Справа № 520/34170/23
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2026-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

23 січня 2026 року № 520/34170/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мороко А.С., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватної фірми "Артон" (проїзд Верещаківський, буд. 38-А, м. Харків, 61030, ) до Київської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України (бульвар Вацлава Гавела, буд. 8А, м. Київ, 03124, ) про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови, -

ВСТАНОВИВ:

Приватна фірма "Артон" (далі також позивач, ПП "Артон") звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Київської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України (далі також відповідач, Київська митниця), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості № UA100000/2023/000083/1 від 20.06.2023 та картку відмови № UA100430/2023/000081.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови, прийняті Київською митницею, є протиправними, необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки митна вартість імпортованого товару підтверджена у встановленому порядку документами згідно з переліком, визначеним ч. 2 ст. 53 МК України; відповідач під час їх прийняття не довів наявність застережень, передбачених частинами 1, 2 статті 58 Митного кодексу України, щодо неможливості визначення митної вартості за основним методом, а також не виконав обов`язку доведення того, що митна вартість, визначена ним за резервним методом, ґрунтується на раніше визначених митним органом митних вартостях, як це передбачено частиною 2 статті 64 Митного кодексу України.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження у справі в порядку та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копію ухвали про відкриття провадження надіслано представникам сторін до їх Електронних кабінетів в системі "Електронний суд" та ними отримано, що підтверджено довідками про доставку електронних листів.

Представником відповідача через систему "Електронний суд" надіслано відзив на позов разом з доданими до нього документами, в якому він заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначаючи, що надані до митного оформлення документи не містили достовірних та об`єктивних відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості та відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена; додаткових документів на підтвердження митної вартості імпортованого товару позивачем не надано. Наголошує на правомірності винесення рішення про коригування митної вартості через неподання декларантом у встановлений ч. 3 ст. 53 МК України строк повного обсягу запитуваних документів. Звертає увагу, що при прийнятті митницею оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару за основу взято наявну в митного органу інформацію, яка міститься в ціновій базі ЄАІС про подібні товари.

Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

У відповіді на відзив позивач не погоджується з доводами контролюючого органу, звертає увагу, що такі спростовуються матеріалами справи і є необґрунтованими.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, 05.12.2022 між Приватною фірмою «АРТОН» (я покупцем) та OCEAN TREASURE WORLD FOODS LIMITED (Китай) (як продавцем) укладено зовнішньоекономічний контракт № 0710 (далі також Контракт), пунктом 1.1. якого погоджено, що продавець зобов`язується протягом усього строку дії даного Контракту поставляти, а покупець приймати та оплачувати продукцію ("Товар") на умовах, згідно з інвойсами на кожну партію товару, що поставляється.

Згідно з п. 3. 2 розділу 3 Контракту ціна на Товар визначається на умовах CFR, Klaipeda (Інкотермс 2010). Умови поставки можуть змінюватися, що буде обумовлено в інвойсах на кожну окрему партію товару.

Відповідно до Контракту позивачем ввезено на митну територію України товар - «імбір маринований для суши: SUSHI GINGER, рожевий та натуральний, у первинній упаковці, торгівельна марка «ARTON», виробник «Laiwu Taifeng Food Co.Ltd», країна виробництва: «Китай». Чиста вага нетто: 13000 кг, упаковано в 1300 картонних коробів по 15 кг (10x1,5кг); вага нетто з маринадом: 19500 кг, дата виробництва: 10.04.2023, брутто - 20150 кг.

19.06.2023 позивачем до відповідача подано електронну митну декларацію № 23UA88U7, якою заявлено товар до митного оформлення в режимі імпорту.

Позивачем у позовній заяві зазначено, що на підтвердження заявленої у митній декларації № 23UA88U7 від 19.06.2023 митної вартості товару разом з декларацією до митного органу подані такі документи:

- сертифікат якості (Certificate of quality) від 18.04.2023,

- рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) № TF30-23050098WT від 18.04.2023;

- рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) додаток до iнв.TF30-23050098WT від 15.06.2023;

- автотранспортну накладну (Road consignment note) від 16.06.2023;

- сертифікат про походження товару (Certificate of origin) С26261 від 28.04.2023;

- документ, що підтверджує вартість перевезення товару № 16/2 від 16.06.2023;

- договір про надання послуг митного брокера № 25-08-22 від 25.08.2022.

