Справа № 320/12706/25
Суддя: Діска А.Б.
Дата ухвалення: 2026-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2026 року № 320/12706/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Діски А. Б., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві в якому просить:

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: № 3 від 11.10.2024; № 3 від 11.10.2024, № 3 від 11.10.2024; № 3 від 11.10.2024, прийняті Головним управлінням ДПС у місті Києві на підставі акта перевірки № 97998/Ж5/26-15-24-02-03/ від 21.08.2024.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що в результаті продажу інвестиційних активів, а саме, належної йому частки у статутному капіталі товариства у 2017 році ним не було отримано інвестиційного прибутку, оскільки відповідні інвестиційні активи продані за ціною їх придбання, що підтверджується відповідними документами, однак безпідставно, на думку позивача, не були прийняті до уваги податковим органом. При цьому, позивач вважає, що контролюючим органом здійснено розширене тлумачення пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України, неправильно застосовано цю норму та безпідставно прийнято оспорювані ним податкові повідомлення-рішення.

Ухвалою суду вказаний позов було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. Позивачем усунено недоліки позовної заяви у визначений судом строк.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову, наполягає на правомірності оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень та зазначає, що позивач завищив інвестиційні витрати за 2017 рік на загальну суму 6000000,00 грн, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб і військового збору. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач стверджує, що позивачем до перевірки не надано документів, які підтверджують фактично понесені інвестиційні витрати, що свідчить про відсутність понесених витрат. Крім того, відповідач вказує, що ОСОБА_1 не надано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, чим порушено п.п. «а» п.176.1 ст.176, п.44.1, п.44.3 ст.44 Податкового кодексу України.

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 30.06.2025, суд ухвалив закрити підготовче провадження та перейти до розгляду справи по суті в тому ж судовому засіданні.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, вказаних у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, зазначених у відзиві.

З`ясувавши думку сторін щодо можливості продовження розгляду справи в порядку письмового провадження, враховуючи висловлену згоду, ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 30.06.2025, суд ухвалив перейти до розгляду справи за правилами письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

На підставі ст. 20, п.п. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78, ст. 79, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та відповідно до наказу Головного Управління ДПС у м. Києві про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 04.07.2024 №4479-п, заступником начальника відділу позапланових перевірок оподаткування фізичних осіб управління податкового аудиту фізичних осіб Головного управління ДПС у м. Києві Поліщук Людмилою Василівною, проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу у вигляді інвестиційного прибутку від продажу інвестиційних активів платника податків - фізичної особа ОСОБА_1 за період з 01.01.2018 по 31.12.2019.

За результатами перевірки було складено акт №97998/Ж5/26-15-24-02-03/ від 21.08.2024. Згідно висновків акта, податковим органом було встановлено порушення позивачем:

- вимог п.п. «а» п.176.1 п.176, п.44.1, п.44.3 ст.44 Кодексу, не надано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу;

- п.п. 168.2.1 п. 168.2, п.п.168.1.3 п.168.1 ст.168 Кодексу з урахуванням вимог п.п. 164.2.9 п.164.2 ст.164, п.п.170.2.6 п.170.2 ст.170 Кодексу, не задекларовано дохід у вигляді інвестиційного прибутку у загальній сумі 6 000 000,00 грн (в тому числі за 2018 рік - 5 078 000,00 грн, за 2019 рік - 922 000,00 грн) та не сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб за 2018 - 2019 роки в загальній сумі 1 080 000,00 грн (в тому числі за 2018 рік- 914 040,00 грн, за 2019 рік - 165 960,00 грн) з отриманого доходу;

- п.п. 1.2, п.п. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень Кодексу, занижено та не перераховано до бюджету військовий збір за 2018-2019 роки у загальній сумі 90 000,00 грн (в тому числі за 2018 рік - 76 170,00 грн, за 2019 рік - 13 830,00 грн).

ГУ ДПС України у м. Києві за наслідками проведення перевірки винесено податкові повідомлення-рішення від 11.10.2024 № 3, № 3, № 3, № 3.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся із позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються ПК України.

