Справа № 160/32738/25
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2026-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

26 січня 2026 рокуСправа № 160/32738/25

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Прудник Сергій Володимирович, розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження заяву представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 про зловживання процесуальними правами, залишення без розгляду та повернення позовної заяви у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

14.11.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 14.11.2025 року через систему Електронний суд позовна заява ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити на користь ОСОБА_2 додаткову винагороду відповідно до абзацу 3 пункту 11 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану в розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань за період з 01.02.2023 року по листопад 2025 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплати на користь ОСОБА_2 не виплачену матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023, 2024, 2025 роки;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_2 різницю індексації грошового забезпечення за період з 01.04.2022 року по 20.05.2023 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію за піднайом (найом) житла в розмірі 1,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року за кожен місяць у період з 07.12.2022 року по 30.08.2024 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_2 підйомну допомогу в розмірі 2,5 місячного грошового забезпечення, у зв`язку з переїздом військової частини з АДРЕСА_1 до АДРЕСА_2 .

Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що позивач, ОСОБА_2 25.03.2022 року зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначений на посаду старшого стрільця взводу охорони роти забезпечення військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу (по стройовій частині) від 25.03.2022 року № 12. 01.06.2022 року позивача було призначено на посаду начальника складу взводу матеріального забезпечення роти забезпечення військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу (по стройовій частині) від 01.06.2022 року № 86. 11.11.2022 року позивача було призначено на посаду начальника речової служби тилу військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу (по стройовій частині) від 11.11.2022 року № 322. 01.05.2024 року позивача було призначено на посаду начальника речової служби тилу логістики військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу (по стройовій частині) від 01.05.2024 року № 152. 29.12.2024 року позивача було призначено на посаду заступника начальника тилу логістики військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу по (стройовій частині) від 29.12.2024 року № 426. 29.12.2024 року позивача було допущено до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою начальника тилу заступника начальника логістики військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу (по стройовій частині) від 29.12.2024 року № 426. На думку позивача, бездіяльність відповідача полягає у не видання наказів про виплату Позивачу додаткової винагороди у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань за період з 01.02.2023 року по листопад 2025 року включно. На думку позивача сума невиплачених коштів додаткової винагороди у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць становить 1 004 000,00 гривень. Позивач звертався до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортами про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань від 12.01.2023 року №246, 19.02.2024 року №2906, 11.11.2025 року №16998, однак зазначені рапорти були проігноровані, а матеріальна допомога за 2023, 2024, 2025 роки не виплачена. Позивач, проходив службу у м. Ржищів, Київської області та у період з 01.11.2022 року по 30.08.2024 року винаймав житло для себе та своєї сім`ї, що складається з 4-х (чотирьох) осіб, не рахуючи позивача. Незважаючи на поданий рапорт від 07.12.2022 року №2900 компенсація за піднайом житла йому не виплачувалась. Таким чином бездіяльність відповідача полягає у не нарахуванні та невиплаті грошової компенсації за піднайом (найом) житла в розмірі 1,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року за кожен місяць у період з 07.12.2022 року по 30.08.2024 року. У серпні 2024 року військова частина НОМЕР_1 переїхала з м. Ржищів, Київської області до АДРЕСА_2 . Разом з позивачем переїхало три його дитини, таким чином позивачу повинно була бути нарахована підйомна допомога в розмірі 2,5 місячного грошового забезпечення, однак відповідний рапорт позивача від 11.11.2025 року №16997 не був розглянутий.

За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2025 року зазначена вище справа розподілена та 24.11.2025 року передана судді Пруднику С.В.

В період з 17.11.2025 року по 21.11.2025 року суддя Прудник С.В. перебував на лікарняному.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.11.2025 року означену позовну заяву було залишено без руху та надано було строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до суду: вмотивованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із позовною заявою, вказавши обґрунтовані підстави для поновлення такого строку, якщо вони є, та надати суду докази поважності причин його пропуску (за період з 01.02.2023 року по 14.08.2025 року в частині додаткової винагороди відповідно до абзацу 3 пункту 11 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану в розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань; не виплаченої матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023, 2024, 2025 роки; з 19.07.2022 року по 20.05.2023 року в частині індексації грошового забезпечення, з 07.12.2022 року по 30.08.2024 року в частині грошової компенсації за піднайом (найом) житла в розмірі 1,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року за кожен місяць підйомної допомоги в розмірі 2,5 місячного грошового забезпечення, у зв`язку з переїздом військової частини з АДРЕСА_1 до АДРЕСА_2 ).