Митну вартість придбаного товару заявлено за першим методом (ціною договору).

Позивачем отримано електронне повідомлення (запит) митного органу щодо надання додаткових документів.

У відповідь на це повідомлення ПП «АРТОН» листом від 20 червня 2023 року за вих. № 11714 повідомило Київську митницю про відсутність можливості надання додаткових документів окрім наданих (а.с. 118).

Рішенням про коригування митної вартості товару № UA100000/2023/000083/1 від 20.06.2023 Київською митницею відмовлено ПП «АРТОН» у митному оформленні товару за ціною контракту (а.с. 119).

В рішенні про коригування митної вартості товарів в обґрунтування причин та обставин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано на підставі статей 54, 55, 57, 58, 59 Митного кодексу України, зазначено, що «При проведені контролю митної вартості за митною декларацією (далі - МД) від 19.06.2023 за № 23UA88U7, встановлено, що надані декларантом документи не містять відомостей щодо складових митної вартості, необхідних при її обчисленні, відомостей щодо ціни, яка сплачена або підлягає сплаті, а також містять розбіжності, які мають вплив на числові значення складових митної вартості. У графі 44 МД № 23UA88U7 під кодом документа « 4104» зазначено зовнішньоекономічний контракт купівлі-продажу від 05.12.2022 № 0710, який не додано до вищезазначеної МД, та який відсутній в базі даних митниці. Ненадання зовнішньоекономічного контракту не дає митниці можливості встановити всі умови даної зовнішньоекономічної операції та здійснити перевірку на відповідність заявлених відомостей заявленому методу визначення митної вартості. Наданий до митного оформлення комерційний інвойс від 18.04.2023 № TF30-23050098WT містить умови оплати - передоплата, проте відсутні банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Разом із тим, відповідно до ч.2 ст.53 Кодексу якщо рахунок сплачено - декларант надає банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару та/або інші платіжні документи, які ідентифікуються із товаром. Декларантом у наданому інвойсі заявлено, що товар поставляється в Україну на умовах CIF, Klaipeda (Литва). Міжнародний торговий термін (умова) CIF «Вартість, страхування і фрахт (...назва порту призначення)» означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Продавець зобов`язаний оплатити витрати на фрахт та страхування, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення, але ризик втрати або ушкодження товару, як і будь-які додаткові витрати, що виникають після відвантаження товару, переходять із продавця на покупця в момент відвантаження товару. За умовами терміна CIF на продавця покладається обов`язок по митному очищенню товару для експорту. Тобто всі додаткові витрати та ризики під час транспортування покладаються на покупця. Крім того, при постачанні товару на умовах поставки CIF продавець зобов`язаний застрахувати товар на користь покупця та врахувати ці витрати на страхування товару до місця призначення. Відповідно до обраних умов поставки продавець зобов`язаний за власний рахунок застрахувати вантаж відповідно до договору купівлі-продажу, на умовах надання права покупцю або іншій особі, що володіє страховим інтересом відносно товару, заявляти вимоги безпосередньо до страховика, а також надати покупцю страховий поліс або інший доказ страхового покриття. Для підтвердження витрат на транспортування товару на умовах поставки CIF, Klaipeda, декларантом надано довідку про транспортні витрати від 16.06.2023 за № 16/2 щодо автоперевезення за маршрутом Клайпеда (Литва)-п/п Ягодин-м. Харків. Разом з тим не надано числових значень витратна навантаження, вивантаження та обробку товарів в порту Клайпеди. Також декларантом не надано коносамент документ, який містить в собі інформацію про умови доставки вантажу через морські шляхи. Крім того, надана до митного оформлення довідка про транспортні витрати від 16.06.2023 за № 16/2 видана ТОВ «Аквапродлогістика», проте згідно з даними, зазначеними в CMR від 16.06.2023, перевізником виступає інша особа. Отже, залишається непідтвердженою така складова митної вартості як транспортування, та неможливо перевірити достовірність включення до ціни товару інших складових митної вартості (зокрема, страхування, навантаження, вивантаження та обробка товарів), що призвело до виникнення сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості товару, оскільки у митниці є підстави вважати, що заявлена декларантом митна вартість не ґрунтується на «дійсній вартості» імпортованих товарів, враховуючи положення статті VII ГАТТ. Митну вартість товарів визначено із наступного розрахунку: 0,89 дол. США/кг. Джерело інформації: МД від 04.05.2023 № UA100060/2023/409653, від 15.05.2023 № UA100330/2023/140216» (а.с. 119-126).

