Справа № 640/21271/19
Суддя: Перепелиця А.М.
Дата ухвалення: 2026-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2026 року м. Київ № 640/21271/19

Київський окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Перепелиця А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Державної ДПС у м. Києві (далі - податковий / контролюючий орган, ГУ ДПС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у місті Києві від 09.07.2019 №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у місті Києві від 09.07.2019 №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у місті Києві від 09.07.2019 №005158420;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у місті Києві від 09.07.2019 №V;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у місті Києві від 09.07.2019 № форми «В4»;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у місті Києві від 09.07.2019 №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у місті Києві від 09.07.2019 №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у місті Києві від 09.07.2019 №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС. у місті Києві від 09.07.2019 №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у місті Києві від 09.07.2019 №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення рішення Головного управління ДФС у місті Києві про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 09.07.2019 №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення рішення Головного управління ДФС у місті Києві про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 09.07.2019 №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у місті Києві від 09.07.2019 №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у місті Києві від 09.07.2019 №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у місті Києві від 09.07.2019 №;

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у м. Києві про сплату недоїмки від 09.07.2019 №224.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю висновків акта перевірки, на підставі яких відповідачем прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення та податкову вимогу, оскільки такі висновки контролюючого органу про порушення вимог Податкового кодексу України зроблені без всебічного з`ясування обставин, системного аналізу наданих первинних документів щодо здійснення фінансово-господарських операцій, на підставі яких були сформовані дані податкового обліку.

Щодо висноків контролюючого органу про завищення витрат на суму 70 301 781,10 грн, в тому числі за 2017 рік на суму 13 969 158,09 грн, за 2018 рік на суму 56 332 623,01 грн позивачем вказано, що всі витрати на придбання у ТОВ «Диметра і КО» транспортного засобу - напівпричепу цистерни на суму 26 000,00 грн., понесення витрат вартості придбаних частин, технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів в 2017 році у сумі 5 792 222,71 грн., в 2018 році у сумі 13 908 203,99 грн., а також вартості придбаних паливно-мастильних матеріалів у 2017 році на суму 8 145 935,38 грн., в 2018 році на суму 42 424 419,02 грн у повному обсязі відповідають переліку, наведеному в пункті 177.4 статті 177 ПК України, пов`язані з господарською діяльністю позивача (пов`язані з отриманням доходу) та є фактично понесеними та документально підтвердженими.

Стосовно правомірності нарахування податкових зобов`язань з ПДВ та віднесення сум до податкового кредиту позивач зауважив, що податкові накладні, з приводу яких зупинено реєстрацію накладних за операціями постачання послуг на адресу ТОВ «Брітіш Петроліум» на загальну суму 633 437,00 грн., в тому числі за червень 2017 року на суму 150 000,00 грн та за грудень 2017 року по взаємовідносинах з ТОВ «Агро Інтер Трейд» на суму ПДВ 5 044,67 є такими, що помилково складені та зареєстровані позивачем. Відтак, на думку позивача, він не зобов`язаний був включати до податкової декларації з ПДВ помилково складену податкову накладну, оскільки дані податкової звітності мають відповідати даним бухгалтерського обліку платника податку.

Щодо неправомірного віднесення суми податкового кредиту з ПДВ з придбання ФОП ОСОБА_2 «бланків дозволу на бензин А95 » на суму 4 857,60 грн., які не пов`язані з господарською діяльністю позивач вказав, що дані витрати пов`язані з господарською діяльністю ФОП ОСОБА_2 , оскільки такі бланки дозволу є необхідними для закупівлі пального, яке використовується для заправки транспортних засобів ФОП ОСОБА_2 . Відтак, вважає, що витрати на бланки дозволу є необхідними у господарській діяльності ФОП ОСОБА_2 , а тому віднесені до податкового кредиту.

Щодо віднесення ФОП ОСОБА_2 до податкового кредиту сум витрат за надані ТОВ «Золота Баня» готельні послуги позивач вказав, що такі послуги були надані працівниками ФОП ОСОБА_2 у зв`язку зі службовим відрядженням.

З приводу віднесення суми податкового кредиту з ПДВ за придбаний у ТОВ «Нафтагруп-Транс» напівпричіп Merceron НОМЕР_2 , модель-343SM, з підстав, що у власності ФОП ОСОБА_2 не обліковується даний транспортний засіб, позивачем вказано, що придбання зазначеного транспортного засобу відбулося 21.09.2018. Натомість, відповідачем зроблено неправомірний висновок про те, що моментом виникнення права власності на транспортний засіб є дата реєстрації (обліку) транспортного засобу у територіальному сервісному центрі МВС України, зокрема, до 31.12.2019. Наголошено, що жодною нормою Цивільного кодексу України не передбачено переходу права власності на транспортний засіб з дня взяття на облік транспортного засобу в територіальних органах МВС України.

Щодо правомірності податкової вимоги від 09.07.2019 №224 позивачем зазначено, що контролюючим органом не надано жодного розрахунку, у зв`язку з чим неможливо встановити правильність нарахування єдиного внеску.

Окружним адміністративним судом м. Києва відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній вказав про правомірність висновків Акта перевірки, на підставі яких контролюючим органом прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення та податкову вимогу.

