Справа № 160/32682/25
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2026-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
14.11.2025 року через підсистему Електронний суд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, у якій позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 07.11.2025 № 1574о/с в частині щодо призначення ОСОБА_1 на посаду старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції №1 Дніпровського районного управління поліції №2 в порядку переведення та його звільнення з посади старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінально поліції Дніпровського районного управління поліції №2, і поновити ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінально поліції Дніпровського районного управління поліції №2 з 07.11.2025 року.
Також ухвалою суду від 18.11.2025 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, зокрема:
подання від 06 листопада 2025 року (яке згадане у витязі з Наказу №1574 о/с від 07.11.2025);
функціональні обов`язки старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції №1 Дніпровського районного управління поліції №2;
функціональні обов`язки старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінально поліції Дніпровського районного управління поліції №2;
посадову інструкцію старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції №1 Дніпровського районного управління поліції №2;
посадову інструкцію старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінально поліції Дніпровського районного управління поліції №2;
положення про структурний підрозділ - сектор розкриття злочинів проти особи відділу кримінально поліції Дніпровського районного управління поліції №2;
положення про структурний підрозділ - сектор кримінальної поліції відділу поліції №1 Дніпровського районного управління поліції №2;
довідку про укомплектованість станом на 07.11.2025 штату сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінально поліції Дніпровського районного управління поліції №2;
довідку про укомплектованість станом на 07.11.2025 штату сектору кримінальної поліції відділу поліції №1 Дніпровського районного управління поліції №2;
довідку про посадовий оклад станом на 07.11.2025 за посадою - старший оперуповноважений сектору кримінальної поліції відділу поліції №1 Дніпровського районного управління поліції №2;
довідку про посадовий оклад станом на 07.11.2025 за посадою - старший оперуповноважений сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінально поліції Дніпровського районного управління поліції №2;
наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 07.11.2025 № 1574о/с в частині щодо призначення ОСОБА_1 на посаду старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції №1 Дніпровського районного управління поліції №2 в порядку переведення та його звільнення з посади старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінально поліції Дніпровського районного управління поліції №2, і поновити ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінально поліції Дніпровського районного управління поліції №2 з 07.11.2025 року;
інформацію/всі докази на підставі яких було прийнято спірний наказ;
усі наявні докази щодо суті спору.
04.12.2025 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 16.01.2026 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
Позивач просить суд визнати протиправним та скасувати наведений вище наказ, а також поновити позивача на посаді, яку позивач обіймав до переведення, тобто на посаді старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінально поліції Дніпровського районного управління поліції №2.
Посилається на те, що він обіймав посаду старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінально поліції Дніпровського районного управління поліції №2.
Також, вказує, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснюється детективами Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві.
Вказує, що згідно оскаржуваного наказу ГУНП в Дніпропетровській області від 07.11.2025 №1574о/с, підставою призначення позивача старшим оперуповноваженим сектору кримінальної поліції відділу поліції №1 Дніпровського районного управління поліції №2, у порядку переведення, стало від 06 листопада 2025 року, яке наразі у позивача відсутнє (запитане адвокатським запитом №2025-11-13-01).
Із посиланням на частину 8 статті 65 Закону № 580-VIII відповідна посадова особа клопотала про призначення позивача на вказану посаду для більш ефективної служби та виходячи з інтересів служби.
Зазначає про те, що переміщення поліцейського з ініціативи начальника повинно мати легітимну мету та бути пов`язаним з певними об`єктивними чинниками- інтересами служби.
Вказує, що поліцейські повинні мати засоби правового захисту від переміщень, що не відповідає меті цього інституту.
На думку позивача, відповідач, стверджуючи про необхідність переведення позивача на нову посаду, у зв`язку із необхідністю більш ефективної служби та виходячи з інтересів служби, не мав доказів, які б підтверджували, що підрозділ поліції, в якому позивач до переведення проходив службу, укомплектований належним чином і що, в разі переведення позивача на іншу посаду, не буде порушено інтереси служби в підрозділі, де позивач проходив службу.
За таких обставин позивач вважає, що у відповідача були відсутні фактичні підстави, які б об`єктивно наділяли відповідача легітимною метою для переведення позивача на іншу посаду в інтересах служби. Вважаю, що відповідач не дотримався при цьому принципу балансу інтересів підрозділу, у якому працював позивач до переведення при прийнятті спірного наказу про призначення позивача на посаду старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції №1 Дніпровського районного управління поліції №2, позаяк не врахував і специфіку служби на цій посаді.
