Справа № 380/24645/25
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2026-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

26 січня 2026 рокусправа №380/24645/25
Суддя Львівського окружного адміністративного суду Ланкевич Андрій Зіновійович, перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №356 від 13.06.2025 в частині, що стосується призову позивача на військову службу під час мобілізації, в особливий період, та направлення позивача для проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) в частині зарахування до списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 позивача;

- зобов?язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити позивача з військової служби з подальшим виключенням позивача зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .

У зв`язку з тим, що позовну заяву подано без додержання вимог ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалою судді від 22.12.2025 року позовну заяву залишено без руху, а позивачеві надано строк для усунення виявлених недоліків, зокрема, шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом та доказів поважності причин його пропуску.

14.01.2026 року від представника позивача надійшло клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду з даним позовом. Обґрунтовуючи клопотання, вказав, що призов на військову службу під час мобілізації, який по своїй суті є примусовим для громадян, не можна ототожнювати з прийняттям на публічну службу, яке ґрунтується на добровільному волевиявленні громадянина. Однак, навіть з урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08.06.2022 року у справі №362/643/21, яка визначила, що військова служба є різновидом служби публічної, а відтак строк на звернення із вказаним позовом становить один місяць з моменту коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, варто наголосити, що про свій статус позивач дізнався виключно після отримання відповіді на адвокатський запит, який наданий його адвокату, шляхом направлення на електронну адресу 09.12.2025 року. Вказала, що до цього дня, свого статусу ОСОБА_1 не знав, оскільки не отримував на ознайомлення чи на підпис жодного документа, ВЛК не проходив, присягу не приймав. Враховуючи перелік порушень процедури призову позивача під час мобілізації, що зафіксовано в ДБР та органах Нацполіції і за фактом яких порушено кримінальну справу щодо незаконних дій представників ІНФОРМАЦІЯ_3 , вважає, що причини пропуску строку звернення до суду є поважними і такими, що відповідають вимогам законодавства. Просить поновити такий.

Оскільки у період з 12.01.2026 року по 25.01.2026 року включно суддя перебував у відпустці, питання про відкриття провадження у справі вирішується 26.01.2026 року.

Розглянувши подану заяву, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає поверненню позивачеві, виходячи з наступного.

За визначенням, що міститься у п.17 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно з ч.1 ст.118 КАС України, процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Положеннями ч.2 ст.122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас відповідно до ч.3 ст.122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк (ч.5 ст.122 КАС України).

Ураховуючи, що військова служба є різновидом публічної служби, а спірні правовідносини виникли щодо прийняття позивача на публічну службу, а тому з огляду на ч.5 ст.122 КАС України застосуванню у цій справі підлягає місячний строк для звернення до суду.

За обставинами цієї справи, позивачем у ній є військовослужбовець, який 13.06.2025 року призваний на військову службу під час мобілізації на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

04.12.2025 року представник позивача звернулася до відповідача, Військової частини НОМЕР_1 , з адвокатським запитом, в якому просила надати, серед іншого, належним чином завірену копію наказу про мобілізацію ОСОБА_1

09.12.2025 року Військова частина НОМЕР_1 надала відповідь на вищевказаний запит представника позивача, до якої долучила копію наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 від 13.06.2025 року №356 про призов ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Не погоджуючись із вказаним наказом, а також із наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) в частині зарахування його до списків особового складу частини, позивач 10.12.2025 року звернувся до суду з даним позовом.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку, позивач посилається на те, що його не ознайомлено зі змістом оскаржуваного наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 від 13.06.2025 року №356 про призов на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Крім того, вказав, що про свій статус, як військовослужбовця, позивач дізнався виключно після отримання відповіді на запит його представника, а саме 09.12.2025 року.

Даючи оцінку вказаним твердженням, суд враховує, що ч.2 ст.122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й з об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

День, коли особа дізналася про порушення свого права - це установлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).

Якщо цей день установити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Беручи до уваги наведене та зважаючи на суть спірних правовідносин, днем, коли позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав є 13.06.2025 року дата призову на військову службу по мобілізації.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки факт призову супроводжується фактичним направленням особи до місця проходження служби та зміною її правового статусу з військовозобов`язаного на військовослужбовця, позивач не міг не знати про зміну свого статусу та наявність відповідних розпорядчих актів щодо нього з моменту фактичного початку виконання обов`язків (навіть якщо він не ознайомлений з наказом).

