Справа № 380/8621/25
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2026-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2026 рокусправа № 380/8621/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 із вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення без врахування складових (премії, посадового окладу, надбавки за особливості проходження військової служби) за період проходження військової служби та перебування у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 з 01.06.2018 по 20.05.2019 у повному обсязі;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення з урахуванням складових (премії, посадового окладу, надбавки за особливості проходження військової служби) за період проходження військової служби та перебування у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 з 01.06.2018 по 20.05.2019 у повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 04.07.2017 №169 позивача зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 . З 04.07.2017 справи та посаду помічника командира з правової роботи прийняв і приступив до виконання службових обов`язків. У розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 перебував з 01.06.2018 по 20.05.2019 день виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на підставі наказу командира військової частини (по стройовій частині) НОМЕР_1 від 20.05.2019 №112. Повідомив, що 31.07.2018 позивача допущено до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою заступника командира 1 мотопіхотної роти з морально психологічного забезпечення мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2018 №173. Вказав, що починаючи з 31.07.2018 по день виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 20.05.2019 у зв`язку з переведенням до нового місця служби (військову частину НОМЕР_3 ), виконував обов`язки військової служби за вакантною посадою. Зазначив, що вищевказаний період під час виконання обов`язків військової служби позивачу проводилось нарахування щомісячного грошового забезпечення не в повному обсязі, а саме тільки за військове звання та вислугу років, у зв`язку з чим ним було подано заяву засобами поштового зв`язку «Укрпошта» про надання інформації та документів на адресу військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується копією заяви про надання інформації від 06.01.2025, накладною №193 від 06.01.2025 та описом вкладення від 06.01.2025. Грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України. Стверджує, що військовослужбовець за наявності не залежних від нього обставин зокрема у зв`язку з розформуванням військової частини може бути виведений в розпорядження командира. І, у випадку неможливості його призначення на посаду, через два місяці отримує грошове забезпечення в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, що є значно менше прожиткового мінімуму. Вказав, що перебуваючи у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 майже 1 (один) рік виконуючи покладені на позивача обов`язки військової служби, зокрема за визначеною вакантною посадою, він протиправно був обмежений у виплаті основних щомісячних видів грошового забезпечення, а саме (премії, посадового окладу, надбавки за особливості проходження військової служби), що погіршувало право на достатній життєвий рівень для ОСОБА_1 та членів сім`ї життя (Додаток 7), а також враховуючи в Україні особливого періоду, позивач як член сім`ї був позбавлений будь-якої можливості альтернативного заробітку. Тому звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою від 05.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив. В обґрунтування такого вказав, що Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення про проходження служби). Цим Положенням визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі. Зазначив, що пунктом 116 Положення передбачені випадки зарахування військовослужбовців в розпорядження відповідних керівників органів військового управління. Підпунктом 1 встановлено, що зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі розформування (реформування) військової частини або скорочення штатних посад, якщо до кінця встановленого строку проведення цих заходів не вирішено питання щодо дальшого службового використання вивільнених військовослужбовців. Матеріальне та грошове забезпечення військовослужбовців, зарахованих у розпорядження відповідних командирів (начальників), здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 30 червня 2017 року №445 лейтенант юстиції ОСОБА_1 призначений на посаду помічника командира батальйону з правової роботи до військової частини НОМЕР_2 . У зв`язку з розформуванням (ліквідацією) військової частини НОМЕР_2 лейтенант юстиції ОСОБА_1 наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 31.05.2018 №116 виключений зі списків частини з 31 травня 2018 року та вибув у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2018 №123 (по стройовій частині) старший лейтенант ОСОБА_1 з 01 червня 2018 року зараховано до списків частини, на всі види забезпечення та відповідно перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 . Стверджу, що позивач належить до категорії військовослужбовців молодшого офіцерського складу (частина 2 статті 5 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу) та відповідно командир військової частини НОМЕР_1 не має повноважень щодо прийняття кадрового рішення і призначення на посаду позивача старшого лейтенанта ОСОБА_1 . Таким органом військового управління відповідно є військова частина НОМЕР_4 (оперативне командування ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Вважає, що у зв`язку з перебуванням позивача в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 йому здійснювалось нарахування та виплата грошового забезпечення відповідно до наступних положень законодавства, яке чітко регламентує обсяг належного йому грошового забезпечення. На думку відповідача, грошове забезпечення позивачу за період з 01.10.2018 по 20.05.2019 виплачено відповідно до вимог пункту 6 Розділу XXVIII Порядку №260 в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років у зв`язку з перебуванням в розпорядженні понад два місяці. Просив у задоволенні позову відмовити.

Суд вивчив матеріали справи, з`ясував обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідив докази, якими вони обґрунтовуються та встановив таке.

ОСОБА_1 , проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 на посаді помічника командира військової частини з правової роботи.

Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 30 червня 2017 року №445 лейтенант юстиції ОСОБА_1 призначений на посаду помічника командира батальйону з правової роботи до військової частини НОМЕР_2 .

Військова частина НОМЕР_2 перебувала на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 , що не заперечується сторонами.