Вказує про те, що відповідач дійшов висновку про рівнозначність функціональних обов`язків за обома посадами лише на основі того факту, що ці посади структурно належать до органів, які підвідомчі ГУ НП в Дніпропетровській області.
Однак, вважає, що такий підхід не може бути обґрунтованим, адже сама по собі підвідомчість цих посад до ГУ НП в Дніпропетровській області автоматично не робить їх рівнозначними за колом повноважень.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
Вищевказані посади є рівнозначними між собою.
У відзиві також зазначено, що предметом розгляду в цій справі є позовні вимоги поліцейського про поновлення на посаді, з якої його за ініціативою керівників органів поліції, для більш ефективної служби, в інтересах служби в поліції під час дії воєнного стану, переміщено у порядку переведення до іншого підрозділу поліції без його згоди.
Спірне переміщення відбулося на підставі положень Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-УІІІ) в редакції Закону України № 2123-ІХ від 15.03.2022 року «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану», набрав чинності 01.05.2022 року (далі - Закон № 2123-ІХ).
У відповідності до абзацу 2 пункту 2 частини 1 ст. 65 Закону № 580-УІІІ, поліцейський може бути переміщений на рівнозначні посади для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.
Відповідно до п.1 розділу III Порядку, видавати накази по особовому складу можуть керівники органів та підрозділів поліції, а також закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України (надалі - органи поліції), відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, а також номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.
прийняття на службу до поліції, звільнення зі служби в поліції, а також переміщення на інші посади в органі чи підрозділі поліції, належить до компетенції керівника ГУНП та є його дискреційним повноваженням, як керівника органу поліції.
Під дискреційними повноваженнями розуміють такі повноваження, які надають певну ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.
Вказують про те, що суд не може брати на себе повноваження керівника органу поліції щодо прийняття рішення про встановлення додаткової доплати поліцейським, які забезпечували правопорядок і безпеку громадян та внаслідок виконання своїх обов`язків мали безпосередній контакт з населенням, а також суд не може визначити чи виконував поліцейський завдання щодо забезпечення правопорядку і безпеки громадян, кількість відпрацьованого поліцейським часу в зазначених умовах. Таке втручання буде порушенням наданої керівнику органу поліції дискреції.
Таким чином, вважають, що видання наказу ГУНП від 07.11.2025 року № 1574 о/с щодо переведення для подальшого проходження служби (для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби) капітана поліції ОСОБА_1 на посаду старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції № 1 Дніпровського районного управління поліції № 2 ГУНП в Дніпропетровській області відноситься до дискреційних повноважень керівника ГУНП, та у випадку скасування спірного наказу, призведе до втручання в дискреційній повноваження керівника ГУНП щодо переміщення поліцейських для більш ефективної служби.
Окрім цього, вказують, що позивач у своїй позовні й заяві посилається на порушення ГУНП норм Кодексу законів про працю (далі - КЗпП).
При цьому, відповідач вказує на безпідставність та помилковість посилань позивача на положення КЗпП, оскільки спірні правовідносини повністю врегульовані саме нормами спеціального законодавства, яким є Закон України «Про Національну поліцію».
Зміни в спеціальному законодавстві з питань проходження служби в поліції, що відбулися з 01 травня 2022 року, виключили можливість субсидіарного застосування норм трудового законодавства до регулювання порядку переміщення поліцейських, усунувши таким чином неоднозначне застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах, що мало місце в судовій практиці.
Вказують, що відповідно до частини 8 статті 65 Закону № 580-УІІІ переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.
Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.
Розділом II Закону від 15.03.2022 № 2123-ІХ визначено, шо пункт 1 розділу І цього Закону діє тимчасово, на період введення в Україні воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та/або інших держав проти України та 60 днів після цього.
На період введення в Україні воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та/або інших держав проти України та 60 днів після цього поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.
Вважають, що у цьому випадку, судом має бути враховано, що переміщення поліцейського з ініціативи начальників має легітимну мету та пов`язано з певними об`єктивними чинниками - інтересами служби, що відповідає меті спеціального інституту переміщення поліцейських, прямо закріпленого у спеціальному законі.
