд ВЛК, проте суд може направити на медичний огляд військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби). Так, суд у межах розгляду справи № 440/12772/23, скасувавши рішення Військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлене довідкою від 28 липня 2023 року № 275, зобов`язав Полтавську військово-лікарську комісію в/ч НОМЕР_1 повторно провести медичний огляд ОСОБА_1 .

Рішення суду від 26.02.2024 у справі № 440/12772/23 є законним і обов`язковим для виконання.

Судом зобов`язано Полтавську військово-лікарську комісію в/ч НОМЕР_1 повторно провести медичний огляд ОСОБА_1 , за результатами якого прийняти рішення, врахувавши діагноз встановлений 03 травня 2023 року лікарем-кардіологом поліклінічного відділення КП "Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфасовського ПОР" ОСОБА_2 , 02 червня 2023 року лікарем загальної практики-сімейним лікарем КНП "Карлівський центр первинної медико-санітарної допомоги", 05 червня 2023 лікарем-кардіологом медичного центру "Медіон" ТОВ "Медичний лікувально-діагностичний центр "Медіон" ОСОБА_3 , Національної академії Державна установа "Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М.Амосова НАМН України" від 17 липня 2023 року, отже, відповідач має вчинити саме такі дії на виконання даного рішення.

Посилання позивача на необхідність надання направлення, виданого на ім`я стягувача ОСОБА_1 є необґрунтованим та не може вважатися поважною причиною невиконання рішення суду від 26.02.2024 у справі № 440/12772/23.

Складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26.06.2013 № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 №11-рп/2012).

У пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України", заява №60750/00, зазначено, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

У Рішенні від 15.05.2019 №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі "Валерій Фуклєв проти України" від 07.06.2005, заява №6318/03; пункт 43 рішення у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004, заява №60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" від 15.10.2009, заява №40450/04; пункт 64 рішення у справі "Apostol v. Georgia" від 28.11.2006, заява №30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 №2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи.

Відповідно до ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дій, є повне виконання рішення суду. Невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, може свідчити про неповноту виконавчих дій, що є недопустимим з огляду на положення статті 129-1 Конституції України щодо обов`язковості судових рішень. Примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка зобов`язана вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень.

Так, державним виконавцем вживалися заходи щодо виконання рішення суду у справі № 440/12772/23 шляхом направлення вимог про виконання законного рішення суду. Дані вимоги позивачем у цій справі не виконані. Поважні причини невиконання рішення суду у справі № 440/12772/23 позивачем не наведені.

Отже, державний виконавець мав підстави для накладення штрафу на позивача та винесення відповідної постанови.

Підстави для скасування постанови Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 10.12.2025 року про накладення штрафу на Полтавську військово-лікарську комісію військової частини НОМЕР_1 відсутні.

Інші доводи сторін не впливають на висновки суду у цьому рішенні.

Згідно із ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

У розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Таки чином, в контексті обставин даної справи судом надана оцінка та відповідь на всі доводи позивача та відповідача, які можуть вплинути на правильне вирішення спору.

У задоволенні позову слід відмовити.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, а відповідач доказів понесення судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, не надав, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (36014, м. Полтава, вул. Героїв-пожежників, 13, ), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНКОПП НОМЕР_3 ), про визнання протиправною та скасування постанови залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В.І. Бевза