В установлений ухвалою суду від 24.11.2025 року строк позивач усунув недоліки адміністративного позову.

15.12.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено ОСОБА_2 строк звернення до суду із позовною заявою. Прийнято до свого провадження означену позовну заяву та відкрито провадження, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Витребувано у військової частини НОМЕР_1 : довідку про розмір нарахованого грошового утримання за період з 01.02.2023 року по 31.11.2025 року ОСОБА_2 ; письмові та вмотивовані пояснення щодо нарахування (не нарахування) та виплати (або не виплати) додаткової винагороди відповідно до абзацу 3 пункту 11 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану в розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань за період з 01.02.2023 року по листопад 2025 року; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023, 2024, 2025 роки; різниці індексації грошового забезпечення за період з 01.04.2022 року по 20.05.2023 року; грошової компенсації за піднайом (найом) житла в розмірі 1,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року за кожен місяць у період з 07.12.2022 року по 30.08.2024 року; підйомної допомоги в розмірі 2,5 місячного грошового забезпечення, у зв`язку з переїздом військової частини з м. Ржищів Київської області до АДРЕСА_2 . Судом зобов`язано витребувані судом докази подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (також шляхом направлення на електронну адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду (; ) ) у строк до 31.12.2025 року. Судом попереджено військову частину НОМЕР_1 про можливість застосування судом заходів процесуального примусу, зокрема накладення штрафу та винесення окремої ухвали у разі невиконання вимог даної ухвали суду.