На підставі вказаного рішення про коригування митної вартості товару Київською митницею видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100430/2023/000081.

Позивач відповідно до ч. 7 ст. 55 Митного кодексу України використав можливість випуску товару у вільний обіг шляхом надання гарантів при поданні МД № 23UA11U9.

Керуючись положеннями ч. 8 ст. 55 МК України, позивач подав до митниці лист від 06.09.2023 з додатковими документами, що підтверджують числові значення, внесені до МД № 23UA88U7 від 19.06.2023:

1) зовнішньоекономічний контракт купівлі-продажу від 05.12.2022 за № 0710;

2) платіжне доручення в іноземній валюті № 80 від « 25» травня 2023 року;

3) копію договору перевезення № 29 від 29.01.2020, укладеного між ТОВ «АГРОПРОДЛОГІСТИКА» та ОСОБА_1 ;

4) копію рахунку на оплату № 124 від 16.06.2023;

5) копію довідки № 16/2 від 16.06.2023;

6) копію акта №119 про надання послуг від 19.09.2023;

7) копію платіжної інструкції № 410 від 23.06.2023.

За результатами розгляду звернення Київська митниця листом №7.8 -2/7.8-02/16693 від 12.09.2023 повідомила ПП «АРТОН» про відсутність підстав для визнання заявленої декларантом митної вартості товарів за митної декларації № 23UA88U7 та скасування рішення про коригування митної вартості № UA100000/2023/000083/1 від 20.06.2023.

Скориставшись правом на оскарження рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови, зазначених вище, у судовому порядку, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

По суті спірних правовідносин суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.1 ст. 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України).

Статтею 264 Митного кодексу України встановлено, що відмова органу доходів і зборів у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта; орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом; у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно із ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Статями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі- продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з ч.3 ст.53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частинами 4, 5 статті 58 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Відповідно до ч. 10 ст. 58 МКУ при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: 1)витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням; 2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів; 3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України; 4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця; 5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 7) витрати на страхування цих товарів.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. Декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ч.ч. 1, 2 ст. 52 Митного кодексу України).

Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу, за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс - листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно із ч. 4 ст. 53 Митного кодексу України у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Положеннями частин 1, 2 ст. 53 Митного кодексу України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Згідно із частинами 1-3 ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Згідно з ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях (ч. ч. 3, 4 ст. 64 Митного кодексу України).

З аналізу вказаних норм законодавства вбачається, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості митний орган зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного Кодексу України.

Єдиними підставами, які надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів, що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 10 червня 2020 року у справі №1.380.2019.004752, від 13 липня 2021 року у справі № 200/6521/20-а, яку відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України суд враховує при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

В постанові від 05.05.2022 у справі № 2040/6019/18 Верховний Суд також дійшов висновку, що митний орган має право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів.

Отже, витребування додаткових документів можливе у разі наявності обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості.

Слід зазначити, що наявність таких обставин має бути обґрунтована та підтверджена відповідними доказами. Встановивши відсутність достатніх відомостей, митний орган має зазначити, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, з яких причин із поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Суд звертає увагу, що надання декларантом додаткових документів повинно забезпечувати можливість визначення митним органом митної вартості товарів. Адже з положень пункту 2 частини 6 статті 54, частини 2 статті 256 Митного кодексу України слідує, що виконання вимог митного органу щодо надання додаткових документів виключає можливість відмови у митному оформленні товарів.

Разом з цим, митним органом мають аналізуватись лише ті документи та відомості в них, що дійсно мають вплив на формування митної вартості товарів.