У зв`язку з розформуванням (ліквідацією) військової частини НОМЕР_2 лейтенант юстиції ОСОБА_1 наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 31.05.2018 №116 виключений зі списків частини з 31 травня 2018 року та вибув у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2018 №123 (по стройовій частині) старший лейтенант ОСОБА_1 з 01 червня 2018 року зараховано до списків частини, на всі види забезпечення та відповідно перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2018 №173 лейтенанта юстиції ОСОБА_1 допущено до тимчасового виконання вакантної посади заступника командира 1 мотопіхотної роти з морально психологічного забезпечення мотопіхотного батальйону з 31 липня 2018 року.

Грошове забезпечення позивача виплачене йому в розмірі грошового забезпечення за посадою, до якої його допущено в період з 01.08.2018 до 30.09.2018 (за два місяці) з урахуванням всіх складових щомісячного грошового забезпечення премії, посадового окладу та надбавки за особливості проходження військової служби, що підтверджується копію картки особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 № 882, яка наявна у справі.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.05.2019 №112 (по стройовій частині) позивача виключено зі списків та направлено для проходження військової служби до АДРЕСА_1 з 20 травня 2019 року.

Згідно з картками особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 № 882, № 718, позивачу у період з 01.10.2018 по 20.05.2019 виплачувалося в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати грошового забезпечення в належному розмірі, позивач звернувся з цим позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд керується таким.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XI). Зокрема, вказаний Закон визначає порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

Статтею 1 Закону №2011-ХІІ визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (ст. 2 Закону №2011-ХІІ).

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами 2, 3 ст. 9 Закону 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Тобто грошове забезпечення включає в себе усі, встановлені законом, надбавки, доплати та винагороди, передбачені під час проходження служби.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 9 Закону 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (постанова Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" №704 від 30.08.2017).

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018.

Грошове забезпечення згідно з Порядком №260 виплачується: військовослужбовцям, які проходять військову службу в апаратах Міністерства оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України, Генеральному штабі Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, військовій частині НОМЕР_5 (далі - військові частини).

Згідно з п. 2 розділу І Порядку №260, грошове забезпечення включає:

щомісячні основні види грошового забезпечення;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення;

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Відповідно до п. 3 розділу І Порядку №260, підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є:

штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина);

накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження;

накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення;

накази про присвоєння військових звань;

грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Таким чином, оклад за військовим званням та надбавка за вислугу років належить до щомісячних основних видів грошового забезпечення.

Судом встановлено, що у зв`язку з розформуванням (ліквідацією) військової частини НОМЕР_2 лейтенант юстиції ОСОБА_1 наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 31.05.2018 №116 виключений зі списків частини з 31 травня 2018 року та вибув у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2018 №123 (по стройовій частині) старший лейтенант ОСОБА_1 з 01 червня 2018 року зараховано до списків частини, на всі види забезпечення та відповідно перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2018 №173 лейтенанта юстиції ОСОБА_1 допущено до тимчасового виконання вакантної посади заступника командира 1 мотопіхотної роти з морально психологічного забезпечення мотопіхотного батальйону з 31 липня 2018 року.

Грошове забезпечення позивача виплачене йому в розмірі грошового забезпечення за посадою, до якої його допущено в період з 01.08.2018 до 30.09.2018 (за два місяці) з урахуванням всіх складових щомісячного грошового забезпечення премії, посадового окладу та надбавки за особливості проходження військової служби, що підтверджується копію картки особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 № 882, яка наявна у справі.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.05.2019 №112 (по стройовій частині) позивача виключено зі списків та направлено для проходження військової служби до АДРЕСА_1 з 20 травня 2019 року.

Грошове забезпечення позивача виплачене позивачу в розмірі грошового забезпечення за посадою, до якої його допущено в період з 01.08.2018 до 30.09.2018 (за два місяці) з урахуванням всіх складових щомісячного грошового забезпечення премії, посадового окладу та надбавки за особливості проходження військової служби, що підтверджується копію картки особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 № 882, яка наявна у справі.

Згідно з картками особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 № 882, № 718, позивачу у період з 01.10.2018 по 20.05.2019 виплачувалося в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

Верховний Суд неодноразового зазначав, що дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають їм можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох альтернативних варіантів управлінських рішень, кожен із яких є законним. При цьому, втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства (Аналогічні висновки щодо тлумачення дискреційних повноважень викладені у постановах Верховного Суду від 5 березня 2019 року у справі № 826/16911/18, від 26 травня 2021 року у справі № 824/266/20-а, від 8 липня 2021 року у справі № 160/1598/20, від 28 липня 2021 року у справі № 280/160/20, від 21 квітня 2021 року у справі № 480/2675/20, від 20 травня 2022 року у справі № 340/370/21, від 26 жовтня 2022 року у справі № 640/30483/21, від 21 березня 2023 року у справі № 640/17821/21, від 1 травня 2023 року у справі № 540/913/21, від 1 травня 2023 року у справі № 540/913/21, від 16 травня 2023 року у справі № 380/3195/22 та від 23 червня 2023 року у справі № 160/6214/21.).

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким (постанова Верховного Суду від 27 листопада 2024 року № 440/496/22).

Таким чином питання щодо прийняття окремого рішення про продовження строків виплати позивачу грошового забезпечення понад 2 місяці, в розмірі який він отримував за займаною посадою до зарахування у розпорядження - є правом, а не обов`язком командира військової частини НОМЕР_1 .

Враховуючи викладене, судом не встановлено неправомірної бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати грошового забезпечення позивачу.

За наведеного правового регулювання та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

В силу приписів ст. 139 КАС України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.