Таким чином, вважають, що наказ ГУНП в Дніпропетровській області від 07.11.2025 № 1574 о/с, в частині переведення для подальшого проходження служби до сектору кримінальної поліції відділу поліції № 1 Дніпровського районного управління поліції №2 ГУНП в Дніпропетровській області є законим та таким, що не суперечить Конституції України і законам України та з урахуванням військового стану в країні відповідає і суспільним інтересам і іншим загально- правовим засадам.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував усі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Дніпропетровській області на посаді старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінальної поліції Дніпровського районного управління поліції № 2 ГУНП, маючи спеціальне звання - капітан поліції.
Також, у вказаному рапорті було зазначено, що Фактична кількість співробітників сектора кримінальної поліції відділу поліції №1 Дніпровського районного управління поліції № 2ГУНП в Дніпропетровській області не відповідає штатній чисельності, у зв`язку з чим істотно збільшилося навантаження на наявних співробітників.
Станом на 31 грудня 2025 року в секторі кримінальної поліції відділу поліції №1 Дніпровського районного управління поліції № 2 ГУНП в Дніпропетровській області планується значний некомплект співробітників саме: 10 співробітників. При цьому, нестача кадрів негативно впливає на оперативність та якість проведення оперативно-розшукових заходів, розкриття кримінальних правопорушень, а також належне реагування на повідомлення громадян.
Разом з цим, у вказаному рапорті було зазначено, що перевантаження працівників сектору кримінальної поліції відділу поліції №1 Дніпровського районного управління поліції № 2 ГУНП в Дніпропетровській області призводить до зниження ефективності роботи та у зв`язку з неукомплектованістю сектору кримінальної поліції особовим складом, кількість працівників є недостатньою для належного виконання покладених завдань.
Крім цього, у вказаному рапорті зазначено, що у разі подальшої нестачі кадрів, наявний особовий склад буде вимушений залучатися виключно до несення служби у складі нарядів, без можливості повноцінного проведення оперативно-розшукових заходів.
Враховуючи вищевикладене начальник відділу поліції № 1 Дніпровського районного управління поліції № 2 ГУНП в Дніпропетровській області просив у цьому рапорті начальника Дніпровського районного управління поліції №2 ГУНП в Дніпропетровській області, розглянути питання щодо укомплектування сектору кримінальної поліції відділу поліції № 1 Дніпровського районного управління поліції № 2 ГУНП в Дніпропетровській області необхідною кількістю особового складу для забезпечення належного виконання покладених службових завдань.
05.11.2025 року начальником Дніпровського районного управління № 2 ГУНП в Дніпропетровській області полковником поліції Олександром
Згідно резолюції, начальником ГУНП генералом поліції третього рангу Олександром Ганжою пропозиція щодо переміщення окремих працівників відділу кримінальної поліції Дніпровського районного управління поліції № 2 для подальшого проходження служби до сектору кримінальної поліції відділу поліції № 1 Дніпровського районного управління поліції № 2, зокрема старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів протії особи відділу кримінальної поліції Дніпровського районного управління поліції № 2 ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 , відповідно до абзацу 2 пункту 2 частини 1 та частини 8 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію», погоджена.
06.11.2025 року начальником Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області генералом поліції третього рангу Олександром Ганжою надана письмова вказівка начальнику управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області підполковнику поліції ОСОБА_4 підготувати відповідний наказ.
Відповідач у відзиві вказує про те, що вищевказані посади є рівнозначними між собою.
Вважаючи наказ про переведення протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).
Відповідно до вимог частини першої статті 1 Закону №580-VIII, Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Згідно з вимогами статті 17 Закону №580-VIII, поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Поліцейський має службове посвідчення та спеціальний жетон. Зразки та порядок видання службових посвідчень та спеціальних жетонів затверджуються Міністерством внутрішніх справ України.
Частиною першою статті 18 Закону №580-VIII встановлено, що поліцейський зобов`язаний:
1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;
2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;
3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;
4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;
5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;
6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Відповідно до ч.ч. 1, 3-5 ст. 59 Закону №580-VIII, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.
Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.
Відповідно до ст. 60 Закону №580-VIII, відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.
Вказана стаття в редакції Закону № 2123-IX від 15.03.2022, згідно пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до законів України "Про Національну поліцію" та "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» №2123-IX від 15.03.2022 року діє тимчасово, на період введення в Україні воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України та 60 днів після цього.
Згідно з приписами частини першої статті 65 Закону №580-VIII, переміщення поліцейських здійснюється:
1) на вищу посаду - у порядку просування по службі;
2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону;
3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону;
4) у зв`язку із зарахуванням на денну форму навчання за державним замовленням, у тому числі до магістратури, ад`юнктури та докторантури закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.