Правомірність такого підходу неодноразово оцінювалася судами, зокрема Верховний Суд у постанові від 13.10.2021 у справі № 804/15600/15 наголосив, що витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Як убачається з матеріалів справи, приймаючи рішення про коригування митної вартості товарів № UA100000/2023/000083/1 від 20.06.2023, митний орган виходив із того, що подані позивачем документи, які підтверджують митну вартість, документально не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та містять розбіжності.

Так, відповідачем в оскаржуваному рішенні зазначено, що у графі 44 МД № 23UA88U7 під кодом документа « 4104» вказано зовнішньоекономічний контракт купівлі-продажу від 05.12.2022 за № 0710, який не додано до поданої МД, та який відсутній в базі даних митниці.

Проте суд зазначає, що наведене спростовується матеріалами справи, оскільки в картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100430/2023/00008, складеній та підписаній митним органом, серед відповідних документів вказано зовнішньоекономічний контракт купівлі-продажу від 05.12.2022 за № 0710.

Крім того, керуючись положеннями ч. 8 ст. 55 МК України, позивач подав до митниці лист від 06.09.2023 з додатковими документами, зокрема, зовнішньоекономічний контракт купівлі-продажу від 05.12.2022 за № 0710.

Посилання митного органу у рішенні на те, що наданий до митного оформлення комерційний інвойс від 18.04.2023 за № TF30-23050098WT містить умови оплати - передоплата, проте відсутні банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, і це впливає на підтвердження заявленої позивачем митної вартості товару, та виключає можливість застосування основного методу визначення митної вартості товару (за ціною договору), є безпідставним.

Так, відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України якщо рахунок сплачено - декларант надає банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару та/або інші платіжні документи, які ідентифікуються із товаром.

За висновками Верховного Суду, сформованими у постанові від 20 березня 2020 року у справі №480/4423/18, неподання декларантом документів, зазначених у частині другій - четвертій статті 53 МК України, саме по собі не тягне для нього негативних правових наслідків. Неподання таких документів може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише у тому випадку, коли у органу доходів і зборів будуть обґрунтовані підстави вважати, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

Водночас, обґрунтованих підстав для висновку, що неподання банківських платіжних документів, які стосуються оцінюваного товару, зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість відповідачем під час розгляду справи не наведено.

Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №815/329/17, фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).

Верховний Суд у постанові від 02 червня 2022 року у справі № 460/2674/20 також звернув увагу на те, що обставини здійснення платежу можуть свідчити про виконання (неналежне виконання) покупцем умов зовнішньоекономічного договору. Разом з цим, вони не повинні сприйматись як безумовне свідчення про наявність розбіжностей чи неповноти документів, доданих до митної декларації. Суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

Разом з цим, 06.09.2023 з додатковими документами, що підтверджують числові значення, внесені до МД № 23UA88U7 від 19.06.2023 позивачем було надане платіжне доручення в іноземній валюті № 80 від « 25» травня 2023 року.

Відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс), введених в дію Міжнародною торговою палатою, за умовами терміну CIF - "вартість, страхування та фрахт" поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження.

За умовами CIF до ціни товару повинні бути додані також витрати на транспортування до місця ввезення товару на митну територію України, витрати на страхування. Продавець зобов`язаний понести витрати та оплатити фрахт, необхідні для доставки товару до названого порту призначення, проте, ризик втрати чи пошкодження товару, а також будь-які додаткові витрати, спричинені подіями, що виникають після здійснення поставки, переходять з продавця на покупця. Однак, за умовами терміну CIF на продавця покладається також обов`язок забезпечення морського страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення.

Отже, у разі укладання контракту на умовах поставки CIF, на продавця покладається обов`язок забезпечення страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення, а також сплати страхових внесків та вартості перевезення вантажу до порту відвантаження.

Зважаючи на те, що перевезення товару здійснювалося на умовах поставки CIF, у позивача відсутній обов`язок щодо страхування товару та здійснення (несення) витрат на транспортування вантажу до порту призначення, оскільки вартість страхування включається до вартості товару, що поставляється на умовах CIF.

З огляду на зазначене, якщо певні витрати вже включені до фактурної вартості товару, то митний орган не може запитувати додаткові документи для підтвердження їх числових показників.