31.12.2025 року від представника військової частини НОМЕР_1 Гайдая А.С. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції представник відповідача зазначив наступне. Позивач протягом часу служби виконував не бойові (спеціальні) завдання) із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) оборони держави, а звичайні щоденнізавдання із тилового і речового забезпечення згідно власних функціональних обов`язків згідно із займаною посадою та посадовими інструкціями, що підтверджується наданими ним функціональними обов`язками кожної із займаних посад. При цьому, обов`язковою вимогою для виникнення права на призначення додаткової винагороди згідно з Постановою № 168 є підтвердження факту виконання бойових (спеціальних) завдань саме згідно з бойовими наказами (розпорядженнями), що спростовує виконання Позивачем бойових (спеціальних) завдань у спірний період. Крім того, згідно п. 2 розділу XXXIV Порядку № 260 обов`язковою ознакою бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) оборони держави є виконання їх безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій, що спростовує твердження позивача про його участь в бойових діях у спірний період. Підтвердження виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань на розгорнутих пунктах управління Державної спеціальної служби транспорту на підставі наказів Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту про виконання завдань з управління підпорядкованими силами і засобами у складі відповідного пункту управління у матеріалах справи також відсутні. Пунктами 4, 5 розділу 34 Порядку №260 встановлено, що підтвердженням безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених дій або заходів є бойовий наказ (бойове розпорядження), журнал бойових дій або рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань. Оскільки в матеріалах провадження відсутні будь-які з означених перелічених документів, що підтверджували би участь позивача у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених дій або заходів, слід констатувати, що підстави для призначення і виплати позивачу додаткової грошової винагороди згідно Постанови №168 також відсутні. Крім того, позивач у спірний період з 01.02.2023 року по листопад 2025 року проходив службу року на виключно тилових посадах начальника речового складу, начальника речової служби, заступника начальника тилу та начальника тилу-заступника начальника логістики військової частини НОМЕР_1 , а матеріали справи, в тому числі і витребувані, не містять інформації щодо виконання ним безпосередньо бойових завдань або проходження служби у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупованнями військ (сил), або з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури згідно з бойовими розпорядженнями. Доказів протилежного Позивачем суду не надано. Будь-яких інших обставин, що підтверджують право позивача на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 та Порядком №260, позивачем не наведено, та в матеріалах справи такі докази відсутні. За весь період військової служби позивач перебував в районах ведення воєнних (бойових) дій лише 1 (один) календарний день 15.11.2023, про що йому була видана довідка форми 6 від 25.09.2025 року №2479, яка в подальшому послужила підставою для надання позивачу статусу учасника бойових дій. Отже, підстави для задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача виплатити на користь позивача додаткову винагороду відповідно до абз.3 п.1-1 Постанови №168 за період з 01.02.2023 року по листопад 2025 року відсутні. Жодної з підстав для призначення і виплати матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, визначених Пунктом 6 окремих доручень Міністра оборони України від 01.02.2023 № 2683, №183/уд від 16.01.2024 та №156/уд від 09.01.2025, у позивача не виникало і в жодному з долучених ним до позовної заяви рапортів посилання на відповідну підставу не зазначено. Крім того, у своїй позовній заяві Позивач стверджує, що він звертався до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортами про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань від 12.01.2023 року №246, від 19.02.2024 року №2906, від 11.11.2025 року №16998, однак зазначені рапорти, за його твердженнями, були проігноровані, а матеріальна допомога за 2023, 2024, 2025 роки не виплачена. Зазначене спростовується матеріалами службової перевірки, проведеної на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.12.2025 №1754, та доповідної записки за результатами службової перевірки від 29.12.2025 №847, якими встановлено, що позивач ОСОБА_2 означені рапорти від 12.01.2023 року №246, від 19.02.2024 року №2906, від 11.11.2025 року №16998 на розгляд командира ніколи не подавав та до служби діловодства з резолюцією командира не повертав, а, стверджуючи, що самостійно піде з даними рапортами до командира військової частини, реєстрував їх, особисто забирав і зберігав без подальшого руху для створення штучних підстав для подальшого звернення до суду. До стройової частини відділення персоналу штабу з резолюціями командира військової частини для опрацювання та виконання зазначені рапорти ніколи не поверталися, що підтверджує той факт, що на розгляді командира військової частини вони ніколи не перебували і жодних рішень щодо їх задоволення чи відмови у задоволенні командир військової частини не приймав. До того ж, реєстраційні номери рапортів позивача про нарахування і виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань від 12.01.2023 року №246, від 19.02.2024 року №2906 в журналах реєстрації рапортів стройової частини відділення персоналу штабу присутні, але від кого та стосовно чого дані рапорти надані записи не конкретизовані, зазначені рапорти в архіві стройової частини відділення персоналу штабу військової частини відсутні. Витягами з Журналу реєстрації рапортів підтверджено відсутність у відповідних рядках навпроти реєстраційних номерів документів будь-яких записів, які б давали змогу ідентифікувати документ. Отже, в установленому чинним законодавством порядку рапорти позивача від 12.01.2023 року №246, від 19.02.2024 року №2906 у службі діловодства військової частини НОМЕР_1 ніколи не реєструвались, на розгляді командира військової частини ніколи не перебували і жодних рішень щодо їх задоволення чи відмови у задоволенні командир військової частини не приймав. Таким чином, результатами службової перевірки спростовано факт протиправної, за твердженням позивача, бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ігнорування його рапортів та невиплати