Позивачем вказано, що за результатами перевірки правильності визначення вартості витрат безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів ФОП ОСОБА_2 встановлено їх завищення в сумі 70 301 781,10 грн., в т.ч: за 2017 р. - 13 969 158,09 грн; за 2018 р. - 56 332 623,01 грн. Дане завищення виникло за рахунок включення до складу витрат: вартості придбаного у ТОВ «Деметра і Ко» напівпричіп-цистерна SCHWARZMULLER TS-3E ( НОМЕР_3 ), номер шасі НОМЕР_4 в 2017 році, у сумі 26000,00 грн; придбання паливно-мастильних матеріалів, використання яких не пов`язано з отриманням доходу у поточному періоді, зокрема, в 2017 році на суму 8 145 935,38 грн., в 2018 році на суму 42 424 419,02 грн; вартості придбаних запчастин, технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів у 201 році у сумі 57 977 222,71 грн., в 2018 році у сумі 13 908 203,99 грн. Таким чином, за результатами перевірки, встановлено порушення пункту 177.4 статті 177 ПК України, внаслідок чого завищено витрати за 2017 рік - 13 969 158,09 грн., за 2018 рік - 56 332 623,01 грн.

Окрім того, відповідачем зазначено, що перевіркою правильності визначення чистого оподатковуваного доходу (з урахуванням підпункту 2.1.2, підпункту 2.1.3 акта перевірки), відображеного в деклараціях про майновий стан та доходи встановлено його заниження на загальну суму 66 673 603,06 грн., в т.ч. за 2017 рік на суму 11 021 313,38 грн., за 2018 рік на суму 55 652 289,68 грн., чим порушено пункту 177.2 статті 177 ПК України.

Разом з тим, за посиланням відповідача, перевіркою дотримання само зайнятою особою встановленого порядку заповнення податкового розрахунку, достовірності, повноти відображення в ньому відповідних відомостей встановлено, що в звітності за формою 1-ДФ не відображалися виплати доходів за ознакою « 157» - фізичним особам - підприємцям ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 , чим порушено пункт 51.1. статті 51 ПК України. Перевіркою достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на який нараховується єдиний внесок встановлено: згідно наявності інформації в ГУ ДФС у м. Києві, ФОП ОСОБА_2 в результаті допущених порушень податкового законодавства, що відображено в п. 2.1.2, п. 2.1.3, п. 2.1.4 розділу 2 акта перевірки встановлено заниження суми чистого оподатковуваного доходу, на який нараховується єдиний внесок. Таким чином, в порушення пункту 1, пункту 4 частини другої статті 6, пункту 2 частини першої статті 7, пункту 8 статті 9 Закону №2464-VI, ФОП ОСОБА_2 занижено єдиний внесок із сум чистого доходу, що підлягає сплаті в сумі 238 879,08 грн., в тому числі за 2017 рік - 101277,00 грн., за 2018 рік - 137602,08 грн.

У поданій до суду відповіді на відзив позивач підтримав позовні вимоги та просив суд позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

На виконання положень пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 №2825-ІХ, адміністративну справу було передано до Київського окружного адміністративного суду за належністю.

Матеріали справи отримані Київським окружним адміністративним судом та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена судді Перепелиці А.М.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.10.2023 прийнято до провадження адміністративну справу, вирішено здійснювати її розгляд за правилами за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

У поданих до суду письмових поясненнях представник позивача зазначив, що транспортні засоби, які використовуються позивачем у господарській діяльності, не є основними засобами подвійного призначення, не відносяться під визначення вантажний автомобіль, а відносяться до спеціалізованих транспортних засобів. Водночас, бензин, автозапчастини, які придбавалися позивачем, були призначені для використання виключно у господарській діяльності, у тому числі при проведенні ремонту автотранспорту, який використовувався в рамках здійснюваної господарської діяльності. Окрім того, вказано про помилковість висновків контролюючого органу про віднесення напівпричепів - цистерн та напівпричепів - самоскидів цистерн до вантажних автомобілів, оскільки, за посиланням представника позивача, це транспортні засоби без власного джерела енергії (не обладнані двигуном) та пристосовані до буксирування автомобілем.

У підготовчому засіданні 11.03.2024 суд ухвалив замінити найменування позивача з «ФОП ОСОБА_2 » на «ФОП ОСОБА_1 ».

Протокольною ухвалою суду від 11.03.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 27.03.2024 заслухавши пояснення представників сторін, суд ухвалив перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши позовну заяву, відзив на позовну заяву, а також оцінивши наявні в матеріалах належні та допустимі докази у їх взаємозв`язку та сукупності, суд дійшов таких висновків.

На підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.5 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.1 статті 79, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України, та пункту 2 частини першої статті 13, статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», наказу Головного управління ДФС у м. Києві від 20.05.2019 №6649 Головним управлінням ДФС у м. Києві проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ), місце проживання: АДРЕСА_1 , з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, правильності нарахування, обчислення та сплати здиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, відповідно до затвердженого плану перевірки наведеного в додатку до акту.