Положеннями пп.17.1.6 п.17.1 ст.17 ПК України визначено, що платник податків має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, та за власною ініціативою пояснення з питань, що не запитувалися контролюючим органом, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно пп. 21.1.1 та пп. 21.1.4 п. 21.1 ст. 21 ПК України посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За приписами пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Згідно пп. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється якщо платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звітність для податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу, якщо їх подання передбачено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з наявністю в ЦБД ДРФО ДПС України даних про отримання в період з 01.01.2018 по 31.12.2019 платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 інвестиційного доходу у загальній сумі 6000000,00 грн від ТОВ «ДЖЕЙ ЕН ЕНЕРДЖІ», ГУ ДПС у м. Києві ОСОБА_1 направлено листи ГУ ДПС у м.Києві від 30.07.2019 №89009/Л/26-15-13-19-19, від 01.02.2021 №1340/І/26-15-07-09-04-27, та від 04.10.2022 №9164/Л/26-15-24-01-17-08 щодо виконання обов`язку подання декларації про майновий стан та доходи за 2018-2019 роки та декларування доходу, отриманого у вигляді інвестиційного прибутку (доходу) (а.с.109-118). На вказані листи ОСОБА_1 відповідь та інформація не надані. Доказів зворотнього матеріали справи не містять.

Пунктом 79.1 статті 79 ПК України передбачено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Відповідно до п. 79.2 ст. 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

У разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова (п.79.3 ст.79 ПК України).

На підставі п.42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Згідно з приписами п. 42.5 ст. 42 ПК України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

З аналізу даних правових норм слідує, що проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних, є процедурним заходом зі збору податковим органом інформації щодо дотримання платником законодавства у межах податкового контролю.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу оформленого наказом, та за умови або надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому особисто чи його уповноваженому представнику копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова, проте брати участь у проведенні такої перевірки є правом платника податків, а відтак з наказом про перевірку та письмовим повідомленням про дату початку та місце проведення такої перевірки платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до початку її проведення.

Податковим законодавством передбачено два окремих випадки, коли документи вважаються належним чином врученими платнику податків (без використання електронного кабінету): надіслані за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Водночас, у разі надіслання документів поштою, крім отримання платником цієї кореспонденції на пошті, вони також вважаються врученими у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Верховний Суд у питанні застосування положень п. 79.2 ст. 79 ПК України у взаємозв`язку з п. 42.2 ст. 42 ПК України дотримується усталеної позиції, що з наказом про невиїзну перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вказаних вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності її правових наслідків.

Оскільки невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку. Платник податків вважається також ознайомленим із наміром про проведення перевірки у разі неможливості вручення йому відповідних документів після проставлення поштовим органом відповідної відмітки.

Також, у постанові від 08.09.2021 у справі № 816/228/17 колегія суддів Великої Палати Верховного Суду дійшла таких висновків: аналізованими нормами Податкового кодексу України (зокрема, пункт 42.2 статті 42, пункт 78.4, пункт 79.2 статті 79) з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів установлено умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.

Отже, істотною обставиною при вирішенні питання своєчасного повідомлення платника податків про проведення відносно нього перевірки є встановлення факту направлення контролюючим органом до початку перевірки наказу про проведення перевірки та повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки, а також дати, з якої наказ про проведення перевірки та повідомлення вважаються врученими у відповідності до вказаних вимог податкового законодавства.

Так, наказом Головного Управління ДПС у м. Києві від 04.07.2024 №4479-п на підставі пп. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ПК України було призначено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з 09.08.2024, тривалістю 5 робочих днів (а.с.119).

Вказаний наказ та письмове повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки на виконання вимог п. 79.2 ст. 79 ПК України 05.07.2024 було направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу, що значилася в облікових даних: АДРЕСА_1 (а.с.161-164). Зазначене поштове відправлення повернулося до контролюючого органу з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

У повідомленні від 04.07.2024 № 1452/26-15-24-02-03 було вказано про необхідність надання всіх необхідних документів, зокрема, фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, а також первинних та інших документів, які використовувались в бухгалтерському та податковому обліку та пов`язані з нарахуванням і сплатою податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого інвестиційного прибутку від продажу інвестиційних активів за період з 01.01.2018 по 31.12.2019 років, в тому числі книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподаткованого доходу за 2018-2019 роки (а.с. 120).