матеріальної допомоги за 2023, 2024, 2025 роки, натомість підтверджено факт подання ним завідомо неправдивих документів до суду на підтвердження власних позовних вимог. Позивачем у даному адміністративному позові вчинено явне зловживання своїм процесуальним правом на доступ до судочинства шляхом вчинення свідомих маніпуляцій із службовим документообігом для створення штучних підстав для звернення до суду за відновленням нібито порушеного права, що в порядку ч.3 ст.45 КАС України повинно мати наслідком відмову у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі. Так, нарахування та виплата матеріальної допомоги для вирішення-соціально-побутових питань здійснюється на підставі наказу командира виключно за рапортом військовослужбовця та за наявності підстав для її призначення і виплати, встановлених окремим дорученням Міністра оборони України, один раз на рік протягом відповідного року. Всупереч, службовою перевіркою, проведеною на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.12.2025№1754, та доповідної записки за результатами службової перевірки від 29.12.2025 №847 встановлено, що протягом 2023, 2024, 2025 років позивач рапортів щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення-соціально-побутових питань за 2023,2024,2025 роки до військової частини НОМЕР_1 у встановленому законом порядку не подавав, командиром військової частини НОМЕР_1 вони не розглядалися, як і документи на підтвердження наявності підстав для її нарахування і виплати. В матеріалах справи відсутні докази ігнорування посадовими особами відповідача рапортів позивача про надання матеріальної допомоги від 12.01.2023 року №246, від 19.02.2024 року №2906, від 11.11.2025 року №16998, як і докази того, що вони розглядалися командиром військової частини НОМЕР_1 (візи, резолюції, відповідь чи відмова за результатом розгляду рапорту), а також докази подання позивачем документів щодо наявності підстав для її виплати. Більш того, як слідує з тексту позовної заяви, позивач навіть не вказує, що зазначав у рапортах про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2023, 2024, 2025 роки та надавав підтверджуючі документи про підстави, передбачені окремими дорученнями Міністра оборони України від 01.02.2023 № 2683 , №183/уд від 16.01.2024 та №156/уд від 09.01.2025, які мали бути підставою для нарахування та виплати зазначеного виду допомоги. Довідкою про суми грошового забезпечення, виплаченого позивачу в період військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , від 30 грудня 2025 року №4837 (надано суду додатком до відзиву) встановлено, що позивачу у спірний період (з 01.04.2022 року по 20.05.2023 року) регулярно нараховувались та виплачувались суми індексації грошового забезпечення згідно вимог чинного на момент проведення розрахунків законодавства, що спростовує твердження позивача, висловлені ним у позовній заяві, щодо того, що відповідач у вказаний період нібито не проводив нарахування і виплату такої індексації. Позивач стверджує, що під час проходження служби у м. Ржищів Київської області у період з 01.11.2022 року по 30.08.2024 року винаймав житло для себе та своєї сім`ї, що складається з 4 осіб, не рахуючи позивача. Крім того, позивач заявляє, що ним було подано рапорт від 07.12.2022 року №2900 щодо виплати йому компенсації за піднайом житла, але всупереч поданому рапорту зазначену компенсацію йому виплачено не було. Позивач стверджує, що ним на розгляд командиру військової частини нібито було подано рапорт від 07.12.2022 року №2900 щодо виплати йому компенсації за піднайом житла, але всупереч поданому рапорту зазначену компенсацію йому виплачено не було. З поданої позивачем додатками до позовної заяви копії вказаного рапорту слідує, що до зазначеного рапорту він нібито долучав документи, що підтверджують неодержання ним жилої площі. Таке спростовується матеріалами службової перевірки, проведеної на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.12.2025 №1754, та доповідної записки за результатами службової перевірки від 29.12.2025 №847, якими встановлено, що позивач ОСОБА_2 рапорт від 07.12.2022 року №2900 щодо виплати йому компенсації за піднайом житла на розгляд командира ніколи не подавав та до служби діловодства з резолюцією командира не повертав, а, стверджуючи, що самостійно піде з даним рапортом до командира військової частини, зареєстрував його, особисто забрав і зберігав без подальшого руху для створення штучних підстав для подальшого звернення до суду. До стройової частини відділення персоналу штабу з резолюціями командира військової частини для опрацювання та виконання зазначений рапорт від 07.12.2022 року №2900 ніколи не повернувся, що підтверджує той факт, що на розгляді командира військової частини він ніколи не перебував і жодних рішень щодо його задоволення чи відмови у задоволенні командир військової частини не приймав. Квартирно-експлуатаційною службою військової частини НОМЕР_1 за рапортом від 07.12.2022 року №2900 житлові умови позивача ніколи не вивчались, перевірка стосовно наявності чи відсутності обставин, що виключають призначення позивачу компенсації за піднайом (найом) житла не проводилась. Реєстраційний номер рапорту позивача від 07.12.2022 року №2900 щодо виплати йому компенсації за піднайом житла в журналах реєстрації рапортів стройової частини відділення персоналу штабу присутній, але від кого та стосовно чого даний рапорт поданий записи не конкретизовані, зазначений рапорт в архіві стройової частини відділення персоналу штабу військової частини відсутній. Витягами з Журналу реєстрації рапортів підтверджено відсутність у відповідних рядках навпроти реєстраційного номеру документу будь-яких записів, які б давали змогу ідентифікувати документ. Таке свідчить про те, що у встановленому чинним законодавством порядку рапорт позивача від 07.12.2022 року №2900 у службі діловодства військової частини НОМЕР_1 ніколи не реєструвався, на розгляді командира військової частини ніколи не перебував і жодних рішень щодо їх задоволення чи відмови у задоволенні командир військової частини не приймав. Таким чином, результатами службової перевірки спростовано факт протиправної, за твердженням позивача, бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ігнорування його рапорту та невиплати йому компенсації за піднайом житла, натомість підтверджено факт подання ним завідомо неправдивих документів до суду на підтвердження власних позовних вимог. Позивачем у даному адміністративному позові вчинено явне зловживання своїм процесуальним правом на доступ до