За результатами проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки контролюючим органом складено Акт від 06.06.2019 №1322/26-15-42-04-30/ НОМЕР_5 , відповідно до висноків якого встановлення порушення позивачем:

- пункту 44.1, пункту 44.3 ст.44 ПК України, не надання на перевірку Книги обліку доходів та витрат за перевіряємий період ??;

- пункту 177.2 статті 177 ПК України, занижено податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за перевіряємий період на суму 6856023,77грн, в т.ч. за 2017 рік на 1752545,40 грн, за 2018 рік на 5103478,37 грн;

- пункту 16 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, занижено та не перераховано до бюджету військовий збір за 2017 - 2018 роки в розмірі 571335,31грн, в т.ч.: за 2017 рік - 146045,45грн, за 2018 - 425289,86 грн;

- пункту 57.3 статті 57 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», несвоєчасно сплачено донарахований контролюючим органом військовий збір;??

- пункту 51.1 статті 51 ПК України, не відображення в звітності за формою 1-ДФ виплати доходів за ознакою ознакою « 157»;

- підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 ПК України, несвоєчасно подано податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ) до ДПІ у Шевченківському р-ні ГУ ДФС у м. Києві за 2 кв. 2017року;

- пункту 1, пункту 4 частини другої статті 6, пункту 2 частини першої статті 7, пункту 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», занижено єдиний внесок із сум чистого доходу, що підлягає сплаті в сумі 238879,08грн, в т.ч. за 2017рік - 101277,00 грн, за 2018рік - 137602,08грн;

- частини восьмої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», несвоєчасно сплачено самостійно визначений єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування самозайнятої особи;

- пункту 198.5 ст. 198 ПК України, не виписано та не зареєстровано податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних за перевіряємий період, на загальну суму ПДВ 47280,52грн., в т.ч. за: листопад 2017 року - 971,52 грн, вересень 2018 року -37534,00грн, жовтень 2018 року - 7891,67 грн, листопад 2018 року - 883,33грн;

- пункту 187.1 статті 187, статті 198, пункту 200.1, пункту 200.2 статті 200 ПК України, чим занижено податкові зобов`язання з ПДВ за перевіряємий період на загальну суму - 666577 грн, в т.ч. в липні 2017 на суму ПДВ 559394 грн, в червні 2018 на суму ПДВ 69067 грн, у вересні 2018 на суму ПДВ 24845 грн, в жовтні 2018 на суму ПДВ 13271 грн та завищено від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту з ПДВ у періоді, що перевірявся у загальній сумі на 16985 грн;

- пункту 57.3 статті 57 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», несвоєчасно сплачено до бюджету суму донарахованого контролюючим органом податку на додану вартість;

- підпункту 16.1.7 пункту 16.1 статті 16 ПК України, не подано до податкового органу за місцем реєстрації, повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою №20-ОПП;

- пункту 57.3 статті 57 Закону «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», несвоєчасно сплачено до бюджету суму донарахованого контролюючим органом платежу «Адміністративні штрафи та інші санкції».

На підставі висновків Акта перевірки від 06.06.2019 №1322/26-15-42-04-30/ податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 09.07.2019 №, №, №005158420, №, № форми «В4», №, №, №, №, №, №, №, №, №, № та вимогу про сплату недоїмки від 09.07.2019 №224.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Підпунктом 14.1.36. пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У відповідності до підпункту 162.1.1. пункту 162.1 статті 162 ПК України платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV (далі - Закон №996-ХІV) бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

У розумінні Закону №996-ХІV, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому, згідно із пунктом 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (далі - Положення), «господарські операції» - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Згідно із частинами першою, другою статті 9 Закону №996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналіз викладених норм Закону № 996-ХІV та Положення свідчить про те, що витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом з тим, відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені частинами першою, другою статті 9 Закону №996-ХІV, повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначений статтею 177 ПК України.

Так, згідно з пунктом 177.1 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів фізичною особою-підприємцем, встановлено пунктом 177.4 статті 177 ПК України, згідно з яким до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать, зокрема:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Як убачається з матеріалів справи, за результатами перевірки правильності визначення вартості витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів ФОП ОСОБА_2 встановлено їх завищення в сумі 70 301 781,10, в тому числі: за 2017 рік - 13 969 158,09 грн; за 2018 рік - 56 332 623,01 грн.

Вказане завищення виникло за рахунок включення до складу витрат:

- вартості придбаного у ТОВ «Деметра і Ко» () напіпричепа-цистерни SCHWARZMULLER TS-3E ( НОМЕР_3 ), номер шасі НОМЕР_4 в 2017 році, у сумі 26000,00 грн;

- придбання паливно-мастильних матеріалів, використання яких не пов`язано з отриманням доходу у поточному періоді, зокрема, в 2017 році на суму 8145935,38 грн., в 2018 році на суму 42 424 419,02 грн;

- вартості придбаних запчастин, технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів у 2017 році у сумі 5 797 222,71 грн., в 2018 році у сумі 13 908 203,99 грн.

Суд зазначає, що згідно з підпунктом 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця:

- витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою-підприємцем;

- витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

- витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;

- документально не підтверджені витрати.

Відповідно до підпункту 177.4.6. пункту 177.4 статті 177 ПК України зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають:

витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів;

витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення:

- земельні ділянки;

- об`єкти житлової нерухомості;

- легкові та вантажні автомобілі.

Таким чином, законодавець чітко визначив, до складу витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, не включаються витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення. При цьому, не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення як вантажні автомобілі.

