Справа № 420/4188/25
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2026-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4188/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А.

за участі секретаря Ростомової А.П. представників: позивача Чапуріної С.І., ООДА Калашнікова І.О. розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м.Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної державної (військової) адміністрації, Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 10.02.2025 року надійшов позов ОСОБА_1 до Депаратменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Одеської обласної державної (військової) адміністрації в якому позивач з урахуванням уточнення позовних вимог просив суд:

- визнати бездіяльність Департамента праці та соціальної політики Одеської міської ради протиправною щодо:

- не прийняття рішення про виплату грошової компенсації та здійснення виплати грошової компенсації реабілітованої особі ОСОБА_2 у розмірі однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць позбавлення волі, але не більш як 75 мінімальних заробітних плат;

- відмові у видачі ОСОБА_2 посвідчення реабілітованої особи та вручення його через Консульство України в Демократичній Республіці Німеччина ( АДРЕСА_1 );

- зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради :

- прийняти рішення про виплату грошової компенсації та здійснити виплату грошову компенсацію реабілітованої особі ОСОБА_2 у розмірі однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць позбавлення волі, але не більш як 75 мінімальних заробітних плат. У разі можливості, всю нараховану грошову компенсацію виплатить одноразово;

- здійснити видачу ОСОБА_2 посвідчення реабілітованої особи та вручити його через Консульство України в Демократичній Республіці Німеччина (вул. Альбрехтштрассе, 26, 10117, Берлін).

Ухвалою судді від 17.02.2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Депаратменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху.

Ухвалою судді від 05.03.2025 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1 до Депаратменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачу без розгляду.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду скасовано ухвалу судді від 05 березня 2025 року та направлено справу до суду першої інстанції - для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 07.07.2025 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 08.09.2025 року залучено до участі по справі в якості співвідповідача Одеську міську раду. Також вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 03 жовтня 2025 року о 11 годині 00 хвилин у приміщенні Одеського окружного адміністративного суду за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 14, зала судових засідань №28.

Ухвалою суду від 14.10.2025 року замінено відповідача Одеську міську раду на належного відповідача - Одеську обласну військову адміністрацію .

Представником позивача надано до усду уточнення позовної заяви в якій остаточні вимоги викладено наступного змісту:

Визнати бездіяльність Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (, 65022, Україна, м. Одеса, вул. Косовська, 2-Д) щодо відмови у направленні заяви з документами до Одеської обласної військової адміністрації (Код ) для прийняття рішення щодо призначення грошової компенсації реабілітованої особі ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) у розмірі однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць позбавлення волі, але не більш як 75 мінімальних заробітних плат - протиправною.

Зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради (, 65022, Україна, м. Одеса, вул. Косовська, 2-Д) направити документи до Одеської обласної військової адміністрації (Код ) для прийняття рішення про призначення грошової компенсації реабілітованої особі ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) у розмірі однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць позбавлення волі, але не більш як 75 мінімальних заробітних плат.

Визнати бездіяльність Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (, 65022, Україна, м. Одеса, вул. Косовська, 2-Д) щодо відмові у видачі ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) посвідчення реабілітованої особи та вручити його через Консульство України в Демократичній Республіці Німеччина (вул. Альбрехтштрассе, 26, 10117, Берлін) - протиправною.

Зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради (, 65022, Україна, м. Одеса, вул. Косовська, 2-Д) видати ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) посвідчення реабілітованої особи та вручити його через Консульство України в Демократичній Республіці Німеччина (вул. Альбрехтштрассе, 26, 10117, Берлін).

Визнати бездіяльність Одеської обласної військової адміністрації (Код ) щодо неприйняття рішення про призначення грошової компенсації реабілітованої особі ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) у розмірі однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць позбавлення волі, але не більш як 75 мінімальних заробітних плат - протиправною.

Зобов`язати Одеську обласну військову адміністрацію (Код ) прийняти рішення про призначення грошової компенсації реабілітованої особі ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) у розмірі однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць позбавлення волі, але не більш як 75 мінімальних заробітних плат.

Зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради () виплатити компенсацію реабілітованої особі ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) у розмірі однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць позбавлення волі, але не більш як 75 мінімальних заробітних плат.