судочинства шляхом вчинення свідомих маніпуляцій із службовим документообігом для створення штучних підстав для звернення до суду за відновленням нібито порушеного права, що в порядку ч.3 ст.45 КАС України повинно мати наслідком відмову у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі. Так, право на призначення і виплату компенсації за піднайом (найом) житла виникає у військовослужбовця винятково на підставі поданого ним рапорту командиру військової частини разом із документами, що підтверджують відсутність у військовослужбовця обставин, що виключають призначення такої компенсації. Всупереч зазначеному, службовою перевіркою, проведеною на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.12.2025 №1754, та доповідної записки за результатами службової перевірки від 29.12.2025 №847 встановлено, що протягом 2022-2023 років позивач рапортів щодо виплати йому компенсації за піднайом житла до військової частини НОМЕР_1 у встановленому законом порядку не подавав, командиром військової частини НОМЕР_1 вони не розглядалися, як і документи на підтвердження наявності підстав для її нарахування і виплати. Одночасно з тим, з поданої позивачем копії рапорту від 07.12.2022 року №2900 слідує, що до зазначеного рапорту він нібито долучав документи, що підтверджують неодержання ним жилої площі. При цьому, підтвердження неодержання позивачем жилої площі може слугувати доказом відсутності лище однієї з чотирьох підстав, що виключають призначення виплати компенсації за піднайом (найом) житла, визначені п.6 Постанови №450. Документи на підтвердження відсутності інших трьох таких підстав, визначених п.6 Постанови №450, у зазначеному рапорті не згадуються. З наведеного слідує, що навіть за умови дійсного подання позивачем рапорту від 07.12.2022 року №2900 на розгляд командиру військової частини НОМЕР_1 , призначення йому виплати компенсації за піднайом (найом) житла без надання додаткових документів на підтвердження відсутності обставин, передбачених п.6 Постанови №450, згідно вимог чинного законодавства не надавалось можливим. Також, з огляду на зміст поданої позивачем копії рапорту від 07.12.2022 року №2900 можна констатувати, що ним було виконано лише вимоги 1 підпункту щодо подання разом із рапортом переліку документів з 6 підпунктів, передбачених п.5 Постанови №450, а, отже, навіть за умови дійсного подання позивачем рапорту від 07.12.2022 року №2900 на розгляд командиру військової частини НОМЕР_1 , що спростовується матеріалами службової перевірки, призначення йому виплати компенсації за піднайом (найом) житла без надання додаткових документів, передбачених п.5 Постанови №450, суперечило б вимогам чинного законодавства. Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази ігнорування посадовими особами відповідача рапорту позивача від 07.12.2022 року №2900 щодо виплати йому компенсації за піднайом житла, як і докази того, що вони розглядалися командиром військової частини НОМЕР_1 (візи, резолюції, відповідь чи відмова за результатом розгляду рапорту), а також докази подання позивачем разом із рапортом документів, передбачених п.5 Постанови №450, на підтвердження відсутності чи наявності підстав, що унеможливлюють призначення і виплату такої компенсації, передбачених п.6 Постанови №450. Крім того, позивач був обізнаний з вимогам Постанови №450 щодо необхідності подання рапорту разом із документами на підтвердження відсутності чи наявності підстав, що унеможливлюють призначення і виплату такої компенсації, що підтверджується поданим ним рапортом про виплату йому компенсації за піднайом (найом) житла від 17.09.2025 року №12415, разом з яким позивач подав довідку про склад сім`ї на 1 арк., довідку про перевірку житлових умов на 1 арк., копії паспортів та РНОКПП позивача та його дружини на 4 арк., копії свідоцтв про народження Позивача та членів його сім`ї на 4 арк., копію свідоцтва про шлюб позивача на 1 арк., витяги з реєстру територіальної громади щодо позивача та його дружини на 2 арк., інформацію з реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо позивача та його дружини на 2 арк., довідка, видана КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» на 1 арк. Більш того, рапорт позивача про виплату йому компенсації за піднайом (найом) житла від 17.09.2025 року №12415 був поданий ним у встановленому законом порядку, містить всі необхідні візи і відмітки про проходження ним стадій розгляду документу (на відміну від рапорту позивача від 07.12.2022 року №2900) та був в подальшому позитивно розглянутий командиром військової частини НОМЕР_1 , а позивачу було призначено виплату компенсації за піднайом (найом) житла в розмірі 1,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, за кожен місяць, яка виплачувалась позивачу в період з вересня 2024 року до дня звільнення з військової служби включно. Таким чином, підстави для задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за піднайом (найом) житла в розмірі 1,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року за кожен місяць у період з 07.12.2022 року по 30.08.2024 року відсутні. До того ж, матеріалами службової перевірки, проведеної на підставі наказу командира військової частини від 16.12.2025 №1754, та доповідної записки за результатами службової перевірки від 29.12.2025 №847 встановлено, що позивач ОСОБА_2 рапорт від 11.11.2025 року №16997 про виплату підйомної допомоги на розгляд командира ніколи не подавав та до служби діловодства з резолюцією командира не повертав, а, стверджуючи, що самостійно піде з даними рапортами до командира військової частини, реєстрував їх, особисто забирав і зберігав без подальшого руху для створення штучних підстав для подальшого звернення до суду. До стройової частини відділення персоналу штабу з резолюціями командира військової частини для опрацювання та виконання зазначені рапорти ніколи не повернулися, що підтверджує той факт, що на розгляді командира військової частини вони ніколи не перебували і жодних рішень щодо їх задоволення чи відмови у задоволенні командир військової частини не приймав. Таким чином, результатами службової перевірки спростовано факт протиправної, за твердженням позивача, бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ігнорування його рапорту від 11.11.2025 року №16997 про виплату підйомної допомоги, натомість підтверджено факт подання ним завідомо неправдивих документів до суду на підтвердження власних позовних вимог. Позивачем у даному адміністративному позові вчинено явне зловживання своїм процесуальним правом на доступ до судочинства шляхом