Суд звертає увагу, що відповідно до положень пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України, документи вважаються належним чином врученими платнику податків, якщо вони направлені за адресою (місцезнаходженням) або податковою адресою, визначеною в облікових даних.

Щодо обов`язку платника повідомляти про зміну податкової адреси, відповідно до пункту 45.1 статті 45 Податкового кодексу України, податковою адресою платника податків фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік у контролюючому органі. ПК України прямо покладає на платника податків обов`язок самостійно визначити свою податкову адресу та вчасно повідомляти про її зміну.

У постанові від 28.07.2025 у справі № 260/4801/25 Верховний Суд вказав, що обов`язок забезпечити отримання кореспонденції за податковою адресою покладається на самого платника, а невиконання такого обов`язку не може створювати негативних наслідків для контролюючого органу.

Також, у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07.08.2025 у справі №420/37047/23 зазначено, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання негативних наслідків».

У цій же справі Верховний Суд дійшов висновку, що повернення поштового відправлення з відміткою «за закінченням терміну зберігання» саме по собі не свідчить про порушення контролюючим органом вимог щодо належного повідомлення платника, якщо документи були надіслані за останньою відомою податковою адресою, яка не була оновлена самим платником.

Відтак, Головне управління ДПС у м. Києві, розпочавши 09.08.2024 проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача пересвідчилося у дотриманні однієї з обов`язкових умов для початку проведення такої перевірки (визначеною п.79.2 ст.79 ПК України), якою є належне повідомлення платника, якщо документи були надіслані за останньою відомою податковою адресою.

Ураховуючи відсутність будь-яких заперечень позивачем правомірності призначення та проведення перевірки ГУ ДПС у м. Києві, зважаючи, що судом не встановлено порушень податковим органом вимог податкового законодавства в частині повідомлення ОСОБА_1 про проведення перевірки та в частині витребування у нього документів, що пов`язані з її предметом, суд доходить висновку про дотримання відповідачем процедури проведення перевірки.

При цьому згідно п. 85.2 ст. 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

При проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності) (п. 85.4 ст. 85 ПК України).

Отже платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки.

З огляду на вказані норми та встановлені обставини, а також незначний обсяг наявних у нього документів щодо отриманого інвестиційного прибутку від продажу інвестиційних активів за період з 01.01.2018 по 31.12.2019 років, суд доходить висновку, що ОСОБА_1 зобов`язаний був надати документи до перевірки після її початку, але не пізніше дня закінчення - 15.08.2024. Однак такі документи були надані лише до суду.

Акт перевірки було складено відповідачем 21.08.2024 та направлено на адресу позивача з рекомендованим повідомленням 22.08.2024, повернувся з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання" 10.09.2024.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно до абз. 2 п. 44.6 ст. 44 ПК України якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Приписами абз. 2 п. 44.7 ст. 44 ПК України передбачено, що протягом п`яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки, платник податків має право подати контролюючому органу, що проводив перевірку, заперечення та/або додаткові документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.

Отже, у межах спірних правовідносин позивачу було гарантовано право до закінчення перевірки або протягом п`яти робочих днів з дня отримання акта перевірки подати до ГУ ДПС у м. Києві документи щодо отримання інвестиційного прибутку від продажу інвестиційних активів за період з 01.01.2018 по 31.12.2019 років.

Приписи абз. 1 п. 86.7 ст. 86 ПК України визначають, що у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом п`яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу.

Згідно п. 86.8 ст. 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Положення підпунктів 83.1.1, 83.1.2, 83.1.6 п.83.1 ст.83 ПК України передбачають, що матеріалами, які є підставою для висновків під час проведення перевірок є документи, визначені ПК України, податкова інформація та інші матеріали, отримані у порядку та у спосіб, передбачені ПК України або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи ДПС.