Про те, що неподання до митного оформлення страхових документів на умовах поставки CIF не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості за умови, якщо страхові витрати несе продавець, зазначено в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі №826/997/16, від 20.02.2018 у справі №826/8799/16, від 18 липня 2019 року у справі №821/829/18.

Відповідачем під час розгляду справи не доведено, що страхові витрати щодо товару понесено позивачем, як покупцем товару, а отже посилання митного органу в якості підстави для коригування митної вартості товару на ненадання позивачем документів у підтвердження вартості страхування товарів є необґрунтованим.

Щодо посилання митниці на непідтвердження такої складової митної вартості як транспортування, та на неможливість перевірити достовірність включення до ціни товару інших складових митної вартості, зокрема, щодо навантаження, вивантаження та обробки товарів, суд зазначає таке.

Згідно із інвойсом від 19.06.2023 за № 23UA88U7 визначено умови поставки: CIF - KLAIPEDA, порт відвантаження: QINGDAO, порт доставки: KLAIPEDA, номер коносаменту: 226757823, найменування -морського судна: MAYVIEV MAERSK 316W, номер контейнеру: TGHU1528833. Також до митного оформлення надано транспортний документ від 15.06.2023, виданий компанією відправником «UAB Nordnix», що зазначений у документі як експедитор. У зазначеному документі наведено суму товару - 9480,00 дол. США, виходячи із кількості товару згідно із CMR від 16.06.2023.

Митну вартість товару визначено декларантом із розрахунку: сума товару 9480,00 дол. США із доданням витрат на транспортування у сумі 45000,00 грн. за маршрутом: м. Клайпеда - митний пост Ягодин.

Для підтвердження витрат на транспортування декларантом надано довідку про транспортні витрати від 16.06.2023 за № 16/2, рахунок на оплату від 16.06.203 за № 124, акт надання послуг від 20.06.2023 за № 119, платіжну інструкцію від 23.06.2023 за № 410, видані компанією ТОВ «Аквапродлогістика» () та договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні від 29.01.2020 № 29 (далі - Договір), укладений між компаніями ТОВ «Аквапродлогістика» та ФОП ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки про транспортні витрати від 16.06.2023 за № 16/2, рахунку на оплату від 16.06.203 за № 124 та акта надання послуг від 20.06.2023 за №119 вартість транспортних послуг на доставку вантажу автомобілем RENAULT (державний номер НОМЕР_1 / НОМЕР_2 ) за маршрутом м. Клайпіда - м. Харків становить 55000,00 грн., зокрема витрати на доставку від м. Клайпеду до митого поста «Ягодин» - 45000,00 грн.

Надані до митного органу документи повністю підтверджують вартість перевезення товару та дають змогу Київській митниці визначити таку складову митної вартості товару, як витрати на транспортування, не включені у вартість товару (ч.2 ст.53 МК України).

Щодо того, що надана до митного оформлення довідка про транспортні витрати від 16.06.2023 за № 16/2 видана ТОВ «Аквапродлогістика», проте згідно з даними, зазначеними в CMR від 16.06.2023, перевізником виступає інша особа (ФОП ОСОБА_1 ), то згідно з поясненнями позивача договір з ТОВ «Аквапродлогістика» з митною декларацією не подавався.

Водночас суд зазначає, що рахунок на оплату від 16.06.203 за № 124, акт надання послуг від 20.06.2023 за № 119, платіжна інструкція від 23.06.2023 за № 410 свідчать про фактичне виконання умов відповідного договору ПП «АРТОН» та ТОВ «Аквапродлогістика».

З листом від 06.09.2023 на підтвердження числових значень, внесених до МД № 23UA88U7 від 19.06.2023, позивачем подано до митного органу копію договору перевезення № 29 від 29.01.2020, укладеного між ТОВ «АГРОПРОДЛОГІСТИКА» та ОСОБА_1 .

Разом з цим, згідно з довідкою про транспортні витрати від 16.06.2023 за № 16/2 витрати на завантаження/розвантаження включено до суми фрахту, а отже посилання митного органу в якості підстави для коригування митної вартості товару на ненадання позивачем документів у підтвердження таких витрат є безпідставним.