вчинення свідомих маніпуляцій із службовим документообігом для створення штучних підстав для звернення до суду за відновленням нібито порушеного права, що в порядку ч.3 ст.45 КАС України повинно мати наслідком відмову у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі. Крім того, позивачем стверджується, що в серпні 2024 року під час переїзду військової частини НОМЕР_1 з АДРЕСА_1 до АДРЕСА_2 разом з ним переїхало три його дитини, а тому, на його думку, відповідач повинен був нарахувати та виплатити йому підйомну допомогу з розрахунку 2,5 розмірів місячного грошового забезпечення. П.5 Порядку №45, зокрема, передбачено право командира військової частини, який видає наказ про виплату відповідної допомоги, організувати перевірку достовірності даних про переїзд членів сім`ї військовослужбовця до його нового місця військової служби. Для цього його наказом створюється комісія з перевірки факту переїзду членів сім`ї військовослужбовця до його нового місця військової служби. Результати оформлюються актом перевірки факту переїзду членів сім`ї військовослужбовця до його нового місця військової служби (за формою, визначеною в додатку до Порядку №45). Всупереч, службовою перевіркою, проведеною на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.12.2025 №1754, та доповідної записки за результатами службової перевірки від 29.12.2025 №847 встановлено, що рапорт від 11.11.2025 року №16997 про виплату йому підйомної допомоги позивач до військової частини НОМЕР_1 у встановленому законом порядку ніколи не подавав, командиром військової частини НОМЕР_1 він не розглядався, а сам рапорт після реєстрації був позивачем прихований і без розгляду командуванням військової частини НОМЕР_1 долучений до позовної заяви в якості доказу його нібито протиправного ігнорування, чим позивач позбавив командира військової частини можливості реалізації гарантованого йому законом права на перевірку достовірності даних про переїзд членів сім`ї військовослужбовця до його нового місця військової служби разом із позивачем. Таким чином, позивач своїми протиправними діями щодо декларативної реєстрації рапорту від 11.11.2025 року №16997 в службі діловодства та подальшого неповернення його до стройової частини і уникнення розгляду цього рапорту посадовими особами військової частини перешкодив реалізації права командира військової частини НОМЕР_1 щодо перевірки достовірності даних про переїзд членів сім`ї військовослужбовця до його нового місця військової служби разом із позивачем та створив умови, коли, за умови задоволення даної позовної вимоги судом, командир вже не зможе реалізувати це право, надане йому п.5 Порядку №45, з огляду на звільнення позивача в запас і виключення зі списків особового складу військової частини. В свою чергу, зміна місця дислокації військової частини НОМЕР_1 наказом командира НОМЕР_1 не оголошувалась, юридичною адресою військової частини досі є наступна адреса: АДРЕСА_3 . Переміщення частини підрозділу відбулося згідно бойового розпорядження голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, що носить тимчасовий характер і протягом дії правового режиму воєнного стану відбувалося вже двічі. Згідно поданого позивачем адміністративного позову ним заявлено позовні вимоги, зокрема, щодо зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити йому матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 і 2023 роки та грошову компенсацію за піднайом житла, право на які у позивача, згідно висунутих ним тверджень та відповідно до поданих ним додатків до позову, виникло у зв`язку з нібито поданням ним на розгляд командира і подальшим протиправним ігноруванням його рапортів від №2900 від 07.12.2022, №246 від 12.01.2023 та №2906 від 19.02.2024 року. При цьому, у разі якби позивач дійсно подавав вказані рапорти на розгляд командира військової частини у встановленому законом порядку (спростовується матеріалами службової перевірки, проведеної на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.12.2025 №1754, та доповідної записки за результатами службової перевірки від 29.12.2025 №847), термін їх розгляду сплинув поза межами строків, встановленими КАС України для звернення до суду. У разі дійсного подання позивачем рапортів від №2900 від 07.12.2022, №246 від 12.01.2023 та №2906 від 19.02.2024 року на розгляд командиру військової частини у встановленому чинним законодавством порядку, строк їх розгляду командуванням військової частини закінчився через 14 днів із відповідної зазначеної дати їх подання, а, отже, позивач повинен був дізнатися про порушення його прав відповідно у 2022, 2023 і 2024 роках. При цьому, будучи обізнаним про порушення своїх прав, позивач не проявив розумної зацікавленості та не ініціював звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів в межах строків, передбачених КАС України. Крім того, позивачем така, заявлена ним як протиправна, відмова у задоволенні його рапортів від №2900 від 07.12.2022, №246 від 12.01.2023 та №2906 від 19.02.2024 року не була оскаржена не тільки до адміністративного суду, а й до командира військової частини чи командира (начальника) вищого рівня. Жодних звернень щодо нерозгляду поданих позивачем рапортів, протиправної бездіяльності посадових осіб військової частини чи будь-яких інших скарг від позивача за весь період проходження ним військової служби жодного разу не надходило. У разі дійсного подання Позивачем рапортів від №2900 від 07.12.2022, №246 від 12.01.2023 та №2906 від 19.02.2024 року на розгляд командиру військової частини у встановленому чинним законодавством порядку, строк їх розгляду командуванням військової частини закінчився через 14 днів із відповідної зазначеної дати їх подання, а, отже, позивач повинен був дізнатися про порушення його прав відповідно у 2022, 2023 і 2024 роках. При цьому, будучи обізнаним про порушення своїх прав, позивач не проявив розумної зацікавленості та не ініціював звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів в межах строків, передбачених КАС України. Крім того, позивачем така, заявлена ним як протиправна, відмова у задоволенні його рапортів від №2900 від 07.12.2022, №246 від 12.01.2023 та №2906 від 19.02.2024 року не була оскаржена не тільки до адміністративного суду, а й до командира військової частини чи командира (начальника) вищого рівня. Жодних звернень щодо нерозгляду поданих позивачем рапортів, протиправної бездіяльності посадових осіб військової частини чи будь-яких інших скарг від позивача за весь період проходження ним військової служби жодного разу не надходило.