Частиною другою статті 65 Закону № 580-VIII визначено, що посада вважається вищою, якщо за нею штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції, нижчою, якщо передбачене нижче спеціальне звання поліції, та рівнозначною, якщо передбачене таке саме спеціальне звання поліції.
Відповідно до частини сьомої статті 65 Закону № 580-VIII, переведення є формою переміщення поліцейських, яке здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.
Згідно з приписами частини восьмої статті 65 Закону № 580-VIII, переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.
Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.
Частину восьму статті 65 доповнено абзацом другим згідно із Законом № 2123-IX від 15.03.2022, дія якого встановлена аналогічно прикінцевими та перехідними положеннями вказаного Закону, про що вже зазначалось вище.
Частинами 9-11 вказаної статті визначено, що переведення поліцейського здійснюється на підставі наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та наказу про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.
У разі якщо згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначенню поліцейського на посаду повинно передувати погодження відповідних органів державної влади або органів місцевого самоврядування чи їх посадових осіб, призначення на посаду здійснюється після отримання такого погодження.
Не допускається переміщення поліцейських на вищі посади протягом шести місяців з дня притягнення до адміністративної відповідальності, а також поліцейських, які мають діюче дисциплінарне стягнення.
Для забезпечення належної підготовки та видання наказів з питань проходження служби поліцейськими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23 листопада 2016 року №1235, затверджено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції (далі - Порядок № 1235) та Перелік документів з питань проходження служби (далі - Перелік).
Відповідно до розділу ІІ Порядку № 1235, підставою для видання наказів по особовому складу є такі зміни в службовій діяльності, зокрема, як переміщення по службі.
За приписами пункту 2 розділу ІІІ Порядку № 1235, підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.
Пунктом 3 розділу ІІІ Порядку №1235, перелік документів з питань проходження служби визначається згідно з Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим наказом МВС України від 23 листопада 2016 року №1235.
Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Порядку № 1235, у разі необхідності для підготовки наказів можуть витребовуватися документи з певних питань проходження служби в поліції, передбачені чинним законодавством України.
Переліком визначено, що документами з питань проходження служби є: рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі; подання про призначення на посаду; подання про встановлення додаткових видів грошового забезпечення.
VІ. ОЦІНКА СУДУ
Як встановлено вище, ОСОБА_1 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Дніпропетровській області на посаді старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінальної поліції Дніпровського районного управління поліції №2 ГУНП маючи спеціальне звання - капітан поліції.
Таким чином, враховуючи наведене вище, слід дійти висновку, що наказ ГУНП в Дніпропетровській області від 07.11.2025 № 1574 о/с, в частині переведення для подальшого проходження служби до сектору кримінальної поліції відділу поліції № 1 Дніпровського районного управління поліції №2 ГУНП в Дніпропетровській області є законим та таким, що не суперечить Конституції України і законам України та з урахуванням військового стану в країні відповідає і суспільним інтересам і іншим загально- правовим засадам.
Щодо згоди позивача на таке переведення, суд зазначає таке.
Так, пунктом 2 частини 1 статті 65 Закону №580-VIII, законодавець серед підстав для переміщення поліцейських на рівнозначні посади безпосередньо виділяє лише одну підставу для такого переміщення, яка враховує згоду поліцейського, а саме переміщення за ініціативою поліцейського.
Разом з цим, така підстава як «для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби», як в цьому спорі, такої згоди не потребує.
Отже, переміщення за підставою - «для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби» є насамперед рішення певних органів (керівника суб`єкта призначення), прийняття яких не залежать від волі поліцейського.
При цьому пункт 2 частини першої статті 65 Закону №580-VIII передбачає єдине правило щодо можливості переміщення поліцейських на рівнозначні посади в інтересах служби, не відокремлюючи випадки такого переміщення в межах однієї місцевості (населеного пункту) чи в іншу місцевість.
Слід зазначити, що у підпункті "б" пункту 42 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (далі - Положення), закріплено аналогічне правило про те, що переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу на рівнозначні посади провадиться у разі службової необхідності, проведення планової заміни в місцевостях, що зазнали радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, а також для доцільнішого використання з урахуванням їх ділових і особистих якостей, стану здоров`я, віку та підготовки за новою спеціальністю.
