Справа № 300/302/26
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2026-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

"26" січня 2026 р. Справа № 300/302/26

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Тимощук О.Л., розглянувши позовну заяву в адміністративній справі за позовом Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 10.09.2025 ВП №79065235,

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області (надалі, також - позивач, ГУ ДФС в Івано-Франківській області) 20.01.2026 звернулося в суд з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (надалі, також - відповідач), в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 10.09.2025 ВП №79065235 за справою №300/2398/22.

Пунктами 3 та 5 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує: чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статями 160, 161, 172 цього Кодексу; чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені статтею 287 КАС України.

Приписами частини 1 статті 287 КАС України встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

За змістом частини 2 статті 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду:

1) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів;

2) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Згідно з частиною 1 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим кодексом або іншими законами.

Частиною 6 статті 161 КАС України встановлено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Також суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

На обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач зазначає, що станом на дату звернення до суду діяльність ГУ ДФС в Івано-Франківській області забезпечується Комісією з реорганізації ГУ ДФС в Івано-Франківській області, склад якої затверджується наказом голови Комісії з реорганізації ГУ ДФС в Івано-Франківській області. У зв`язку із кадровими змінами (звільнення/переведення працівників) наказом від 23.09.2025 внесено зміни до складу Комісії з реорганізації ГУ ДФС в Івано-Франківській області, а саме розширено склад комісії.

Окрім цього, позивач зазначає, що вже звертався до суду із позовною заявою від 10.10.2025 про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 10.09.2025 ВП №79065235 за справою №300/2398/22, однак ухвалою суду від 17.11.2025 позовну заяву ГУ ДФС в Івано-Франківській області повернуто, та роз`яснено що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до суду в порядку встановленому законом.

Стверджує, що вказані обставини пов`язані з труднощами для своєчасного вчинення позивачем дій щодо оскарження постанови від 10.09.2025.

Зі змісту прохальної частини позову вбачається, що позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 10.09.2025 ВП №79065235 за справою №300/2398/22.

До суду цю позовну заяву позивач направив 19.01.2026 (про що свідчить штих-код поштового відправлення), тобто, поза межами визначеними КАС України строку.

Щодо вказаних позивачем причин пропуску строку звернення до суду із цим позовом суд зауважує таке.

Окрім звільнених/переведених працівників Комісії з реорганізації ГУ ДФС в Івано-Франківській області згідно наказу від 23.09.2025 №5, Комісія налічує 11 членів (про що свідчить зміст наказу від 29.04.2025 №1).

Позивач не надав суду доказів неможливості з таким складом Комісії звернутися із позовом до суду в межах встановленого КАС України 10-денного строку.

Також, як зазначає сам же позивач у позовній заяві, він уже звертався до суду із позовною заявою від 10.10.2025 про визнання протиправною і скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 10.09.2025 ВП №79065235, однак таку було повернуто ухвалою суду від 17.11.2025 та роз`яснено що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до суду в порядку встановленому законом.

При цьому, навіть беручи до уваги повернення 17.11.2025 позовної заяви від 10.10.2025, дану позовну заяву позивач направив до суду 19.01.2026, тобто поза межами визначеними статтею 287 КАС України строку.

Жодних пояснень щодо неможливості звернутися із позовом до суду в межах встановленого КАС України 10-денного строку, після повернення позивачу позовної заяви від 10.10.2025 (після 17.11.2025), позивач суду не надав.

Отже, із змісту позовної заяви вбачається, що позивачем пропущено десятиденний строк звернення до суду та всупереч вимогам частини 6 статті 161 КАС України, не надано обґрунтованої заяви про поновлення цього строку та доказів поважності причин його пропуску.

Окрім цього, згідно з частиною 3 статті 161 КАС України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивач у позовній заяві просить суд звільнити його від сплати судового збору (відстрочити, розстрочити сплату судового збору), у зв`язку із тим, що позивач об`єктивно позбавлений можливості сплати судового збору, оскільки ГУ ДФС в Івано-Франківській області перебуває у стані припинення, а тому передбачення витрат щодо виконання судових рішень потребує додаткового координування із Комісією з реорганізації Державної фіскальної служби України з метою встановлення бюджетних асигнувань на судові витрати. Зазначає, що у зв`язку із військовим вторгненням російської федерації та запровадженням воєнного стану на території України, постановами Кабінету Міністрів України спрямовуються кошти до резервного фонду державного бюджету, скорочуються видатки загального фонду Державного бюджету.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно зі статями 1 та 2 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI (надалі, також - Закону №3674-VI, Закону України "Про судовий збір"), судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

За змістом частини 1 статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Статтею 8 Закону №3674-VI встановлено умови за яких суд своєю ухвалою може відстрочити або розстрочити сплату судового збору, зменшити його розмір або звільнити від сплати такого на певний строк за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік фізичної особи, яка подає позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу; або 2) особами, які подають позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу, є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю; або 4) заявником (позивачем) у межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) є юридична або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, яка перебуває у судових процедурах розпорядження майном, санації або реструктуризації боргів, за клопотанням арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією) або боржника.

