Справа № 360/2375/25
Суддя: О.В. Захарова
Дата ухвалення: 2026-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

26 січня 2026 рокум. ДніпроСправа № 360/2375/25

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Захарова О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом адвоката Стариченка Миколи Петровича в інтересах ОСОБА_1 до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява адвоката Стариченка Миколи Петровича в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (далі - відповідач), в якій просить:

-визнати протиправною бездіяльність Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 , одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн грн, передбаченої пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану»;

-зобов`язати Департамент поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн. гривень, передбачену пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану».

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є старшим лейтенантом поліції і наразі проходить службу на посаді інспектора взводу № 2 роти № 4 полку управління поліції особливого призначення № 3 Департаменту поліції особливого призначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Так, 10.02.2023 ОСОБА_1 наказом Національної поліції України № 163 о/с від 10.02.2023, в порядку, визначеному статтею 65 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію», був призначений на посаду інспектора взводу № 4 роти № 3 батальйону управління поліції особливого призначення № 3 (штурмовий батальйон « ІНФОРМАЦІЯ_3 ») Департаменту поліції особливого призначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Таким чином, на момент підписання контракту з Відповідачем, ОСОБА_1 був 21 (двадцять один рік).

13.02.2025 набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».

Враховуючи, що ОСОБА_1 підпадає під дію вищенаведеної постанови та виконав всі передбачені нею вимоги, позивач вважає, що йому повинна була бути виплачена одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн грн.

24.11.2025 представником позивача адвокатом Стариченком М.П. направлено адвокатський запит до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » для отримання інформації стосовно причини невиплати Позивачу вищезгаданої винагороди. Листом від 02.12.2025 № 17243-2025 відповідачем було повідомлено, що наказ про призначення та виплату одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн грн ОСОБА_1 відповідно до абзацу другого пункту 4 Постанови № 153 не видавався.

Відповідач у своїй відповіді послався на постанову Кабінету Міністрів України від 13 січня 2023 року № 30 «Про утворення територіального органу Національної поліції» ДПОП «ОШБ «Лють», відповідно до якої «Лють» є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції. Також відповідачем зазначено, що служба в поліції не є військовою службою, у зв`язку з чим на поліцейських та членів їх сімей, у тому числі поліцейських ДПОП «ОШБ «Лють», не поширюються дія законодавства про військову службу. Отже, постанова № 153 не регламентує порядок нарахування та виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 1 млн гривень особам, які мають статус поліцейського, тому відповідні накази стосовно ОСОБА_1 не видавалися.

З такою протиправною бездіяльністю відповідача позивач не погоджується та вважає, що він, як поліцейський, який зі зброєю в руках захищав та захищає Україну, перебував в зоні активних бойових дій (на найгарячіших напрямках) значно більше ніж 6 місяців та фактично виконував обов`язки військовослужбовця, має повне право на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 1 млн грн.

Ухвалою суду від 16 грудня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

19.12.2025 через підсистему (модуль) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити посилаючись на таке.

Щодо права на отримання грошової винагороди у розмірі 1 млн грн на підставі пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі Постанова №153) повідомляємо, пунктом 4 постанови №153 установлено, що особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі винагорода) в розмірі 1 млн грн.

З аналізу зазначеного пункту постанови № 153 слідує, що право на отримання грошової винагороди у розмірі 1 млн гривень серед інших мають особи рядового, сержантського і старшинського складу правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою (13.02.2025) були прийняті або призвані на військову службу у віці до 25 років під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64, та проходять військову службу і брали безпосередню участь у бойових діях у районах ведення воєнних (бойових) дій.

Отже, право на отримання грошової винагороди у розмірі 1 млн грн відповідно до пункту 4 постанови № 153 окрім іншого залежить від статусу державного органу, у якому саме військову, а не будь-яку іншу службу, проходить особа рядового, сержантського чи старшинського складу.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13 січня 2023 року № 30 «Про утворення територіального органу Національної поліції» створено як юридичну особу

публічного права міжрегіональний територіальний орган Національної поліції Департамент поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Отже, ДПОП «ОШБ «Лють», входить до складу поліції особливого призначення Національної поліції України, як центрального органу виконавчої влади, діяльність якого регламентується Законом України «Про Національну поліцію», і який на підставі частини четвертої статті 24 цього Закону може залучатися до безпосереднього ведення бойових дій. При цьому, статус ДПОП «ОШБ «Лють» як правоохоронного органу спеціального призначення законом не визначено.

З посиланнями на норми Законів № 2232-ХІІІ та № 580-VIII відповідач зазначає, що служба в поліції не належить до жодного із видів військової служби.

Таким чином, відповідач вважає, що військова служба та служба в поліції є різними за своєю юридичною природою, правовідносини з питань проходження військовослужбовцями військової служби та правовідносини з питань проходження служби в поліції врегульовані різними нормативно-правовими актами, а тому військовослужбовці та поліцейській мають різний правовий статус.