06.01.2026 року від ОСОБА_2 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивачем зазначено про те, що відповідач не подав будь-якого доказу на спростування зазначених в позовній заяві обставин. Отже висновки, зазначені у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими. Крім того, позивач зазначив, що у період з 01.06.2022 року по 14.11.2025 року виконував спеціальні завдання з організації та координації речового, а згодом повного тилового забезпечення підрозділів бригади, які залучалися до виконання бойових завдань. Забезпечував планування, облік, своєчасне постачання та розподіл речового майна, а також організацію комплексного тилового забезпечення підрозділів у стислі терміни та в умовах змін оперативної обстановки, що дозволило забезпечити їх розгортання, безперервне виконання бойових завдань та не допустити зриву бойових дій. Крім того, згідно п. 2 розділу XXXIV Порядку № 260 ознакою бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) оборони держави не є виконання їх безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій, що спростовує твердження відповідача. Відповідач посилається на підзаконний акт, який суперечить положенням закону. До того ж окреме доручення Міністра оборони України від 01.02.2023 № 2683, так і окреме доручення Міністра оборони України № 183/уд від 16.01.2024 та №156/уд від 09.01.2025 носить суто рекомендований характер і не є наказом чи законом. На думку позивача, факт відсутності записів в журналі реєстрації саме рапортів вказує на упереджене ставлення до нього зі сторони командування військової частини та не виконання функціональних обов`язків військовослужбовцями стройової частини згідно Наказу № 531 від 06.08.2024 «Про затвердження Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України». Пунктом 1 розділу VII Наказу Міністерства оборони України 21 листопада 2017 року №608 встановлено, що службова перевірка проводиться з метою перевірки інформації про факт правопорушення, з`ясування наявності підстав для призначення службового розслідування, обставин порушення виконавчої дисципліни, а також якщо особу правопорушника не встановлено, але виявлено факт правопорушення. Таким чином службовою перевіркою не можуть бути зроблені висновки щодо вини конкретної особи у вчиненні правопорушення. Пунктом 1 розділу VII Наказу Міністерства оборони України 21 листопада 2017 року №608 встановлено, що службова перевірка проводиться з метою перевірки інформації про факт правопорушення, з`ясування наявності підстав для призначення службового розслідування, обставин порушення виконавчої дисципліни, а також якщо особу правопорушника не встановлено, але виявлено факт правопорушення. Таким чином службовою перевіркою не можуть бути зроблені висновки щодо вини конкретної особи у вчиненні правопорушення. Своїми поясненнями відповідач підтверджує факт передислокації військової частини, що точно вказано в ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби, виплачується при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини. Факт не зміни юридичної адреси не відміняє факту передислокації штабу військової частини. Також в відзиві на позовну заяву пояснення від військовослужбовців, що додані додатками прямо суперечать твердженню довіренній особі командира військової частини, наприклад: абз. 23 п.4 «Наведене вище спростовується матеріалами службової перевірки, проведеної на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.12.2025 №1754, та доповідної записки за результатами службової перевірки від 29.12.2025 №847, якими встановлено, що позивач ОСОБА_2 рапорт від 07.12.2022 року №2900 щодо виплати йому компенсації за піднайом житла на розгляд командира ніколи не подавав та до служби діловодства з резолюцією командира не повертав, а, стверджуючи, що самостійно піде з даним рапортом до командира військової частини, зареєстрував його, особисто забрав і зберігав без подальшого руху для створення штучних підстав для подальшого звернення до суду. До стройової частини відділення персоналу штабу з резолюціями командира військової частини для опрацювання та виконання зазначений рапорт від 07.12.2022 року №2900 ніколи не повернувся, що підтверджує той факт, що на розгляді командира військової частини він ніколи не перебував і жодних рішень щодо його задоволення чи відмови у задоволенні командир військової частини не приймав», але від діловода стройової частини відділення персоналу військової частини НОМЕР_1 пояснень такого змісту, щодо цього рапорту не було, що свідчить про упереджене ставлення до позивача.