Відповідно до ст.72 ПК України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органу ДПС використовується інформація, що надійшла від платників податків та податкових агентів, від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, Національного банку України, банків, інших фінансових установ, від органів влади інших держав, міжнародних організацій або нерезидентів, за наслідками податкового контролю, а також інша інформація, оприлюднена як така, що підлягає оприлюдненню відповідно до законодавства, зокрема відомості декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та/або добровільно чи за запитом надана органу ДПС в установленому законом порядку. Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на органи ДПС завдань та функцій.

Як зазначає відповідач, відповідно до ЦБД ДРФО ДПС України, фізична особа платник податків в період з 01.01.2018 по 31.12.2019 отримав дохід, який згідно з ПК України підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником податків в річній декларації про майновий стан і доходи (далі - податковій декларації) за 2018-2019 роки.

Як вбачається з акту перевірки і не заперечується позивачем, відповідно даних Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 2013 по 2017 рік фізична особа ОСОБА_1 був засновником ТОВ «РГ СЕРВІС» () з часткою 6000000,00 грн.

Відповідно даних Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 2017 року засновником ТОВ «РГ СЕРВІС» () значиться ТОВ «ДЖЕЙ ЕН ЕНЕРДЖІ» ().

Водночас ТОВ «ДЖЕЙ ЕН ЕНЕРДЖІ» () відображено в податковому розрахунку за формою 1 ДФ протягом 2018 р. виплачений інвестиційний дохід фізичній особі ОСОБА_1 у загальній сумі 5078000,00 грн. (ознака доходу « 112»), у тому числі: в ІІІкв.- 1890000,00 грн., ІV кв.- 3188000,00 грн., та протягом 2019 р., виплачений інвестиційний дохід у загальній сумі 922000,00 грн. (ознака доходу « 112»), у тому числі: в І кв.-100 000,00грн., ІІ кв.- 822000,00 гривень.

Отже, податковим органом було зроблено висновок про отримання в 2018 - 2019 роках фізичною особою ОСОБА_1 інвестиційного доходу від операцій з корпоративними правами в загальній сумі 6000000,00 гривень.

Позивач вказував, що не отримав інвестиційного прибутку за Договором купівлі - продажу (відступлення) частки у статутному капіталі, оскільки ним було понесено інвестиційні витрати на суму 6000000 грн., а тому вважає, що у ОСОБА_1 не виникло обов`язку з декларування такого прибутку та нарахування на нього податкових зобов`язань.

На підтвердження понесених інвестиційних витрат позивачем були надані документи:

- копію договору купівлі - продажу (відступлення) частки у статутному капіталі ТОВ "РГ СЕРВІС" від 01.03.2017;

- копію протоколу загальних зборів учасників ТОВ "РГ СЕРВІС" №01/17 від 01.03.2017;

- копію статуту ТОВ "РГ СЕРВІС", затвердженого зборами учасників протоколом №01/17 від 01.03.2017;

- копію картки рахунку: 46 : контрагенти : ОСОБА_1 за 01.01.2004 - 30.06.2022, сформованої ТОВ "РГ СЕРВІС" 23.09.2022 на підтвердження оплату 30% частки в статутному капіталі ТОВ "РГ СЕРВІС".

Відповідно до п.176.1 ст.176 ПК України платники податку зобов`язані:

а) вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію;

в) подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов`язковим.

Також, нормою пп. 170.2.1 п.170.2 ст.170 ПК України передбачено, що облік загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат. Для цілей оподаткування інвестиційного прибутку звітним періодом вважається календарний рік за результатами якого платник податку зобов`язаний подати річну податкову декларацію, в якій має відобразити загальний фінансовий результат (інвестиційний прибуток або інвестиційний збиток), отриманий протягом такого звітного року.

Згідно із п.49.1 ст.49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Згідно п.п.49.18.4 п.49.18 ст.49 ПК України податкові декларації подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб, у тому числі самозайнятих осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

ГУ ДПС у м. Києві на адресу позивача було направлено лист: від 30.07.2019 №89009/Л/26-15-13-19-19, від 01.02.2021 №1340/І/26-15-07-09-04-27, та від 04.10.2022 №9164/Л/26-15-24-01-17-08 щодо виконання обов`язку подання декларації про майновий стан та доходи за 2018-2019 роки та декларування доходу, отриманого у вигляді інвестиційного прибутку (доходу).