Відповідач наголошує, що пункт 4 постанови № 153 не регулює питання виплати грошової винагороди у розмірі 1 млн грн поліцейським, в тому числі і особовому складу поліції ДПОП «ОШБ «Лють».

З огляду на викладене, у ДПОП «ОШБ «Лють» немає правових підстав для нарахування одноразової грошової допомоги.

На підставі викладеного, відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали судової справи в електронній формі, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) згідно з відомостями послужного списку з 28.08.2022 проходить службу в Національній поліції України.

Наказом Національної поліції України від 10 лютого 2023 року № 163 о/с в порядку, визначеному статтею 65 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 призначено на посаду інспектора взводу № 4 роти № 3 батальйону управління поліції особливого призначення №3 (штурмовий батальйон « ІНФОРМАЦІЯ_3 ») Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Наказом ДПОП «ОШБ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №155 о/с від 19.02.2024 призначений на посаду інспектора взводу № 2 роти № 4 полку управління поліції особливого призначення № 3 Департаменту поліції особливого призначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Наказом Національної поліції України від 30.06.2021 №813 о/с позивачу присвоєно звання лейтенанта поліції.

Наказом ДПОП «ОШБ «Лють» від 30.06.2023 №550 о/с позивачу присвоєно звання старшого лейтената поліції.

Довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 01.12.2025 № 249/59/02-2025 підтверджено, що старший лейтенант поліції ОСОБА_1 у періоди з 11 липня 2023 року по 18 жовтня 2023 року, з 10 квітня 2024 року по 03 травня 2024 року, з 29 травня 2024 року по 04 жовтня 2024 року, з 05 жовтня 2024 року по 09 жовтня 2024 року, з 16 жовтня 2024 року по 25 січня 2025 року, з 14 лютого 2025 року по 28 травня 2025 року, з 04 червня 2025 року по 07 серпня 2025 року, з 08 серпня 2025 року по 10 вересня 2025 року, з 26 вересня 2025 року по 02 жовтня 2025 року, з 03 жовтня 2025 року по 19 листопада 2025 року відряджався для виконання бойових завдань до Донецької та Луганської областей, де брав безпосередню участь у здійснених заходах із забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської федерації проти України, перебуваючи в населених пунктах Курдюмівка, Богданівка, Часів Яр та Торецьк Бахмутського району Донецької області.

24.11.2025 представник позивача - адвокат Стариченко М.П. звернувся з адвокатським запитом до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в якому просив надати інформацію чи видавався наказ про призначення та виплати одноразової грошової винагороди ОСОБА_1 за тривалість проходження служби в бойових умовах відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №155 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану». У разі відсутності такого наказу, надати обґрунтовану відповідь із зазначенням причин, з яких не було прийнято рішення щодо призначення та виплати одноразової грошової винагороди ОСОБА_1 за тривалість проходження служби в бойових умовах.

Листом № 172432025 від 02.12.2025 представника позивача повідомлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13 січня 2023 року № 30 «Про утворення територіального органу Національної поліції» ДПОП «ОШБ «Лють» є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції. Відповідно до абзацу другого пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» винагорода у розмірі 1 млн грн виплачується особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення. Служба в поліції не є військовою службою, у зв`язку з чим на поліцейських та членів їх сімей, у тому числі поліцейських ДПОП «ОШБ «Лють», не поширюються дія законодавства про військову службу. Отже, постанова № 153 не регламентує порядок нарахування та виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 1 млн грн особам, які мають статус поліцейського, тому відповідні накази стосовно ОСОБА_1 не видавалися.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги та заперечення сторін, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 2 липня 2015 року (далі Закон № 580-VIII).

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону № 580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Положеннями частини 1 статті 60 Закону № 580-VIII визначено, що відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. Призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України (частина 1 статті 47 Закону № 580-VIII).

Призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у 47 цього Закону (частина 1 статті 48 Закону № 580-VIII).

Статтею 58 Закону № 580-VIII унормовано, що призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов`язків.

Строкове призначення здійснюється в разі заміщення посади поліцейського на період відсутності особи, за якою відповідно до закону зберігається посада поліцейського, та посад, призначенню на які передує укладення контракту.

Згідно з частинами 1, 2 статті 94 Закону № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається Кабінетом Міністрів України залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Спірним у дані й справі є питання наявності у позивача права як поліцейського ДПОП «ОШБ «Лють» на отримання грошового винагороди у розмірі 1 млн грн на підставі пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі - Постанова №153).

Так, пунктом 4 Постанови №153, серед іншого, установлено, що особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень.

З аналізу вказаного пункту Постанови №153 слідує, що право на отримання грошової винагороди у розмірі 1 млн грн, серед інших, мають особи рядового, сержантського і старшинського складу правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою (13.02.2025) були прийняті або призвані на військову службу у віці до 25 років під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 64, та проходять військову службу і брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій.

Таким чином, право на отримання грошової винагороди у розмірі 1 млн грн відповідно до пункту 4 Постанови №153, окрім іншого, залежить від статусу державного органу, у якому саме військову, а не будь-яку іншу службу, проходить особа рядового, сержантського чи старшинського складу.