08.01.2026 року від представника військової частини НОМЕР_1 Гайдая А.С. до суду надійшла заява про зловживання процесуальними правами, залишення без розгляду та повернення позовної заяви, в якій представник відповідача просить суд: 1. позов колишнього військовослужбовця ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії (справа №160/32738/25) залишити без задоволення, а позовну заяву повернути позивачу з мотивів ч.3 ст. 45 КАС України; 2. постановити ухвалу про стягнення в дохід Державного бюджету України з ОСОБА_2 - позивача у справі №160/32738/25 штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у зв`язку із зловживанням ним процесуальними правами, в порядку п.2 ч.1 ст.149 КАС України.

09.01.2026 року від представника військової частини НОМЕР_1 Гайдая А.С. до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог та виловив правову позицію, яка ідентична у відзиві на позовну заяву.

В період з 29.12.2025 року по 16.01.2026 року суддя Прудник С.В. перебував у щорічній основній відпустці, а в період з 19.01.2026 року по 23.01.2026 року суддя Прудник С.В. перебував на лікарняному.

Розглянувши подану заяву, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 44 КАС України, учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки. Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Учасники справи мають право: 1) ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; 2) подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; 3) подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; 4) ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; 5) оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; 6) користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Статтею 45 КАС України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

З урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) узгодження умов примирення, спрямованих на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Лише у вказаних вище випадках, дії позивача можна кваліфікувати як зловживання процесуальними правами на підставі статті 45 КАС України.

Відповідно до частини четвертої статті 45 КАС України суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання учасником судового процесу його процесуальними правами, суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

У відповідності до статті 144 КАС України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Заходи процесуального примусу застосовуються судом, як правило, негайно після вчинення порушення. Про застосування заходів процесуального примусу суд постановляє ухвалу.

Одним із заходів процесуального примусу є штраф (п. 5 ч. 1 ст. 145 КАС України).

Пунктом 2 частини 1 статті 149 КАС України встановлено, що суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід Державного бюджету України з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України (ч. 5 ст. 149 КАС України).

Проте, наразі суд не вбачає в діях позивача зловживання процесуальними правами, оскільки вказані доводи представником відповідача, не можуть свідчити про те, що позивач недобросовісно користується процесуальними правами, адже в провадженні суду знаходиться лише дана справа. Також необхідно вказати, що позивач скористався своїм правом на звернення до суду, що узгоджується з приписами КАС України. Будь-яких інших обґрунтованих доводів щодо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або спору, який має очевидно штучний характер відповідачем не наведено.

При цьому, суд звертає на помилковість доводів представника відповідача щодо повернення позовної заяви, оскільки, як вже зазначено судом вище, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено ОСОБА_2 строк звернення до суду із позовною заявою. Прийнято до свого провадження означену позовну заяву та відкрито провадження, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Вимогами статті 77 КАС України встановлено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Оскільки факт зловживання процесуальними правами відповідачем не доведено, а судом - не встановлено, суд доходить висновку про відмову у задоволенні заяви представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 про зловживання процесуальними правами, залишення без розгляду та повернення позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 240, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 про зловживання процесуальними правами, залишення без розгляду та повернення позовної заяви відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд апеляційної інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

Суддя С. В. Прудник