Справа № 440/99/26
Суддя: Р.І. Молодецький
Дата ухвалення: 2026-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

22 січня 2026 рокум. ПолтаваСправа № 440/99/26

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Молодецький Р.І., розглянувши матеріали позовної заяви Житлового кооперативу "ГУРТОЖИТОК РЕШЕТИЛІВСЬКА 66" до Полтавської міської ради про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач Житловий кооператив "ГУРТОЖИТОК РЕШЕТИЛІВСЬКА 66" звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Полтавської міської ради, в якій просить:

скасувати рішення Полтавської міської ради від 29.03.2016 «Про прийняття до комунальної власності міста Полтави гуртожитку по вул. Маршала Бірюзова, 66»;

зобов`язати Полтавську міську раду оформити право комунальної власності на гуртожиток за адресою місто Полтава, вул. Решетилівська 66 та оформити відповідне свідоцтво про право власності.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 07.01.2026 позовну заяву Житлового кооперативу "ГУРТОЖИТОК РЕШЕТИЛІВСЬКА 66" до Полтавської міської ради про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху та позивачеві надано строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Зазначено, що недоліки необхідно усунути шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

16.01.2025 через систему "Електронний суд" позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160,161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

При вирішенні питання про відкриття провадження у цій справі встановлено, що позов Житлового кооперативу "ГУРТОЖИТОК РЕШЕТИЛІВСЬКА 66" не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, з огляду на таке.

За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За правилами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пунктів 1, 2, 7 частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За правилами пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо правил віднесення спорів до адміністративної юрисдикції.

Зокрема у постановах від 21.11.2018 у справі №520/13190/17, від 27.11.2018 у справі №820/3534/17, від 19.02.2020 у справі №1340/3580/18 та інших Велика Палата дійшла наступних висновків:

«До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.».

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Полтавської міської ради від 29.03.2016 "Про прийняття до комунальної власності міста Полтави гуртожитку по вул. Маршала Бірюзова, 66".

Окрім того, однією із позовних вимог є вимога зобов`язати Полтавську міську раду оформити право комунальної власності на гуртожиток.

Позивач не зазначає, як саме заявлені ним позовні вимоги, призведуть до захисту його прав в сфері публічних правових відносин, які порушені органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, рішенням, дією чи бездіяльностю цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, і не називає яке конкретне його право має поновитися таким способом захисту, але задоволення такої позовної вимоги фактично призведе до вирішення питання про наявність або відсутність цивільної правоздатності та господарської компетенції.

У постанові від 15.05.2019 у справі №363/2424/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків:

"Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачено в статті 15 ЦПК України (у вказаній редакції): суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Аналогічну норму закріплено й у частині першій статті 19 ЦПК України (у редакції від 03 жовтня 2017 року).

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (тут і далі - КАС України; у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАСУкраїни).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини відрізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив, що оскаржуваними рішеннями Вишгородської міськради № 341 та № 6/7, Вишгородської райради № 130-10-VI порушуються його право спільної сумісної власності та права інших співвласників житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вони своєї згоди на передачу будинку зі спільної сумісної власності до комунальної власності міста, а також на передачу дахової котельні до комунальної власності району не надавали.

Статтею 25 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (тут і далі - Закон № 280/97-ВР у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних рішень міської та районної рад) передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом (частина друга статті 60 Закону № 280/97-ВР)."