Отже, на підставі документів, поданих позивачем з митною декларацією, відповідач мав змогу визначити вартість транспортної складової та ідентифікувати її як таку, що відноситься до конкретної поставки.

В листі №7.8-2/7.8-02/16693 від 12.09.2023, за наслідками розгляду додаткових документів, поданих позивачем, митним органом зазначено про те, що платіжна інструкція від 23.06.2023 за № 410 оформлена на суму 73000,00 грн, а рахунок на оплату від 16.06.203 за № 124 та акт надання послуг від 20.06.2023 за № 119 на суму 55 000,00 грн.

Проте, суд зазначає, що чинним законодавством не встановлено заборони на здійснення платіжу за кількома рахунками чи актами надання послуг.

З огляду на наведене зазначені вище посилання митного органу не можуть бути підставою для висновку про непідтвердження позивачем витрат на перевезення товарів за межами митної території України.

Також в листі №7.8-2/7.8-02/16693 від 12.09.2023 митницею зазначено, що надана копія митної декларації № 23LTUB000000299F9 є транзитним документом, виписаним митними органами Литви та не містить даних щодо вартості товару. Згідно з інвойсом від 19.06.2023 за № 23UA88U7 країною відправлення товару є Китай, разом із тим, копії митної декларації країни відправлення не надано.

Проте суд зазначає, що з урахуванням приписів ч.3 ст.53 Митного кодексу України копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів, і має бути оформлена відповідно до чинного законодавства країни відправлення й, до того ж, не впливає на митну вартість як таку.

Такий документ може бути поданий для митного оформлення, але лише в якості додаткового, у тому випадку, якщо виникає необхідність в уточненні показників основних документів.

Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постанові від 20 вересня 2023 року у справі №815/6805/17.

Отже, декларація країни відправлення не є обов`язковим для надання документом відповідно до ч.2 ст. 53 МК України при визначенні митної вартості товару та не є документом, який підтверджує митну вартість товарів.

Митним органом також вказано, що декларантом не надано коносамент - документ, який містить в собі інформацію про умови доставки вантажу морським транспортом, та посилання на який міститься у інвойсі 19.06.2023 за № 23UA88U7.

Суд зазначає, що за своєю суттю коносамент (Bill of Lading) документ, що видається морським перевізником вантажу його відправнику, що засвідчує прийняття вантажу до перевезення і містить зобов`язання доставити вантаж до пункту призначення і передати його одержувачу. В момент відправлення вантажу морським транспортом відправник повинен укласти договір перевезення із морським перевізником, визначивши пункт призначення, умови перевезення та оплати. Виписуванням коносаменту перевізник підтверджує укладання такого договору, при цьому всі основні умови цього договору переносяться в коносамент. Коносамент виписується (підписується капітаном або аґентом перевізника) винятково в момент прийняття вантажу на борт. Отже, підписаний коносамент одночасно виступає і документом, що підтверджує факт передачі вантажу для доставки (замінює акт приймання-передачі). Коносамент виконує три основні функції: свідчить про укладення договору перевезення вантажу морським шляхом, за яким перевізник зобов`язується доставити вантаж та видати отримувачу; засвідчує факт прийняття вантажу для перевезення; є товаросупровідним документом, оскільки дає право на одержання вантажу тому, на кого він виписаний.

Тобто коносамент є документом, який не може підтверджувати транспортні витрати під час митного оформлення.

З огляду на наведене ненадання позивачем митної декларації країни відправлення, як і коносаменту, посилання на який міститься у інвойсі, не можуть бути підставою для невизнання заявленої позивачем вартості товару, оскільки надання таких не є обов`язковим за вказаних обставин підтвердження митної вартості товару.

Щодо посилання митного органу в листі №7.8-2/7.8-02/16693 від 12.09.2023 на розбіжності умов контракту щодо ціни та умов оплати в англійській та російських варіантах контракту, то суд зазначає, що такі не мали безпосереднього впливу на правильність визначення митної вартості придбаних позивачем товарів.