До адміністративного суду позивач звернувся 10.12.2025 року, тобто більш, ніж через п`ять місяців дня, коли повинен був дізнатися про порушення своїх прав.

У світлі доводів позивача суд наголошує, що при визначенні початку перебігу строку звернення до суду суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися про дійсний стан свого права (інтересу) не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку здійснюється судом у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. Строк звернення до суду, як одна із складових гарантії «права на суд», може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 жовтня 2020 року у справі №9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулася до суду.

Водночас суд зазначає про те, що факт подання 04.12.2025 року представником позивача адвокатського запиту в інтересах позивача не змінює моменту, з якого він повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Крім того, як видно з матеріалів позовної заяви, упродовж червня-серпня 2025 року дружина позивача ( ОСОБА_2 ) та його роботодавець ( ОСОБА_3 ) неодноразово звертались до органів державної влади із скаргами на неправомірні дії військових службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначені обставини, на думку суду, свідчать про те, що позивач (через членів своєї сім`ї та інших представників) виявляв обізнаність про спірні накази значно раніше грудня 2025 року, проте тривалий час утримувався від звернення за професійною правничою допомогою безпосередньо до суду.

Стосовно посилань представника позивача на відкриття кримінального провадження за фактом призову позивача, то таке не спростовує обов`язку дотримання процесуальних строків звернення до адміністративного суду, оскільки кримінальне розслідування та адміністративний позов є різними способами захисту прав, які не є взаємовиключними та не зупиняють перебіг строків, визначених ст.122 КАС України.

Більше того, суддя враховує і те, що місцезнаходженням Військової частини НОМЕР_1 є АДРЕСА_1 , однак серед матеріалів позовної заяви відсутні докази яким чином його служба унеможливила виконання ним процесуальних дій протягом установленого законом строку. Зокрема, не зрозуміло, виконання яких саме службових обов`язків і у якому військовому підрозділі вплинуло на неможливість подання позовної заяви в межах установленого строку. Доказів того, що позивач відразу після зарахування до списків особового складу частини НОМЕР_1 і по дату подання цієї позовної заяви проходив військову службу в районах ведення бойових дій заявник також не надав: ні до позовної заяви, ні до клопотання про поновлення строку.

Суддя зауважує, що позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду в установленим законом строк. У той же час, триваюча пасивна поведінка особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Враховуючи викладене, суддя вважає, що обставини, на які посилається позивач, є суб`єктивними і не пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежали від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, звернення до адміністративного суду із заявленими позовними вимогами.

Відтак, у задоволенні клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду з даним позовом належить відмовити.

Аналогічний підхід до правозастосування при вирішенні близьких за змістом правовідносин застосовано Верховним Судом у постанові від 19.12.2025 року у справі №560/6166/24.

Статтею 123 КАС України визначено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Згідно ч.ч.1, 2 вказаної статті, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею в заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до п.9 ч.4 ст.169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

За таких обставин, враховуючи пропуск встановленого законом місячного строку звернення до суду з вищевказаними вимогами та відсутність обґрунтованого клопотання для визнання причин пропуску поважними, суд приходить висновку про наявність підстав для застосування процесуальних наслідків, передбачених п.9 ч.4 ст.169 КАС України, а саме повернення позовної заяви.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що судове рішення про повернення позовної заяви не є проявом обмеження права на доступ до суду, оскільки це рішення було зумовлено не будь-яким свавільним небажанням суду розглядати звернення позивача до суду, а лише невиконанням процесуальних вимог закону щодо форми та порядку подання позовної заяви. Такого змісту дії не можуть свідчити про обмеження доступу йому до суду. Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.06.2023 року у справі №990/35/23.

Роз`яснити позивачеві, що в силу вимог ч.8 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст.ст.122, 123, 169, 171, 243, 248, 250, 256, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

п о с т а н о в и в :

у задоволенні клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду з даним позовом відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії повернути позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяЛанкевич Андрій Зіновійович