Ухвалою суді від 05.11.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 06.01.2026 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог: Визнати бездіяльність Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо відмови у направленні заяви з документами до Одеської обласної військової адміністрації для прийняття рішення щодо призначення грошової компенсації реабілітованої особі ОСОБА_2 у розмірі однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць позбавлення волі, але не більш як 75 мінімальних заробітних плат протиправною;

зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради направити документи до Одеської обласної військової адміністрації для прийняття рішення про призначення грошової компенсації реабілітованої особі ОСОБА_2 у розмірі однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць позбавлення волі, але не більш як 75 мінімальних заробітних плат;

визнати бездіяльність Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо відмові у видачі ОСОБА_2 посвідчення реабілітованої особи та вручити його через Консульство України в Демократичній Республіці Німеччина (вул. Альбрехтштрассе, 26, 10117, Берлін) протиправною;

зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради видати ОСОБА_2 посвідчення реабілітованої особи та вручити його через Консульство України в Демократичній Республіці Німеччина (вул. Альбрехтштрассе, 26, 10117, Берлін).

В обгрунтування вимог позивач вказує, що вона є реабілітованою особою згідно положень закону «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1927-1991 років» на підтвердження чого їй було видано тимчасове посвідчення. Після цього вона неодноразово звернулась до Одеської міської ради за отриманням посвідчення реабілітованої особи, проте посвідчення їй не видали. На її звернення до обласної ради щодо виплати грошової компенсації як реабілітована особа була надана відповідь звертатися до виконавчого комітету ОМР у зв`язку із п.6 Положення затвердженого постановою КМУ №535 від 19.05.2021 року. Таким чином Департамент праці та соціальної політики ОМР протиправно не видавав посвідчення та не направляв заяву з документами про виплату компенсації як реабілітованої особи до Одеської обласної військової адміністрації. Проте листом вих.№36-В-92/2,3.4 Одеський міський голова повідомив, що вона має право на виплату компенсації але жодних рішень щодо нарахування та виплати грошової компенсації не винесено.

Під час розгляду справи судом від позивача до суду надійшли пояснення у яких вказує, що 07.10.2025 року ОСОБА_1 отримала посвідчення реабілітованої особи, що підтверджується записом у журналі обліку виданих посвідчень «Реабілітованої особи» копія якого наявна в матеріалах справи.

Відповідач Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради надав до суду відзив у якому вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову.

Позивач надав до суду відповідь на відзив.

Відповідач надав до суду заперечення на відповідь на відзив.

Відповідач Одеська обласна державна (військова) адміністрація надала до суду відзив у якому вимоги не визнав та вказав, що в супереч вимогам статті 160 КАС України не зазначено у позові будь-якого конкретного суб`єктивного права чи інтересу позивача, які вже порушено відповідачем, і тим більше, не додано жодного доказу для обґрунтування позиції позивача. Між відповідачем та позивачем не виникало публічно-правових відносин, у яких обласна державна (військова) адміністрація здійснювала б повноваження у сфері соціального захисту/надання соціальних послуг, а позивач реалізовував би як громадянин своє відповідне суб`єктивне право чи інтерес. Одеська обласна державна (військова) адміністрація зобов`язана була вчиняти дїї які визначені зокрема пунктом 6,10, Положення. Ці дії виконуються лише після отримання належним чином оформленої заяви та документів, переданих уповноваженим органом. Одеська обласна державна (військова) адміністрація не є первинним адресатом заяви від реабілітованої особи вона вступає у процес на другому етапі, коли перевірені документи вже направлено на розгляд. У матеріалах справи відсутні докази, що Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради надсилав Одеській обласній державній (військовій) адміністрації документи для прийняття рішення. Таким чином, відсутні підстави для покладення на адміністрацію обов`язку приймати рішення без отримання належних матеріалів. Отже, невчинення дій щодо виплати компенсації не є протиправною бездіяльністю. При цьому матеріали справи не містять жодних належних доказів, що підтверджують порушених прав ОСОБА_1 саме Одеською обласною державною (військовою)адміністрацією. Отже, жодних публічно-правових відносин між ОСОБА_1 та Одеською обласною державною (військовою) адміністрацією на підставі Закону та Положення не виникало, жодних прав, свобод чи інтересів позивача Одеською обласною державною (військовою) адміністрацією не порушено, і відповідно, позов ОСОБА_1 є безпідставним.