Як зазначено позивачем, напівпричіпи та сідлові тягачі, згідно чинного законодавства, не відносяться до основних засобів подвійного призначення, а є транспортними засобами спеціального призначення.

Окрім того, на переконання позивача, податковим органом безпідставно виключено зі складу витрат, витрати на обслуговування напівпричепів, які використовуються позивачем у господарській діяльності, оскільки, відповідно до норм чинного законодавства, напівпричепи бортові не відносяться до вантажних автомобілів, а отже не є основними засобами подвійного призначення.

Суд з такими доводами не погоджується, з огляду на таке.

Згідно з наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 , НОМЕР_45, НОМЕР_46, НОМЕР_47, НОМЕР_48, НОМЕР_48, НОМЕР_49, НОМЕР_50, НОМЕР_50, НОМЕР_51, НОМЕР_52, НОМЕР_52, НОМЕР_53, НОМЕР_54, НОМЕР_55, НОМЕР_56, НОМЕР_57, НОМЕР_58, НОМЕР_59, НОМЕР_59, НОМЕР_60, НОМЕР_61, НОМЕР_7 , НОМЕР_63, НОМЕР_62, НОМЕР_62, НОМЕР_64, НОМЕР_65, НОМЕР_65, НОМЕР_66, НОМЕР_8 тощо, позивач є власником транспортних засобів за типами: спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е; спеціалізований напівпричіп.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-ІІІ (далі - Закон №2344-ІІІ) автомобіль вантажний - це автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів.

Напівпричіп - це причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

У статті 1 Закону №2344-ІІІ відсутнє визначення «сідловий тягач».

Відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, сідельний тягач - це автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

Згідно з частиною третьою статті 19 Закону № 2344-ІІІ при державній реєстрації вантажних автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автомобіль-мішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо).

Таким чином, сідельний тягач та причіп/напівпричіп являються транспортними засобами, єдиними призначеннями яких є перевезення вантажів, а тому такі відносяться до категорії вантажних автомобілів, що підтверджується також змістом частини третьої статті 19 Закону.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.02.2023 у справі №160/9839/19.

Згідно з підпунктом 26 пункту 6 Правил експлуатації колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 26.07.2013 №550, утримання транспортного засобу - забезпечення державної реєстрації, дотримання умов безпечності технічного та санітарного стану, проведення обов`язкового технічного контролю, своєчасного виконання технічного обслуговування і ремонту, охорони, передання транспортного засобу та його швидкозношуваних складників на утилізацію або видалення відповідно до законодавства.

Отже, відповідач правомірно дійшов висновку про безпідставність включення позивачем до складу витрат фізичної особи-підприємця витрати на утримання основних засобів подвійного призначення (сідельних тягачів та напівпричепів).

Суд також враховує, що у постанові Верховного Суду від 20.05.2021 по справі №560/3008/19 зазначено, що сідельний тягач в поєднанні з напівпричепом складають автомобільний поїзд та являються транспортним засобом, єдиним призначенням якого є перевезення вантажів, відтак відносяться до категорії вантажних автомобілів. Автомобільний поїзд не є окремим видом транспортних засобів, а тільки різновидом вантажних автомобілів за ознакою конструктивної схеми. Посилання позивача на те, що відповідно до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності вантажні автомобілі відносяться до товарної позиції за кодом 8704, тоді як сідельний тягач підпадає під код 8701 20 - трактори колісні для напівпричепів, а напівпричепи - під код 8716 39 30, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки Українська класифікація товарів зовнішньоекономічної діяльності, встановлена Законом України «Про Митний тариф України» від 19.09.2013 №584-VII, призначена для систематизації товарів з метою визначення ставки загальнодержавного податку - ввізного мита на товари, що ввозяться на митну територію України. Проте відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, в тому числі й оподаткування доходів фізичних осіб-підприємців, регулюються нормами Податкового кодексу України.

Таким чином, ФОП ОСОБА_6 в порушення пункту 177.4 ПК України за 2017, 2018 роки було безпідставно включено до складу витрат, які враховуються при обчисленні чистого оподатковуваного доходу витрати, на утримання основних засобів подвійного призначення (послуги з ремонту вантажних автомобілів, причепів(напівпричепів) та придбання запчастин, рідин), на загальну суму 70 301 781,10 грн.

Щодо правильності визначення суми чистого оподатковуваного доходу, відображеного в додатку до податкової декларації, суд зазначає таке.

Згідно з підпунктами 2.1.2, 2.1.3 підпункту 2.1 пункту 2 Акта перевірки від 06.06.2019 №1322/26-15-42-04-30/ при перевірці правильності відображення ФОП ОСОБА_7 загального оподатковуваного доходу, встановлено, що дохід за даними платника (валовий дохід згідно декларації про майновий стан та доходи) становить: за 2017 рік - 28 388 234,07 грн., за 2018 рік - 73 470 938,33 грн.

За результатами перевірки руху коштів на банківських рахунках, відомостей із центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів за формою 1-ДФ сума валового доходу сформована по надходженню коштів у безготівковій формі, відповідно до банківських виписок по рахункам: № НОМЕР_9 , відкритому в АТ «Укргазбанк», № НОМЕР_10 , відкритому в АТ КБ «Приватбанк», № НОМЕР_11 , відкритому в АТ «ОТП Банк». Дохід отриманий від підприємницької діяльності становить за 2017р.- 25440389,36грн., за 2018р.- 72790605,00грн.