Законом України «Про національну безпеку України» від 21 червня 2018 року №2469-VIII (далі - Закон №2469-VIII) визначено та розмежовано повноваження державних органів у сферах національної безпеки і оборони, та в статті 1 наведено визначення таких термінів:

сектор безпеки і оборони - система органів державної влади, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, сил цивільного захисту, оборонно-промислового комплексу України, діяльність яких перебуває під демократичним цивільним контролем і відповідно до Конституції та законів України за функціональним призначенням спрямована на захист національних інтересів України від загроз, а також громадяни та громадські об`єднання, які добровільно беруть участь у забезпеченні національної безпеки України;

сили безпеки - правоохоронні та розвідувальні органи, державні органи спеціального призначення з правоохоронними функціями, сили цивільного захисту та інші органи, на які Конституцією та законами України покладено функції із забезпечення національної безпеки України;

сили оборони - Збройні Сили України, а також інші утворені відповідно до законів України військові формування, правоохоронні та розвідувальні органи, органи спеціального призначення з правоохоронними функціями, на які Конституцією та законами України покладено функції із забезпечення оборони держави;

З наведених термінів слідує, що державним органом спеціального призначення з правоохоронними функціями (правоохоронний орган спеціального призначення) є державний орган, який утворений і наділений таким статусом відповідно до закону та виконує завдання у сфері безпеки, оборони чи охорони правопорядку.

Зокрема, такими органами відповідно до Закону №2469-VIII є Державна прикордонна служба України (ч.6 ст. 18), Служба безпеки України (ч.1 ст.19).

Водночас, згідно з частиною 4 статті 18 Закону №2469-VIII Національна поліція України є центральним органом виконавчої влади, що забезпечує громадську безпеку і порядок, охорону прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидію злочинності, а також надає визначені законом послуги з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Відповідно до статті 1 Закону № 580-VIII Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Частиною 1 статті 13 Закону № 580-VIII визначено, що у складі поліції функціонують: 1) кримінальна поліція; 2) патрульна поліція; 3) органи досудового розслідування; 4) поліція охорони; 5) спеціальна поліція; 6) поліція особливого призначення; 7) інші підрозділи, діяльність яких спрямована на виконання завдань поліції або на забезпечення її функціонування, рішення про створення яких приймається керівником поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ.

Згідно з частиною 4 статті 24 Закону № 580-VIII під час дії воєнного стану поліція особливого призначення в ході відсічі збройної агресії проти України за рішенням військового командування, погодженим з керівником поліції або уповноваженою ним особою, може брати участь в обороні України відповідно до Закону України "Про оборону України" шляхом безпосереднього ведення бойових дій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 січня 2023 року № 30 «Про утворення територіального органу Національної поліції» вирішено утворити як юридичну особу публічного права міжрегіональний територіальний орган Національної поліції - Департамент поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Отже, Департамент поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » входить до складу поліції особливого призначення Національної поліції України, як центрального органу виконавчої влади, діяльність якого регламентується Законом України «Про Національну поліцію», і який на підставі 4 статті 24 цього Закону може залучатись до безпосереднього ведення бойових дій. При цьому, статус ДПОП «ОШБ «Лють» як правоохоронного органу спеціального призначення законом не визначено.

Згідно з частиною 1 статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Натомість, відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІП (далі - Закон № 2232-XІII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частиною 6 статті 2 Закону № 2232-XІII визначено види військової служби, а саме: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Отже, служба в поліції не належить до жодного із видів військової служби.

Таким чином, військова служба та служба в поліції є різними за своєю юридичною природою, правовідносини з питань проходження військовослужбовцями військової служби та правовідносини з питань проходження служби в поліції врегульовані різними нормативно-правовими актами, а тому військовослужбовці та поліцейській мають різний правовий статус.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що пункт 4 Постанови №153 не регулює питання виплати грошової винагороди у розмірі 1 млн грн поліцейським, в тому числі ДПОП «ОШБ «Лють», а відтак і про відсутність порушеного права позивача у зв`язку із відмовою у виплаті грошової винагороди у розмірі 1 млн грн.

Крім того, суд звертає увагу на те, що положення Постанови №153 розповсюджуються на осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою.

Позивач на час прийняття на службу у Департамент поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » мав звання лейтенанта поліції, що підтверджується відомостями послужного списку, зокрема наказом Національної поліції України від 30.06.2021 №813 о/с позивачу присвоєно звання лейтенанта поліції. В подальшому, наказом ДПОП «ОШБ «Лють» від 30.06.2023 №550 о/с позивачу присвоєно звання старшого лейтената поліції.

Отже, у звязку із наявністю у позивача офіцерського звання він взагалі не є особою, на яку розповсюджує свою дію Постанови № 153.

Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити повністю.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. Руїз Торія проти Іспанії (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Питання щодо розподілу судових витрат по судовому збору відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору звільнений.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову адвоката адвоката Стариченка Миколи Петровича в інтересах ОСОБА_1 до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Захарова