На листи, позивачем відповіді не було та інформація не надана. Матеріали справи таких доказів також не містять.

На дату складання акта документальної позапланової невиїзної перевірки позивач документи щодо отримання інвестиційного прибутку (доходу) від операцій з інвестиційними активами не надав, податкову декларацію за 2018-2019 роки до ГУ ДПС не подав.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності врегульований статтею 44 Податкового кодексу України.

Так, пунктом 44.1 вказаної статті визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39-2 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності, та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії), (пункт 44.3 статті 44).

Згідно з пунктом 44.6 статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Надання платником податків фінансово-господарських документів під час проведення перевірки є необхідною умовою підтвердження правомірності задекларованих платником показників податкового обліку. Разом з тим, у разі якщо до закінчення перевірки або протягом десяти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Так, Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію про те, що обов`язок контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі первинних документів кореспондується з обов`язком платника податків зберігати такі первинні документи та надавати їх при перевірці. Не надання таких документів нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України прирівнюється до їх відсутності. У той же час, норма пункту 44.6 містить виняток - виїмка документів або інше вилучення правоохоронними органами. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені ним у податковій звітності, але не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення. При цьому, ненадання платниками податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копії є самостійним правопорушенням, не пов`язаним із наявністю фактів незабезпечення зберігання документів (зокрема, але не виключно, постанови Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 815/2119/17, від 31 січня 2020 року у справі № 826/15328/18, від 18 березня 2020 року у справі № 804/708/16, від 09 жовтня 2019 року у справі № 808/9397/13-а, від 20 березня 2020 року у справі № 2а-9423/12/2670).

У постанові від 08 вересня 2019 року у справі № 802/1069/13-а Верховний Суд також зауважував, що обставина порушення платником податків обов`язку, встановленого пунктом 85.2 статті 85 ПК України, щодо надання після початку перевірки всіх документів, які належать або пов`язані з предметом перевірки, не означає, що такий платник не має права додатково їх надати до прийняття відповідного рішення й, при цьому, не звільняє контролюючий орган від обов`язку врахувати додатково надані платником документи у строк, встановлений абзацом другим пункту 44.7 статті 44 ПК України, при прийнятті рішення, що прямо передбачено нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України.

Також у постановах від 08 серпня 2019 року у справі № 802/1069/13-а, від 01 квітня 2020 року у справі № 640/637/19 Верховний Суд висловив позицію про те, що законодавцем передбачено право платника податків надати контролюючому органу документи, які були відсутні під час перевірки. При цьому, якщо платник податків у запереченнях на акт перевірки посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки, до прийняття рішення за результатами такої перевірки це зумовлює обов`язок податкового органу щодо призначення та проведення позапланової перевірки.

Позиція Верховного Суду у питанні застосування норми пункту 44.6 статті 44 ПК України є усталеною і послідовною.

У постановах від 24 лютого 2020 року у справі № 440/4443/18, від 27 квітня 2022 року у справі № 420/13197/20 Верховний Суд виходив з того, що, суд не може обмежити право платника податків довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Разом з тим, з огляду на передбачену ПК України мету й повноваження контролюючого органу під час проведення податкової перевірки, у разі, якщо рішення контролюючого органу мотивоване саме ненаданням платником податків на вимогу контролюючого органу первинних документів, адміністративний суд, виходячи з окреслених процесуальним законом меж судового доказування, повинен перевіряти і враховувати такі обставини й винятки з них при вирішенні спору.

Перевіркою виконання обов`язку щодо подання податкової декларації встановлено порушення п.п. 168.2.1 п. 168.2, п.п.168.1.3 п.168.1 ст.168 Кодексу, з урахуванням вимог п.п. 164.2.9 п.164.2 ст.164, п.п.170.2.6 п.170.2 ст.170 ПК України.