Під час перевірки встановлено розбіжність між даними платника та даними перевірки у частині визначення загального оподатковуваного доходу за 2017р. -2947844,71грн., за 2018р. - 680333,33грн.

Вказана розбіжність виникла у зв`язку з тим, що платником податків до складу загального оподатковуваного доходу було включено суми отриманої фінансової допомоги, які надійшли на розрахунковий рахунок № НОМЕР_11 , відкритому в АТ «ОТП Банк».

Таким чином, за результатами перевірки встановлено порушення пункту 177.2 статті 177 ПК України та завищено загальний оподатковуваний дохід за 2017р. на суму 2947844,71грн., за 2018р. на суму 680333,33грн.

Окрім того, ФОП ОСОБА_7 не надано до перевірки Книгу обліку доходів та витрат за перевіряємий період.

Відповідно до наданої до перевірки структури витрат, ФОП ОСОБА_7 до складу, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатках до податковий декларацій, віднесено вартість витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей, паливно-мастильних матеріалів, запчастин, технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів, плати за обслуговування банківських рахунків, витрат на оплату праці, вартості послуг зв`язку, реклами, єдиний внесок, страхування та інше.

Відповідно до пункту 177.2. статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Так, перевіркою правильності визначення чистого оподатковуваного доходу (з урахуванням підпунктів 2.1.2, 2.1.3 підпункту 2.1 пункту 2 Акта перевірки від 06.06.2019 №1322/26-15-42-04-30/ НОМЕР_5 ), відображеного в деклараціях про майновий стан та доходи встановлено його заниження на загальну суму 66 673 603,06 грн., в т.ч. за 2017 рік на суму 110 021 313,38 грн., за 2018 рік на суму 55 652 289,68 грн., чим порушено пункт 177.2 статті 177 ПК України.

Згідно з пунктом 177.1 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 ПК України.

Відповідно до пункту 167.1 статті 167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Таким чином, за результатами перевірки в порушення пункту 177.2 статті 177 ПК України позивачем занижено податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за перевіряємий період на суму 6 856 023,77 грн., в т.ч. за 2017 рік на суму 1 752 545,40 грн., за 2018 рік на суму 5 103 478,37 грн.

Щодо дотримання вимог податкового законодавства стосовно обчислення та сплати військового збору фізичних осіб від здійснення господарської діяльності, суд зазначає таке.

З 01.01.2015 пункт 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України викладено у новій редакції, яка встановлює, що платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 ПК України та об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 ПК України.

Фізичні особи - підприємці, крім тих, що обрали спрощену систему, за результатами звітного податкового періоду самостійно розраховують військовий збір в розмірі 1,5 відсотків чистого оподатковуваного доходу, відображають в річній податковій декларації та сплачують в терміни, передбачені для сплати податку на доходи фізичних осіб за відповідний період. Першим звітним податковим періодом для нарахування військового збору з доходів фізичних осіб - підприємців є 2015 рік.

У результаті допущених порушень податкового законодавства, про що було зазначено вище, позивачем занижено суму чистого оподатковуваного доходу за 2017, 2018 роки, на який нараховується військовий збір.

Відтак, за результатами перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_7 занижено та не перераховано до бюджету військовий збір за 2017-2018 роки в розмірі 571 335,31 грн., в т.ч: за 2017 рік на суму 146 045,45 грн., за 2018 рік на суму 425 289,86 грн., чим порушено пункт 16-1 Підрозділу 10 розділу ХХ ПК України.

У частині щодо дотримання вимог податкового законодавства щодо обчислення та сплати позивачем єдиного податку та умов перебування на спрощеній системі оподаткування, суд зазначає таке.