Так, відповідачем зазначено, що на підставі аналізу положень зовнішньоекономічного контракту від 05.12.2022 за № 0710 (далі - Контракт) встановлено невідповідність англійської та російської версій контракту, а саме: п. 3.3 розділу 3 «Ціна товару. Сума Контракту» та п. 4.1 розділу 4 «Взаєморозрахунки сторін». Разом із тим, п. 7.4 Контракту визначено, що Контракт складено у двох примірниках російською та англійською мовами, які мають рівну юридичну силу. Так, зокрема, п. 3.3 російської версії Контракту встановлено, що загальна вартість контракту складає 5 000 000 дол. США. Разом із тим, згідно з англійською версією п. 3.3 Контракту визначено, що загальна сума Контракту становить 43200 дол. США, вартість фрахту складає 3750 дол. США, якщо кінцевий фрахт нижчий за цей рівень, додаткова комісія буде вирахувана в комерційному рахунку - фактурі, а якщо кінцевий фрахт вищий за цей рівень, клієнт стягне решту. Також, згідно із російською версією п. 4.1 Контракту, покупець розраховується з продавцем на підставі рахунка продавця на кожну партію товару протягом 180 днів з моменту поставки товару шляхом перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця. 10 Згідно з англійською версією п. 4.1 Контракту встановлено, що якщо інше не передбачено додатковою угодою, покупець перераховує грошові кошти продавцю шляхом попередньої оплати таким чином: - 10% - 4 квартал 2022 року (до 25 грудня); - 20% - до відвантаження (до 5-10 січня); -70% - на підставі копій відвантажувальних документів. Таким чином встановлено розбіжності положень Контракту щодо ціни та умов оплати, які мають безпосередній вплив на правильність визначення декларантом митної вартості товарів.

Проте, відповідачем під час розгляду справи не зазначено, як розбіжності в англійській та російських варіантах контракту щодо загальної вартості договору та умов оплати товару вплинули саме на вартість окремої партії товару.

Водночас, з огляду на п. 3. 2 розділу 3 Контракту умови поставки кожної окремої партії товару обумовлюються сторонами у відповідних інвойсах.

Суд наголошує, що є сталою правова позиція Верховного Суду, що умови, на яких повинна здійснитися оплата за товар, якщо вони безпосередньо не впливають на ціну товару, останньої не стосуються. У зв`язку з цим розбіжності щодо умов оплати товару у документах, доданих до митної декларації на підтвердження митної вартості не є тими розбіжностями (суперечностями), які можуть бути покладені в основу висновків митного органу щодо наявності розбіжностей у відомостях про митну вартість товару (постанови від 12.03.2020 у справі №804/6243/14, від 29.07.2020 у справі №420/1709/19, від 19.11.2024 у справі №420/23588/23, від 27.02.2025 у справі №300/784/24).

Оскільки у процедурі контролю за митною вартість товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару, а умови, терміни та розміри оплати безпосередньо ціни товару не стосуються, суд дійшов висновку, що у відповідача відсутні обґрунтовані сумніви у заявленій митній вартості товару за ціною договору та умовами оплати.

Отже, відповідачем не спростовано жодними належними, допустимими та достатніми доказами, що документи, надані позивачем до митної декларації № 23UA88U7 від 19.06.2023, не містять всіх відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, що б могло надати митному органу підстави для висновку про неправильне визначення позивачем митної вартості.

Відповідно, рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах (постанови Верховного Суду від 27.04.2020 у справі №140/804/19, від 11.06.2020 у справі №815/5464/16, від 30.04.2020 у справі №820/231/16, від 31.03.2020, від 19.03.2020 у справі №808/4127/15).

Між тим, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

МК України встановлено, що при відсутності застережень щодо застосування основного методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу та наявності документів, перелік яких зазначений в ч.2 ст.53 МК України застосовується саме основний метод визначення митної вартості товарів.

В контексті наведеного суд звертає увагу також на те, що надання позивачем додаткових документів повинно забезпечувати можливість визначення останнім митної вартості товарів. Адже з положень пункту 2 частини 6 статті 54, частини 2 статті 256 Митного кодексу України слідує, що виконання вимог органу доходів і зборів щодо надання додаткових документів виключає можливість відмови у митному оформленні товарів.