Отже, КАС України та Законом України "Про судовий збір" встановлено вичерпний перелік умов, суб`єктів та коло правовідносин, за наявності яких, з огляду на майновий стан сторони, суд може, зокрема звільнити від сплати судового збору або відстрочити, розстрочити сплату судового збору.

Зважаючи на те, що вищезазначені умови за наявності яких позивача можливо було б звільнити від сплати судового збору або відстрочити сплату судового збору, відсутні, і враховуючи те, що звільнення, відстрочення та розстрочення суб`єкту владних повноважень сплати судового збору може розцінюватися, як надання державним органам певних процесуальних переваг перед іншими учасниками судового процесу - юридичними та фізичними особами, які зобов`язані сплачувати відповідний збір, підстави для задоволення клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору (відстрочення, розстрочення сплати судового збору) за подання позову - відсутні.

Позивач, маючи однаковий обсяг процесуальних прав і обов`язків поряд з іншими учасниками справи, діє як суб`єкт владних повноважень та є бюджетною установою, що фінансується з Державного бюджету України, а тому обмежене фінансування позивача, зокрема, в частині видатків, передбачених на сплату судового збору, не є підставою для звільнення від сплати судового збору або відстрочення, розстрочення сплати судового збору, оскільки кошти на вказані цілі повинні бути передбачені у кошторисі установи своєчасно і у повному обсязі.

Позивачем не подано доказів, які б містили безсумнівні відомості про час і обсяг очікуваних надходжень на рахунок ГУ ДФС в Івано-Франківській області, призначених для сплати судового збору.

Обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у них коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися достатньою підставою для звільнення, розстрочення чи відстрочення від такої сплати.

Суд також зазначає, що сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути підставою для безумовного продовження процесуального строку, відстрочення, розстрочення чи звільнення від сплати судового збору у всіх абсолютно випадках.

З огляду на наведене суд висновує, що заява позивача про звільнення від сплати судового збору (розстрочення, відстрочення сплати судового збору) з наведених ним підстав задоволенню не підлягає, оскільки незадовільне матеріальне забезпечення суб`єкта владних повноважень, не є належною правовою підставою для цього в розумінні положень частини першої статті 8 Закону №3674-VІ.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в ухвалах від 02.04.2025 в справі №400/9266/24, від 28.02.2025 у справі №440/8863/24, від 30.01.2025 в справі №140/10019/24, від 10.03.2025 у справі №300/940/22, від 03.07.2025 у справі №380/5534/25, від 18.03.2025 в справі №480/7981/24 та в постанові від 28.02.2024 у справі №420/2602/23.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закону України "Про судовий збір".

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлюються ставки судового збору, зокрема, за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано юридичною особою - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 10.09.2025 у ВП №79065235, якою визначено позивачу суму виконавчого збору в розмірі 32000,00 грн.

Таким чином, оскільки прийняття відповідачем постанови стягнення виконавчого збору від 10.09.2025 безпосереднім наслідком має зміну складу майна позивача, позовна вимога про визнання протиправним та скасування вказаного рішення є вимогою майнового характеру.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" від 03.12.2025 №4695-IX, передбачено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб в розрахунку на місяць з 1 січня 2026 року складає 3328,00 грн.

Таким чином, оскільки 1.5 відсотки від ціни позову становлять менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір судового збору становить 3328,00 грн.

За змістом частини 2 статті 9 Закону №3674-VI суд не вправі відкрити провадження у справі, в разі якщо до спеціального фонду Державного бюджету України не надійшов судовий збір в розмірі, передбаченому цим Законом.

За наявності вказаного недоліку позовна заява не відповідає вимогам частини 3 статті 161 КАС України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

На підставі наведеного, керуючись статями 160, 161, 169, 171 та 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 10.09.2025 ВП №79065235 - залишити без руху.

Надати позивачу десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків шляхом:

- подання обґрунтованої заяви про поновлення строку на звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску;

- долучення документу про сплату судового збору за подання даної позовної заяви у розмірі 3328 (три тисячі триста двадцять вісім) гривень 00 копійок.

У разі неможливості долучення певних доказів, повідомити про причини неможливості подання таких доказів.

Роз`яснити, що в разі бездіяльності щодо усунення недоліків у вище зазначений строк, позовна заява буде повернена позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню.

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.