Перевіркою питань використання у діяльності праці найманих осіб встановлено, що відповідно до наданих на перевірку трудових угод, відомостей нарахування/виплати заробітної плати, поданій до органів ДФС звітності з ЄСВ (дод. 4 таб.1) та звітності за формою №1-ДФ, у періоді, що перевірявся, до підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_7 залучались наймані особи: ОСОБА_8 (рнокпп НОМЕР_12 ) в період з 01.01.2017 по 06.11.2017, ОСОБА_9 (рнокпп НОМЕР_13 ) в період з 01.01.2017 по 31.03.2017, ОСОБА_10 (рнокпп НОМЕР_14 ) в період з 19.01.2017 по 31.12.2018, ОСОБА_11 (рнокпп НОМЕР_15 ) в період з 01.01.2017 по 31.12.2018, ОСОБА_12 (рноки НОМЕР_16 ) в період з 01.02.2017 по 24.07.2017, ОСОБА_13 (рнокпп НОМЕР_17 ) в період з 07.04.2017 по 30.04.2017, ОСОБА_14 (рнокпп НОМЕР_18 ) в період з 27.06.2017 по 31.12.2018, ОСОБА_15 (рнокпп НОМЕР_19 ) в період з 17.07.2017 по 17.08.2017, ОСОБА_16 (рнокпп НОМЕР_20 ) в період з 17.07.2017 по 18.05.2018, ОСОБА_17 (рнокпп НОМЕР_21 ) в період 3 17.07.2017 по 16.08.2017, ОСОБА_18 (рнокпп НОМЕР_22 ) в період з 17.07.2017 по 25.07.2017, ОСОБА_19 (рнокпп НОМЕР_23 ) в період з 17.07.2017 по 16.08.2017, ОСОБА_20 (рнокпп НОМЕР_24 ) в період з 17.07.2017 по 18.05.2018, ОСОБА_21 (рнокпп НОМЕР_25 ) в період з 18.07.2017 по 26.09.2017, ОСОБА_22 (рнокпп НОМЕР_26 ) в-період з 18.07.2017 по 01.11.2017, ОСОБА_23 (рнокпп НОМЕР_27 ) в період з 07.08.2017 по 31.12.2018, ОСОБА_24 (рнокпп НОМЕР_28 ) в період з 16.09.2017 до 18022048, ОСОБА_18 (рнокпп НОМЕР_22 ) в період з 16.09.2017 по 06.02.2018, ОСОБА_25 (рнокпп НОМЕР_29 ) в період з 16.09.2017 по 22.11.2017, ОСОБА_26 (рнокпп НОМЕР_30 ) в період з 16.09.2017 по 26.09.2017, ОСОБА_27 (рнокти НОМЕР_31 ) в період з 21.09.2017 по 08.12.2017, ОСОБА_28 (рнокпп НОМЕР_32 ) в період з 21.09.2017 по 08.12.2017, ОСОБА_29 (рнокпп НОМЕР_33 ) в період з 26.09.2017 по 08.12.2017, ОСОБА_30 (рнокпи НОМЕР_34 ) в період з 01.10.2017 по 31.12.2018, ОСОБА_17 (рнокпп НОМЕР_21 ) в період з 24.10.2017 по 18.05.2018, ОСОБА_15 (рокип НОМЕР_19 ) в період з 20.11.2017 по 03.09.2018, ОСОБА_31 (рнокпп НОМЕР_35 ) в період з 23.01.2017 по 01.06.2018, ОСОБА_32 (рнокпп НОМЕР_36 ) в період з 13.02.2017 по 07.06.2018, ОСОБА_33 (рнокп НОМЕР_37 ) в період з 07.03.2017 по 31.12.2018, ОСОБА_34 (рнокп НОМЕР_38 ) в період з 27.04.2018 по 18.05.2018, ОСОБА_35 (рнокпп НОМЕР_39 ) в період з 13.04.2018 по 18.05.2018, ОСОБА_36 (рнокпп НОМЕР_40 ) в період з 17.10.2018 по 31.12.2018.

Окрім того, перевіркою встановлено, що відповідно до наданих на перевірку товарно-транспортних накадних встановлено, що ФОП ОСОБА_7 в перевіряємому періоді використовував працю 68 найманих працівників без належного оформлення, які зазначені в графі «водій», а саме: ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 , ОСОБА_78 , ОСОБА_79 , ОСОБА_80 , ОСОБА_81 , ОСОБА_82 , ОСОБА_83 , ОСОБА_84 , ОСОБА_85 , ОСОБА_86 , ОСОБА_87 , ОСОБА_88 , ОСОБА_89 , ОСОБА_90 , ОСОБА_91 , ОСОБА_92 , ОСОБА_93 , ОСОБА_94 , ОСОБА_95 , ОСОБА_96 , ОСОБА_97 , ОСОБА_98 , ОСОБА_99 , ОСОБА_100 , ОСОБА_101 , ОСОБА_102 , ОСОБА_103 , ОСОБА_104 .

Документи, які б регламентували взаємовідносини вищезазначених осіб з ФОП ОСОБА_7 до перевірки не надані, повідомлення про прийняття на роботу ФОП ОСОБА_7 не подавав до органів ДФС, у податковій звітності сум доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку інформація по вищезазначеним фізичним особам відсутня, а також відсутня інформація про виплачені доходи в розрахунково-платіжних відомостях.

До перевірки не надано документи, які підтверджують факт нарахування та виплати заробітної плати вищезазначеним особам, або винагород за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до абзацу 2 статті 2 КЗпП працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Положеннями статті 24 КЗпП визначено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок повідомленням Державній фіскальній служби та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413.

Перевіркою встановлено порушення порядку повідомлення Державній фіскальній службі України та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу, затвердженого Постановою №413.

Разом з тим, перевіркою дотримання самозайнятою особою обов`язків щодо подання Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ) встановлено таке.

Відповідно до пункту 51.1. статті 51 ПК України платники податків, в тому числі податкові агенти, зобов`язані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків.

Відповідно до пункту 3.2. Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 (далі - Порядок), у графі 3а «Сума нарахованого доходу» відображається (за звітний квартал) дохід, який нарахований фізичній особі відповідно до ознаки доходу згідно з довідником ознак доходів, наведеним у додатку до цього Порядку.

Перевіркою дотримання самозайнятою особою встановленого порядку заповнення Податкового розрахунку, достовірності, повноти відображення в ньому відповідних відомостей встановлено, що в звітності за формою 1-ДФ не відображались виплати доходів за ознакою « 157» - фізичним особам - підприємцям ФОП ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_41 ), ФОП ОСОБА_4 (рнокпп НОМЕР_42 ), ФОП ОСОБА_5 (рнокпп НОМЕР_43 ), чим порущено пункт 51.1. статті 51 ПК України.