У цьому пункті Положення йдеться також про те, що рішення про переміщення по службі осіб середнього, старшого або вищого начальницького складу приймається відповідним начальником з урахуванням думки їх прямих начальників і колективу працівників.
Таким чином, спеціальне законодавство, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, не вимагало згоди поліцейського при прийнятті рішення про його переміщення в інтересах служби на рівнозначну посаду у цю або іншу місцевість.
Як зазначалось вже судом, згідно ст. 60 Закону №580-VIII, відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.
Абзацом 2 частини восьмої статті 65 Закону № 580-VIII визначено, що поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.
Вказані норми внесені змінами в редакції Закону «Про внесення змін до законів України "Про Національну поліцію" та "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» №2123-IX від 15.03.2022 та згідно пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону вони діють тимчасово, на період введення в Україні воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України та 60 днів після цього.
Пунктом 4 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VIII передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Водночас частиною першою статті 32 КЗпП України установлено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.
Усталеною є практика Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір.
Однак відсутність у Законі №580-VIII та Положенні норми про обов`язковість згоди поліцейського на переміщення в іншу місцевість на рівнозначну посаду для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, вказує не на неврегульованість цих правовідносин нормами спеціального законодавства, а про їхнє вирішення у спосіб, відмінний від правового регулювання трудових відносин, відповідно до норм трудового законодавства.
Отже, зміни в спеціальному законодавстві з питань проходження служби в поліції, що відбулися з 01 травня 2022 року, виключили можливість субсидіарного застосування норм трудового законодавства до регулювання порядку переміщення поліцейських, усунувши таким чином неоднозначне застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах.
Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 25.05.2023 року № 620/3663/19.
Таким чином, суд наголошує, що норми ст. 32 КЗпП України не підлягають застосуванню до правовідносин щодо переведення поліцейських, з огляду на те, що до них підлягає застосуванню спеціальне законодавство Закон №580-VIII.
Також, у вказаному рапорті було зазначено, що фактична кількість співробітників сектора кримінальної поліції відділу поліції №1 Дніпровського районного управління поліції № 2ГУНП в Дніпропетровській області не відповідає штатній чисельності, у зв`язку з чим істотно збільшилося навантаження на наявних співробітників.
Станом на 31 грудня 2025 року в секторі кримінальної поліції відділу поліції № 1 Дніпровського районного управління поліції № 2 ГУНП в Дніпропетровській області планується значний некомплект співробітників саме: 10 співробітників. При цьому, нестача кадрів негативно впливає на оперативність та якість проведення оперативно-розшукових заходів, розкриття кримінальних правопорушень, а також належне реагування на повідомлення громадян.
У рапорті також зазначено, що перевантаження працівників сектору кримінальної поліції відділу поліції №1 Дніпровського районного управління поліції № 2 ГУНП в Дніпропетровській області призводить до зниження ефективності роботи та у зв`язку з неукомплектованістю сектору кримінальної поліції особовим складом, кількість працівників є недостатньою для належного виконання покладених завдань.
Крім цього, у вказаному рапорті зазначено, що у разі подальшої нестачі кадрів, наявний особовий склад буде вимушений залучатися виключно до несення служби у складі нарядів, без можливості повноцінного проведення оперативно-розшукових заходів.
Отже, враховуючи наведене вище, поліцейського на таке переведення не потрібна.
Враховуючи вищевикладене, звільнення із займаної посади капітана поліції ОСОБА_1 наказом ГУНП від 07.11.2025 № 1574 о/с здійснено, у зв`язку з переміщенням останнього до сектору кримінальної поліції відділу поліції № 1 Дніпровського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, як то передбачено ч. 9 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію».
Щодо рівнозначності посад суд зазначає таке.
Згідно наданих суду пояснень, вищевказані посади є рівнозначними між собою.
Інших доказів на спростування наведеного вище позивачем суду не надано.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ відповідача прийнятий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені діючим законодавством, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.
Беручи до уваги те, що позовна вимога в частині поновлення на посаді є похідною від позовних вимог про визнання спірного наказу протиправним, в її задоволенні також слід відмовити.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України" (п. 58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.
Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.
Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовані та доведені позовні вимоги у вказаній вище частині.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про залишення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, без задоволення.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, про таке.
Підстави для розподілу судових витрат, відповідно до ст. 139 КАС України, відсутні.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу залишити без задоволення.
Судові витрати покласти на позивача згідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 16.01.2026 року.

Суддя В.В. Ільков