Вимоги позивача до Одеської обласної державної (військової) адміністрації є також необґрунтовані з огляду на можливість їх виконання виключно із дотриманням Порядку що ставить їх виконання в залежність від виконання іншими суб`єктами вимог закону, рішення суду.

Ухвалами суду від 06.01.2026 року з занесенням до протоколу судового засідання відмовлено у задоволенні клопотання предствника позивача у поверненні до стадії підготовчого провадження та повернуто без розгляду уточнену позовну заяву.

Дослідивши заяви по суті справи, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради по заяві ОСОБА_1 04 січня 2024 року виготовлено посвідчення серії НОМЕР_2 особи, яка має право на пільги та компенсації встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1927-1991 років» яке вона отримала 07.10.2025 року особисто в Управління соціального захисту населення в Хаджибейському районі Департаменту.

26.09.2023 року позивач подала заяву до Департаменту праці та соціальної політики ОМР про виплату грошової компенсації як реабілітованої особі на яку 12.10.2023 року надана відповідь про відмову з підстав того, що минув 3-и річний термін від постанови Президіума Киргизької Республіки від 17.07.1997 року №9-29.

З вищевказаною відмовою позивач не погодилась та звернулась до суду з позовом.

Також судом під час підготовчого провадження встановлено, що відповідачем Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради листом від 09.10.2025 року вих.№02-В-6559/5-0 направлено до Одеської обласної державної (військової) адміністрації заяву позивача та пакет документів для прийняття рішення щодо виплати грошової компенсації, який був отриманий ООДА 13.10.2025 року, що сторонами не заперечується.

Джерела права та висновки суду.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1927-1991 років» встановлено для осіб, які відбували покарання у вигляді позбавлення волі або примусового поміщення у лікувальні заклади і згодом реабілітовані відповідно до цього Закону, грошову компенсацію у розмірі однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць позбавлення волі, але не більш як 75 мінімальних заробітних плат. Одноразово як грошова компенсація реабілітованій особі виплачується до 15 мінімальних заробітних плат, а решта належних грошей - протягом наступних п`яти років. У разі можливості, на вимогу реабілітованого, вся нарахована грошова компенсація може бути виплачена одноразово. Виплата компенсації спадкоємцям не проводиться, крім випадків, коли компенсація була нарахована, але не отримана реабілітованим.

Заяви про компенсацію та повернення майна подаються не пізніше трьох років з моменту набрання чинності цим Законом або з дня одержання особою довідки про реабілітацію згідно з цим Законом.

Порядок виплати компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим регулюється Положенням, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

На виконання статті 5 вказаного закону Кабінетом міністрів України 19 травня 2021 р. прийнята постанова № 535 якою затверджено Положення щодо виплати компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим особам (далі Положення), яким визначений порядок виплати грошової компенсації особам, які відбували покарання у вигляді позбавлення волі (ув`язнення) або примусового поміщення у лікувальні заклади і згодом реабілітовані відповідно до статті 1-2 Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років (далі - реабілітовані особи), та повернення будівель та іншого майна, вилучених під час репресій, або відшкодування їх вартості таким особам або їх спадкоємцям.

Згідно п.6 Положення для отримання грошової компенсації реабілітована особа за місцем проживання подає до районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради (далі - уповноважений орган) заяву про виплату грошової компенсації.

До заяви додаються копії:

паспорта громадянина України;

посвідчення реабілітованої особи;

довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи - для осіб, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення;

рішення Національної комісії з реабілітації про визнання особи реабілітованою (у разі наявності) - для громадян, які отримали статус реабілітованої особи після набрання чинності Законом України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років (далі - Закон);

посвідчення про реабілітацію та/або довідки, виданих відповідним органом республіки колишнього Союзу РСР або державним органом колишнього Союзу РСР, та документів, що підтверджують строк відбування покарання у вигляді позбавлення волі (ув`язнення) у місцях позбавлення волі або строк примусового поміщення у лікувальні заклади, - для осіб, які були реабілітовані в колишній Українській РСР або іншій республіці колишнього Союзу РСР, архівних довідок, виданих архівними установами (у разі потреби);

довідки, рішення або іншого документа про реабілітацію, виданих відповідним органом України, - для осіб, які були реабілітовані в Україні до набрання чинності Законом України від 13 березня 2018 р. № 2325-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років (у разі потреби).