Перевіркою своєчасності подання податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ) до ДПІ у Шевченківському р-ні ГУ ДФС у м. Києві встановлено несвоєчасне подання за 2 квартал 2017року, чим порушено п.п. «б» п.176.2 ст.176 ПКУ Nє2755-VI.

Позивачем вказано,що контролюючим органом не надано жодного розрахунку боргу та не зрозуміло, яким чином розраховано недоїмку у розмірі 238 879,08 грн.

Суд звертає увагу, що відповідно до розрахунку штрафних (фінансових) санкцій, долученого до відзиву, відповідачем було донараховано ЄСВ у розмірі 272 894,69 грн., в тому числі основий платіж - 238 879,08 грн. (за 2017 р. - 101 277,00 грн., за 2018 р. - 137 602,08 грн.), штрафна санкція - 34 015,61 грн.

Варто зазначити, що хоча обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, позивач також зобов`язаний довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

При цьому, під час розгляду справи позивачем не спростовано висновків контролюючого органу в зазначеній частині.

Разом з тим, судом встановлено, що за перевіряємий період ФОП ОСОБА_7 задекларовано податкових зобов`язань по податку на додану вартість за 2017 рік в сумі 7734438 грн., за 2018рік. в сумі 23509343 грн.

Згідно з вимогами пункту 187.1 статті 187 Розділу V ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

6) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Так, перевіркою достовірності відображених показників у поданих деклараціях з податку на додану вартість за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 встановлено заниження задекларованих позивачем показників у рядку 1 декларацій «Операції на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою, крім імпорту товарів» за перевіряємий період в сумі 685763 грн., в т.ч. 2017 рік - 639454грн., 2018 рік - 46309 грн.

У порушення пункту 187.1 статті 187 ПК України ФОП ОСОБА_7 :

- не нараховано податкові зобов`язання з ПДВ відповідно до складених та зареєстрованих в ЕРПН податкових накладних, щодо яких зупинено реєстрацію за операціями постачання послуг на адресу ТОВ «Брітіш Петроліум» () на загальну суму ПДВ 633437грн, в т.ч. за червень 2017 - 150000 грн, за липень 2017 - 483437 грн;

- занижено податкове зобов`язання за період грудень 2017 року по взаємовідносинам з ТОВ «Агро Інтер Трейд» () на суму ПДВ 5044,67грн. (Додаток 1 до декларації з податку на додану вартість за грудень 2017 від 17.01.2018 №), у зв`язку з відсутністю факту реєстрації розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної від 26.12.2017 №126 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У порушення пункту 198.5 статті 198 ПК України ФОП ОСОБА_7 віднесено до складу податкового кредиту з податку на додану вартість податкові накладні «бланки дозволу на Бензин А-95», виданих ТОВ «Постач Сервіс 2017», «готельні послуги», виданих ТОВ «Золота Баня», та напівпричіп Merceron НОМЕР_67 модель M-343SM номер кузова НОМЕР_44 , придбаний у ТОВ «Нафтагруп-Транс», згідно даних «НАІС ДДАІ» МВС України не обліковується право власності за ОСОБА_2 станом на 31.12.2018.

Ураховуючи пункт 198.5 статті 198 ПК України, ФОП ОСОБА_7 не складено і не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні та не нараховано податкові зобов`явання з ПДВ, виходячи з бази оподаткування ПДВ, визначеної відповідно до пункту 188.1 статті 188 ПК України за листопад 2017 року - 972 грн., вересень 2018 року - 37 534,00 грн., жовтень 2018 року - 7892,00 грн., листопад 2018 року - 883,00 грн.

Як зазначено позивачем, податкові накладні, щодо яких зупинено реєстрацію податкових накладних за операціями постачання послуг на адресу ТОВ «Брітіш Петроліум» () на загальну суму 633 437,00 грн., в т.ч. за червень 2017 року 150 000,00 грн та за грудень 2017 року по взаємовідносинах з ТОВ «Агро Інтер Трейд» на суму ПДВ 5 044,67 - є такими, що помилково складені та зареєстровані ФОП ОСОБА_7 .

Однак, суд звертає увагу, що у разі складання податкової накладної без факту здійснення господарській операції та її реєстрації в ЄРПН платник податку згідно з п.192.1 ПКУ з метою виправлення помилок, допущених при складанні такої податкової накладної, може скласти розрахунок коригування до неї.

Тобто, щоб анулювати помилково складену та зареєстровану податкову накладну, слід скласти до неї розрахунок коригування, у якому кількісні показники товарів/ послуг зазначити зі знаком «мінус». У сумі показники таких податкових накладних та розрахунків коригування дадуть нуль, отже податкова накладна буде анульована.

Слід зазначити, що відповідно до даних ЄРПН позивачем не було подано розрахунку коригування до помилково зареєстрованої податкової накладної.

