Справа № 380/4665/25
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2026-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про повернення касаційної скарги

21 січня 2026 року

м. Київ

справа № 380/4665/25

адміністративне провадження № К/990/211/26

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шарапи В.М., перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.07.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.12.2025 у справі №380/4665/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач), у якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність щодо неприйняття рішення за її заявою про призначення щомісячної страхової виплати внаслідок часткової стійкої втрати працездатності від 13.12.2024 ;

- визнати протиправними відмови, викладені в листах від 19.12.2024 №1300-5313- 8/206878 та від 31.01.2025 №2317-1835/B-53/8-1300/25, щодо призначення їй щомісячної страхової виплати внаслідок часткової стійкої втрати працездатності за заявою від 13.12.2024;

- зобов`язати відповідача призначити щомісячну страхову виплату внаслідок часткової стійкої втрати працездатності за її заявою від 13.12.2024.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.07.2025, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.12.2025, позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Львівській області щодо неприйняття рішення за заявою позивачки про призначення щомісячної страхової виплати внаслідок часткової стійкої втрати працездатності від 13.12.2024.

Зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.12.2024 про призначення щомісячної страхової виплати внаслідок часткової стійкої втрати працездатності з урахуванням висновків суду у даній справі. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду 02.01.2026 надійшла касаційна скарга ГУ ПФУ в Львівській області, в якій скаржник просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.07.2025, постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.12.2025 та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбачених статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), встановлено, що скаржником вказано підставою касаційного оскарження пункт 1 частини 4 статті 328 цього Кодексу. Також заявник касаційної скарги зазначає, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для ГУ ПФУ в Львівській області.

Перевіривши зміст оскаржуваних судових рішень, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі ж подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України заявник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо неналежного дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Із системного аналізу наведених положень процесуального закону можна зробити висновок, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та вимогами Порядку призначення, перерахування та здійснення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 26.01.2024 № 4-1, передбачена можливість звернення заявника до органів Пенсійного фонду України із заявою в електронній формі та сканкопіями (фотокопіями) документів, які відповідають оригіналам документів, щодо призначення страхових виплат.

При цьому судами попередніх інстанцій наголошено, що оскільки нормами законодавства не встановлено обов`язку заявника подати оригінали документів у разі подання заяви в електронній формі, відповідачем було допущено протиправну бездіяльність щодо неприйняття рішення за заявою позивачки від 13.12.2024 про призначення щомісячної страхової виплати.

В касаційній скарзі відповідач стверджує, що підстав для прийняття рішення про призначення страхових виплат чи відмови в їх призначенні не було з огляду на подання заявником лише сканованих копій документів, які були зроблені також з копій.

Скаржник акцентує увагу на тому, що своєю заявою від 21.01.2025 позивачка виявила готовність надати оригінали необхідних документів для призначення страхових виплат, однак таку готовність вона не реалізувала, відповідно, оригіналів необхідних документів чи їх сканованих копій, які б відповідали оригіналам нею надано так і не було.

Підставою касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та вважає, що суди попередніх інстанцій застосували частину 2 статті 19 Конституції України без урахування висновку Верховного Суду, який викладено в постанові від 29.09.2020 у справі №263/14242/17.

Колегія суддів не бере до уваги посилання заявника на вказані висновки суду касаційної інстанції, оскільки такі посилання є загальними, а скаржником не наведено мотивованих аргументів неправильного застосування норм права, скаржник у касаційній скарзі фактично зазначає про незгоду із постановою суду апеляційної інстанції та рішенням суду першої інстанцій у частині та встановленими фактичними обставинами у цій справі.

Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Суд наголошує, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, їхніх повноважень, об`єкта, предмета правового регулювання відносин, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їхньої подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

Таким чином, з огляду на недостатнє обґрунтування скаржником у касаційній скарзі посилання на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, колегія суддів вважає недоведеною наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини 4 статті 328 КАС України.

Крім цього в касаційній скарзі відповідач звертає увагу на те, що у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні постанови, в яких були б викладені висновки Верховного Суду щодо спірних правовідносин, проте скаржник, не вказуючи підставу касаційного оскарження з огляду на вимоги частини 4 статті 328 КАС України, не зазначає, які саме норми матеріального права були застосовані судами неправильно та які норми процесуального права були ними порушені, не наводить змістовних обґрунтувань своєї правової позиції.

Крім того, посилання у касаційній скарзі на те, що у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні постанови, в яких були б викладені висновки Верховного Суду щодо спірних правовідносин, безпідставне, оскільки відповідач не конкретизує, який, на його думку, правовий висновок має бути висловлений у цій справі та який, одночасно, відсутній у рішеннях Верховного Суду та які відповідні норми права необхідно застосовувати, на думку, скаржника, а також не обґрунтував необхідність такого висновку у взаємозв`язку з посиланням на обставини справи, які можливо, на думку скаржника, мають певну своєрідність.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При цьому, з урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15.01.2020 №460-IX, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Варто зазначити, що відповідно до статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісно реалізувати належне їм право на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням із урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та/або апеляційної інстанцій застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Керуючись статтями 328, 330, 332, 334 КАС України,

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.07.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.12.2025 у справі №380/4665/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання до вчинення дій - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач В.М. Шарапа