Водночас, митним органом мають аналізуватись лише ті документи та відомості в них, що дійсно мають вплив на формування митної вартості товарів.

Зазначення відповідачем одночасно усіх додаткових документів, що передбачені частиною 3 статті 53 Митного кодексу України, не можна вважати належним обґрунтуванням коригування митної вартості товарів та подальшої відмови у митному оформленні товарів.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.04.2018 у справі №820/2014/17, в якій суд касаційної інстанції також вказав, що формальне виконання процедури консультацій, надлишкове узагальнення причини невизнання задекларованої позивачем митної вартості свідчать про відсутність практичної реалізації в діяльності відповідача принципу належного урядування і принципів адміністративної практики, рекомендованих Резолюцією Комітету Міністрів Європи 77 (31) від 28.09.1977 Про захист особи відносно актів адміністративних органів.

У спірному рішенні митним органом не зазначено жодних обґрунтованих розбіжностей у документах, що стосуються числового значення заявленої митної вартості, також не наведено наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару митний орган зазначив, що джерелом інформації для визначення митної вартості є МД від 04.05.2023 за № UA100060/2023/409653, від 15.05.2023 № UA100330/2023/140216, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.

Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 19.06.2018 у справі №826/6346/16; від 31.01.2018 у справі №813/7272/13-а; від 02.03.2018 у справі №804/2997/17, від 26.02.2019 у справі № 808/454/18.

Отже, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Окремо суд зазначає, що застосування цінової інформації щодо імпортних операцій за фактами митних оформлень за митними деклараціями, митне оформлення яких є максимально наближеним до дати поточного (спірного) митного оформлення, не відповідає вимогам чинного законодавства, що узгоджується з висновками Верховного Суду, сформованими у постанові від 25 червня 2020 року у справі № 820/1982/17.

Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації з ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.

Зазначений висновок відповідає сталій практиці Верховного Суду (постанови від 09.10.2018 у справі №826/24835/15, від 24.01.2019 у справі №820/636/17, від 21.01.2020 у справі №812/2336/14, від 13.02.2020 у справі 810/1175/16, від 25 лютого 2020 року у справі №260/718/19, від 27 квітня 2020 року у справі №140/804/19, від 19.01.2021 у справі № 810/4194/15, від 26.01.2021 у справі №826/13892/16).

Отже, при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування не було оскаржено до суду та скасовано судом. Тоді як матеріали справи таких доказів не містять.

Судом установлено та не спростовано відповідачем, що позивачем були подані всі наявні документи, які давали змогу митному органу достовірно та обґрунтовано визначити митну вартість товарів. Водночас, сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.

Водночас, митним органом не доведено наявності обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, оскільки усі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів надано, що, своєю чергою, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару.

З урахуванням встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно здійснено визначення митної вартості імпортованого товару не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав та з порушенням порядку черговості послідовного використання методів, визначених статтями 59-63 МК України.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постанові від 02 березня 2021 року у справі № 809/857/17.

Статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості № UA100000/2023/000083/1 від 20.06.2023, з огляду на що таке є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, суд зазначає таке.

Оскільки саме прийняття відповідачем оскаржуваного рішення про коригування митної вартості слугувало підставою для видання картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, то визнання рішення про коригування митної вартості протиправним та його скасування є підставою для визнання протиправним та скасування сформованої Харківською митницею картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Об`єднання цих вимог є належним способом захисту порушених прав позивача, з урахуванням усталеної судової практики (постанова Верховного Суду від 17.05.2022 у справі № 809/506/17 ).

Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Приватної фірми "Артон".

Враховуючи приписи ч.1 ст. 139 КАС України та висновок суду про задоволення позову, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір в сумі 2 147,20 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13-14, 77, 139, 242-246, 250, 255-262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Приватної фірми "Артон" (проїзд Верещаківський, буд. 38-А,м. Харків,61030, ) до Київської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України (бульвар Вацлава Гавела, буд. 8А, м. Київ, 03124, ) про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості № UA100000/2023/000083/1 від 20.06.2023 та картку відмови № UA100430/2023/000081.

Стягнути на користь Приватної фірми "Артон" () судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) грн 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України ().

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Мороко А.С.