Порядок ведення обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу затверджений наказом Міністерства доходів і зборів України від 23 червня 2017 року №591 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу та Порядку ведення обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 18 липня 2017 року за №871/30739. Згідно п.1 цей Порядок поширюється на фізичних осіб - платників податків (далі - платники податків), які отримують доходи та відповідно до розділу IV Податкового кодексу України (далі - Кодекс) зобов`язані подавати податкову декларацію про майновий стан і доходи (далі - декларація) та/або мають право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку, крім осіб, які перебувають на податковому обліку як самозайняті особи. Згідно п.2 цей Порядок розроблено відповідно до положень Кодексу, згідно з підпунктом «а» пункту 176.1 статті 176 розділу IV якого платники податків ведуть облік у Книзі обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу (далі - Книга обліку).

Згідно пп.11-13) пункту 3 Порядку у графі 9 Книги обліку відображається назва (перелік) понесених витрат; у графі 10 зазначаються реквізити документа, що підтверджує понесені витрати; у графі 11 зазначається сума понесених витрат.

Позивач не надав до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, затверджену Наказом Міністерства фінансів України від 23 червня 2017 року №591, чим порушив п.44.1 п.44.3 ст.44, пп. «а» п. 176.1 ст.176 Кодексу №2755, п.1 Порядку №591 в частині не ведення обліку доходів і витрат у Книзі обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу.

Відповідно до п.164.1 ст.164 ПК України встановлено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 164.2.9 п.164.2 ст. 164 ПК України «До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: інвестиційний прибуток від проведення платником податку операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 165.1.40-1 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.81-1 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що інвестиційний прибуток для цілей розділу IV цього Кодексу - дохід у вигляді позитивної різниці між доходом, отриманим платником податку від проведення операцій з цінними паперами з урахуванням курсової різниці, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, та витратами на придбання таких інвестиційних активів.

Згідно пп. 170.2.7.а) п.170.2 ст.170 ПК України термін "інвестиційний актив" означає пакет цінних паперів, деривативів чи корпоративні права, виражені в інших, ніж цінні папери, формах, випущені одним емітентом.

Особливості оподаткування інвестиційного прибутку визначені п.170.2 ст.170 Кодексу ПК України.

Так, підпунктом 170.2.1 п.170.2 ст. 170 ПК України визначено, що облік загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат. Для цілей оподаткування інвестиційного прибутку звітним періодом вважається календарний рік за результатами якого платник податку зобов`язаний подати річну податкову декларацію, в якій має відобразити загальний фінансовий результат (інвестиційний прибуток або інвестиційний збиток), отриманий протягом такого звітного року. Згідно пп.14.1.81 п.14.1 ст.14 Кодексу №2755 інвестиції - господарські операції, які передбачають придбання основних засобів, нематеріальних активів, корпоративних прав та/або цінних паперів в обмін на кошти або майно. Інвестиції поділяються на:

а) капітальні інвестиції - господарські операції, що передбачають придбання будинків, споруд, інших об`єктів нерухомої власності, інших основних засобів і нематеріальних активів, що підлягають амортизації відповідно до норм цього Кодексу;

б) фінансові інвестиції - господарські операції, що передбачають придбання корпоративних прав, цінних паперів, деривативів та/або інших фінансових інструментів. Фінансові інвестиції поділяються на:

прямі інвестиції - господарські операції, що передбачають внесення коштів або майна в обмін на корпоративні права, емітовані юридичною особою при їх розміщенні такою особою;

портфельні інвестиції - господарські операції, що передбачають купівлю цінних паперів, деривативів та інших фінансових активів за кошти на фондовому ринку або біржовому товарному ринку;

в) реінвестиції - господарські операції, що передбачають здійснення капітальних або фінансових інвестицій за рахунок прибутку, отриманого від інвестиційних операцій.

Згідно пп.170.2.2 п.170.2 ст.170 ПК України - інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу з урахуванням курсової різниці (за наявності), та його вартістю, що визначається із суми документально підтверджених витрат на придбання такого активу, або вартістю інвестиційного активу, що була задекларована особою як об`єкт декларування у порядку одноразового (спеціального) добровільного декларування відповідно до підрозділу 9 4 розділу XX цього Кодексу, з урахуванням норм підпунктів 170.2.4 - 170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами).