Уповноважений орган протягом трьох робочих днів перевіряє наявність всіх документів, визначених цим пунктом, та надсилає їх до відповідної обласної, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, Ради міністрів Автономної Республіки Крим для прийняття рішення щодо виплати грошової компенсації.

Згідно п. 10 Положення протягом місяця з дня подання заяви та на підставі документів, визначених пунктом 6 цього Положення, обласна, Київська та Севастопольська міські держадміністрації, Рада міністрів Автономної Республіки Крим відповідно приймає рішення про призначення (відмову у призначенні) грошової компенсації та не пізніше ніж через п`ять робочих днів після його прийняття надсилає заявнику копію такого рішення.

Відповідно до п.18 та 19 Положення виплата грошової компенсації реабілітованим особам та/або відшкодування цим особам або їх спадкоємцям вартості будівель та іншого майна, вилучених під час репресій, проводиться за рахунок коштів, передбачених у бюджеті Автономної Республіки Крим та/або обласних бюджетах. Сума відшкодування вартості будівель та майна та/або грошової компенсації виплачується шляхом її перерахунку на поточний рахунок реабілітованої особи або її спадкоємцям, відкритий в установі банку.

З системного аналізу вищенаведених положень суд доходить висновку, що відповідач Одеська обласна державна (військова) адміністрація бездіяльність якого є предметом спору у цій справі на першому етапі повинна отримати від Департаменту праці та соціальної політики ОМР заяву позивач та документи додані до ней, на другому етапі протягом місяця розглянути та прийняти відповідне рішення щодо заяви про виплату грошової компенсації.

Як встановлено судом позивач звернулась до суду із позовом 10.02.2025 року у якому серед інших вимог просила суд визнати протиправною бездіяльність Департамент праці та соціальної політики ОМР щодо не прийняття рішення про виплату позивачу грошової компенсації та зобов`язати прийняти рішення.

В наступному в уточненому позові від 02.07.2025 року та 18.07.2025 р. позивач просила суд вже визнати бездіяльність Одеської міської ради щодо відмови у прийнятті рішення про виплату грошової компенсації реабілітованої особі позивачу та зобов`язати Одеську міську раду прийняти рішення про виплату грошової компенсації реабілітованій особі позивачу.

У поданому до суду уточненому позову від 12.10.2025 року позивач просила серед іншого визнати бездіяльність Одеської обласної військової адміністрації щодо неприйняття рішення про призначення грошової компенсації реабілітованої особі позивачу та зобов`язати Одеську обласну військову адміністрацію прийняти рішення про призначення грошової компенсації реабілітованої особі-позивачу.

Таким чином як встановлено судом на час звернення до суду з позовними вимогами у лютому 2025 року до відповідача Одеської обласної військової адміністрації відповідач взагалі не надходила заява позивача про виплату грошової компенсації.

Заява позивача про виплату грошової компенсації була направлена до відповідача Одеської обласної військової адміністрації структурним підрозділом Департаменту праці та соціальної політики ОМР 09.10.2025 року та надійшло до ООДА 10.10.2025 року вх.№в-2762-1.4-03.

Тобто на день подачі до суду позивачем зміненого позову 12.10.2025 року, ще не сплив місячний строк відведений п.10 Положення, відповідач не вчиняв бездіяльності та не порушував права позивача щодо розгляду заяви на отримання грошової компенсації.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Наведені положення необхідно застосовувати з урахування приписів частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Об`єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Для розкриття цих категорій необхідно звернути увагу на Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1.12.04 №18-рп/2004 (справа №1-10/2004). Системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

Отже, поняття "охоронюваний законом інтерес" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або охоронюваний законом інтерес якої порушені такою діяльністю.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права чи охоронюваного законом інтересу, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим.

При цьому суд враховує, що у позовній заяві так само відсутні посилання на обставини за яких відповідач- Одеська обласна військова адміністрація порушила право позивача на виплату грошової компенсації.

Таким чином, враховуючи те, що позивач не довів належними доказами порушення його прав відповідачем суд доходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Враховуючи те, що суд відмовив у задоволенні позовних вимог, то відповідно до ст.139 КАС України розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Одеської обласної державної (військової) адміністрації, Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради -відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) рнокпп НОМЕР_1 .

Відповідач: Одеська обласна державна (військова) адміністрація (м.Одеса пр.т Шевченка б.4) .

Відповідач Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради (65022, м. Одеса, вул. Косовська, 2-Д) .

Суддя Е.А.Іванов

.