Відтак, суд доходить висновку, що контролюючим (податковим) правомірно встановлено порушення позивачем пункту 187.1 статті 187 ПК України у зв`язку з:

- ненарахованням податкових зобов`язань з ПДВ відповідно до складених та зареєстрованих в ЕРПН податкових накладних, щодо яких зупинено реєстрацію за операціями постачання послуг на адресу ТОВ «Брітіш Петроліум» () на загальну суму ПДВ 633437грн, в т.ч. за червень 2017 - 150000 грн, за липень 2017 - 483437 грн;

- заниженням податкового зобов`язання за період грудень 2017 року по взаємовідносинам з ТОВ «Агро Інтер Трейд» () на суму ПДВ 5044,67грн. (Додаток 1 до декларації з податку на додану вартість за грудень 2017 від 17.01.2018 №), у зв`язку з відсутністю факту реєстрації розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної від 26.12.2017 №126 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Щодо віднесення ФОП ОСОБА_7 до складу податкового кредиту з податку на додану вартість податкові накладні «бланки дозволу на Бензин А-95», виданих ТОВ «Постач Сервіс 2017», «готельні послуги», виданих ТОВ «Золота Баня», суд зазначає, що Закон забороняє включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у складі ціни придбання товарів (робіт, послу), якщо ці суми не підтверджені податковими накладними, та передбачає відповідальність платника податків за порушення цих вимог у вигляді фінансових санкцій.

Господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту та подальшого визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Натомість, у межах спірних правовідносин позивачем не доведено та не підтверджено належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, що виготовлення бланків дозволу на Бензин А-95, виданих ТОВ «Постач Сервіс 2017», та готельні послуги, видані ТОВ «Золота Баня», були пов`язані з господарською діяльністю позивача.

Щодо віднесення позивачем до складу податкового кредиту з податку на додану вартість придбаного у ТОВ «Нафтагруп-Транс» напівпричепу Merceron НОМЕР_2 , модель М-343SM, суд зазначає таке.

Як вбачається з Акта перевірки від 06.06.2019 №1322/26-15-42-04-30/, відповідач дійшов висновку про порушення позивачем пункту 198.5 статті 198 ПК України в частині віднесення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість напівпричепу Merceron НОМЕР_67 модель M-343SM номер кузова НОМЕР_44 , придбаний у ТОВ «Нафтагруп-Транс», оскільки згідно даних «НАІС ДДАІ» МВС України не обліковується право власності на вказаний транспортний засіб за ОСОБА_2 станом на 31.12.2018.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 911/1278/20 вказано, що: «положеннями частини першої статті 334 ЦК України щодо переходу права власності на рухоме майно не передбачено в імперативному порядку, що право власності на таке рухоме майно переходить до набувача транспортного засобу з моменту здійснення його державної реєстрації. Право власності на рухоме майно переходить до набувача відповідно до умов укладеного договору, що узгоджується з принципом свободи договору відповідно до статей 6, 627, 628 ЦК України. Якщо договором не передбачено особливостей переходу права власності у конкретному випадку шляхом вчинення певних дій, воно переходить з моменту передання транспортного засобу».

У статті 334 ЦК України закріплено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки.

Cуд звертає увагу, що документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладений між покупцем та суб`єктом господарювання, який є власником зареєстрованого за ним транспортного засобу.

На підтвердження права власності у позивача на напівпричеп Merceron НОМЕР_67 модель M-343SM номер кузова НОМЕР_44 , придбаний у ТОВ «Нафтагруп-Транс», позивачем надано банківську виписку від 21.09.2018 та податкову накладну від 21.09.2018.

Проте, суд звертає увагу податкова накладна та банківська виписка самі по собі не є основними документами, які підтверджують перехід права власності на автомобіль, оскільки вони фіксує факт господарської операції та податкового зобов`язання, а не сам перехід права власності, який підтверджується іншими юридичними документами, такими як договір купівлі-продажу та/або або нотаріально засвідчений акт приймання-передачі.

При цьому, податкова накладна доповнює ці документи, підтверджуючи фінансові аспекти угоди.

Отже, підсумовуючи вищевикладене, суд погоджується з висновками Акта перевірки від 06.06.2019 №1322/26-15-42-04-30/ про порушення ФОП ОСОБА_7 пункту 187.1 статті 187, пункту 198.5 статті 198 ПК України, у зв`язку із заниженням податкових зобов`язань з ПДВ на суму 685 763,00 грн., в т.ч.: в червні 2017 року на суму ПДВ 150 000 грн., в липні 2017 року на суму ПДВ 483 437,00 грн., в листопаді 2017 року на суму ПДВ 972,00 грн., в грудні 2017 року на суму ПДВ 5045,00 грн., у вересні 2018 року на суму ПДВ 37 534,00 грн., в жовтні 2018 року на суму ПДВ 7 892,00 грн., в листопаді 2018 року на суму ПДВ 883 грн.

Ураховуючи сукупність встановлених вище обставин, суд доходить висновку про правомірність висновків Акта перевірки від 06.06.2019 №1322/26-15-42-04-30/ НОМЕР_5 , на підставі яких контролюючим органом прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення та податкову вимогу, у зв`язку з чим адміністративний позов ФОП ОСОБА_7 є необґрунтованими, а тому не підлягає задоволенню.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд наголошує на тому, що в силу вимог частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У контексті зазначених положень КАС України, суд звертає увагу позивача на те, що закріплені у частині другій статті 77 КАС України норми права щодо обов`язку суб`єкта владних повноважень доведення правомірності прийняття оспорюваного рішення не звільняє позивача від обов`язку доведення заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами.

З`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи, що судом прийнято рішення про відмову у задоволенні позову, розподіл судових витрат не здійснюється.

На підставі вищевикладеного, керуючись статями 2, 6-10, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги - відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат - відсутні.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Перепелиця А.М.