До продажу інвестиційного активу прирівнюються також операції з:

- обміну інвестиційного активу на інший інвестиційний актив;

- зворотного викупу або погашення інвестиційного активу його емітентом, який належав платнику податку;

- повернення платнику податку коштів або майна (майнових прав), попередньо внесених ним (або особою, у якої інвестиційний актив був придбаний прямо чи опосередковано) до статутного капіталу емітента корпоративних прав, у разі виходу такого платника податку з числа засновників (учасників) такого емітента, зменшення статутного капіталу такого емітента чи ліквідації такого емітента.

Придбанням інвестиційного активу вважаються також операції з внесення платником податку коштів або майна до статутного капіталу юридичної особи - резидента в обмін на емітовані ним корпоративні права.

Згідно пп.170.2.6 п.170.2 ст. 170 ПК України, до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року.

Загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами визначається як сума інвестиційних прибутків, отриманих платником податку протягом звітного (податкового) року, зменшена на суму інвестиційних збитків, понесених платником податку протягом такого року.

Згідно пп.170.2.8 п.170.2 ст.170 ПК України не підлягає оподаткуванню та не включається до загального річного оподатковуваного доходу:

а) дохід, отриманий платником податку протягом звітного податкового року від продажу інвестиційних активів, якщо сума такого доходу не перевищує суму, визначену в абзаці першому підпункту 169.4.1 пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу;

б) дохід, отриманий платником податку від продажу інвестиційних активів у випадку, визначеному підпунктами 165.1.40 та 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

У випадках, зазначених у підпунктах «а» і «б» цього підпункту, платник податку не включає до розрахунку загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами суму доходів та витрат на придбання таких інвестиційних активів.

Згідно до п.167.1 ст.167 ПК України cтавка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі:

заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) податку до бюджету здійснюється у порядку, встановленому статтею 168 ПК України.

Відповідно до п.п.167.5.3 п.167.5 ст. 167 Кодексу (в редакції, що діяла в 2018 та 2019 роках) у цьому розділі термін «пасивні доходи» означає доходи, зокрема, інвестиційний прибуток.

Розрахунок податку на доходи фізичних осіб: 2018 рік за ставкою 18%: 5 078 000,00 х 18%= 914 040,00 гривень. 2019 р. за ставкою 18%: 922 000,00 х 18%= 165 960,00 гривень.

Всього нараховано ПДФО - 1 080 000,00 гривень.

Отже, в порушення вимог п.п. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168 Кодексу фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 не сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб за 2018 - 2019 роки в загальній сумі 1 080 000,00 грн з отриманого доходу у вигляді інвестиційного прибутку.

Згідно з вимогами п.п. 1.2 п. 161 Підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних Положень Кодексу, об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені ст.163 Кодексу, зокрема: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід та доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно вимог п.п. 1.3 п. 161 Підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних Положень Кодексу ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування.

Перевіркою визначення оподатковуваного доходу фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 встановлено заниження доходу, що підлягає обов`язковому декларуванню за 2018 та 2019 рік, у вигляді інвестиційного прибутку в загальній сумі 6 000 000,00 грн (в тому числі за 2018 рік - 5 078 000,00 грн, за 2019 рік - 922 000,00 грн), що призвело до заниження військового збору за 2018 - 2019 роки, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 90 000,00 грн (в тому числі за 2018 рік - 76 170,00 грн, за 2019р - 13 830,00 грн).

Розрахунок військового збору: 2018 рік: 5 078 000,00 х 1,5% = 76 170,00 грн; 2019 рік: 922 000,00 х 1,5% = 13 830,00 гривень. Всього нараховано військового збору - 90 000,00 грн.

На підставі викладеного та у відповідності до вимог діючого законодавства підстави для скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у м. Києві від 11.10.2024 № 3, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 1350000 грн; від 11.10.2024 № 3, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на суму 112500 грн; від 11.10.2024 № 3, яким застосовано штрафну санкцію у розмірі 1020 грн; від 11.10.2024 № 3, яким застосовано штрафну санкцію у розмірі 680 грн у суду відсутні.

Згідно із ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У рішенні по справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно із його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у зв`язку із відмовою у задоволенні позову не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Діска А.Б.