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач - Житловий кооператив "ГУРТОЖИТОК РЕШЕТИЛІВСЬКА 66" посилається, у тому числі й на ті обставини, що "власник гуртожитку - ПМВОАБ «Полтаваоблагробуд», код за передав вказаний гуртожиток до комунальної власності міста, а територіальна громада в особі Полтавської міської ради прийняла вказаний гуртожиток до комунальної власності міста. Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради та виконавчим комітетом Полтавської міської ради листом повідомлено, що у органу місцевого самоврядування відсутні правові підстави та можливість прийняття вищевказаного гуртожитку від ЖКК «ПОЛТАВОБЛАГРОБУД» код за , оскільки вказаний гуртожиток перебуває у власності іншої юридичної особи - ПОМВОПАБ «ПОЛТАВОБЛАГРОБУД» код за . Відповідно до вказаного листа, прийняти вказаний гуртожиток можливо лише від власника, ПОМВОПАБ «ПОЛТАВОБЛАГРОБУД» код за . Таким чином, Відповідач, приймаючи рішення, що оскаржується створив правову невизначеність, скасувавши рішення про прийняття гуртожитку до комунальної власності міста від власника та покладаючи обов`язок розпорядження гуртожитком на особу (ЖКК «ПОЛТАВОБЛАГРОБУД» код за ), яка не має таких правомочностей. Згідно із Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», зокрема ст. 4 та 6, мешканці мають право на приватизацію займаних приміщень після переходу гуртожитку у комунальну власність. Прийняття рішення, що оскаржується позбавляє мешканців гуртожитку можливості реалізувати своє право та погіршує їх становище. Рішення, що оскаржується, фактично впливає на вже реалізовану волю приватного власника щодо передачі майна у комунальну власність. Органи місцевого самоврядування не наділені правом втручатися у перехід права власності та скасовувати документи, які є частиною процедури його оформлення. Оскаржуване рішення створює колізію: визначений суб`єкт передачі майна не є власником, що не оспорюється Відповідачем; фактичний власник уже передав майно у 2012 році; Відповідач визнає неможливість виконання рішення у зв`язку з відсутністю правових підстав. Рішенням, що оскаржується порушуються права та законні інтереси мешканців вказаного гуртожитку, які є членами ЖК «Гуртожиток Решетилівська 66», зокрема в частині реалізації права мешканців на приватизацію такого житла та унеможливлює здійснити приватизацію займаного ними приміщення".

З огляду на предмет та обґрунтування позову, викладеному в позовній заяві, суд приходить до висновку, що змістом позовних вимог у цій справі та підставою для звернення до суду є захист житлових прав, прав власності або іншого речового права. Водночас Позивач не вступав з Полтавською міською радою в правовідносини при здійсненні останньою публічно-владних управлінських функцій.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, суд зазначає, що згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Сокуренко і Стригун проти України (заяви № 29458/04 та № 29465/04) від 20.07.2006 року зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (див. рішення у справі Занд проти Австрії (Zand v. Austria), заява № 7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, встановленим законом, національний суд, який не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, що не мала регулювання законом.

Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Заявлений позивачем спір за своїм предметом, змістом та характером спірних правовідносин є таким, що не пов`язаний із здійсненням відповідачем владних управлінських функцій. За таких обставин розгляд цього спору в порядку адміністративного судочинства суперечив би принципу розгляду справи судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про кооперацію" кооперативна організація - кооператив або кооперативне об`єднання; кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.

Відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За приписами частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що спір у цій справі не має публічно-правового характеру та не відповідає нормативному визначенню адміністративної справи, а тому не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів та має вирішуватися в порядку господарського судочинства.

Розглядаючи заяву представника позивача про поновлення строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Як вже вище зазначено судом, заявлений спір не відповідає визначенню адміністративної справи у розумінні статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки зі змісту позовних вимог та фактичних обставин справи вбачається відсутність між сторонами публічно-правових правовідносин. Заявлені вимоги не спрямовані на оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, а спір виник з правовідносин, у яких сторони перебувають у рівному правовому становищі та реалізують свої приватні права й обов`язки.

Оскільки перебуваючи на стадії відкриття провадження у справі суд дійшов висновку що спір у цій справі не має публічно-правового характеру та не відповідає нормативному визначенню адміністративної справи, а тому не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів, заява про поновлення строку звернення до суду не підлягає вирішенню.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КАС України у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Керуючись статтями 19, 170, 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі № 440/99/26 за позовом Житлового кооперативу "ГУРТОЖИТОК РЕШЕТИЛІВСЬКА 66" до Полтавської міської ради про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Роз`яснити позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду в порядку господарського судочинства.

Копію позовної заяви залишити в суді.

Копію ухвали направити особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали до Другого апеляційного адміністративного суду, в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.І. Молодецький