Справа № 640/15219/20
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2026-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 р. м. Чернівці Справа № 640/15219/20

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "РЕГУЛ-19" до Державної служби України з безпеки на транспорті, про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство "РЕГУЛ-19" (далі - позивач), звернулось в суд з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті ("Укртрансбезпека"), в якому (з урахуванням ухвали суду про риття провадження в частині позовних вимог) просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову Київського міжрегіонального управлінням Укртрансбезпеки від 03.06.2020р №195939, про застосування адміністративно-господарського штрафу;

- визнати протиправною та скасувати постанову Київського міжрегіонального управлінням Укртрансбезпеки від 03.06.2020р №195940, про застосування адміністративно-господарського штрафу;

- стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

1. В обґрунтуванні позовних вимог зазначено, що посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті проведено рейдову перевірку додержання вимог законів про автомобільний транспорт. Під час перевірки був проведений габаритно-ваговий контроль транспортного засобу позивача, під час якого встановлене перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень та без оформленої індивідуальної контрольної книжки водія. За результатами контролю складений акт перевірки та розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, а також прийнято оскаржувані постанови, про застосування до позивача адміністративно-господарських штрафів.

Позивач зазначав, що транспортний засіб здійснював перевезення насіння соняшника, яке є сипучим вантажем, а отже перевозився як подільний вантаж. Вважає, що відповідачем не враховані особливості перевезення сипучих вантажів, які є подільними, оскільки при здійсненні зважування транспортного засобу з сипучим вантажем він змінює розподіл навантажень на осі транспортного засобу в русі. Покликається на те, що результати вимірювання, здійсненні посадовими особами відповідача, не можна вважати достовірними, оскільки вимірювання проводились без застосування відповідної Методики, яка б враховувала особливості сипучого (подільного) вантажу. Враховуючи це, неможливе встановлення достовірного та точного показника навантаження на кожну з осей транспортного засобу з таким вантажем.

Крім того, звертав увагу, що транспортний засіб під час перевезення вантажу був обладнаний діючим та повіреним тахографом, а тому у водія не було обов`язку вести та пред`являти посадовим особам відповідача індивідуальну контрольну книжку водія.

Окрім зазначеного вище, також наголошувалося, що всупереч вимогам Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) відповідач не запросив позивача на адміністративний розгляд справи, чим порушив його права та інтереси надати відповідні пояснення під час розгляду справи.

З огляду на викладене, просив визнати протиправним та скасувати постанови від 03.06.2020 №195939 та від 03.06.2020 №195940 про застосування адміністративно-господарських штрафів.

2. Представник відповідача подав до суду відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого заперечив щодо задоволення позовних вимог з огляду на законність та обґрунтованість оскаржуваних постанов, про застосування адміністративно-господарських штрафів. Зокрема, зазначав, що за результатами зважування транспортного засобу позивача було встановлено, що навантаження на одиночну вісь становило 12,58 т. при максимально допустимому 11 т., внаслідок чого було складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю. Крім того, представник відповідача також звертав увагу суду, що позивача належним чином було проінформовано про розгляд справи, оскільки позивач отримав повідомлення про виклик 22.05.2020, що підтверджується відомостями з офіційного сайту «Укрпошти».

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ В СПРАВІ.

1. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.07.2020 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

2. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.09.2020 відмовлено приватному підприємству "РЕГУЛ-19" у задоволенні заяви про забезпечення позову.

3. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.12.2020 апеляційну скаргу приватного підприємства «Регул-19» залишено без задоволення, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.09.2020 - без змін.

4. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.01.2021 відмовлено приватному підприємству "РЕГУЛ-19" у задоволенні заяви про забезпечення позову.

5. На виконання положень п.2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" №2825-ІХ та відповідно Порядку передачі судових справ нерозглянутих Окружним адміністративним судом м. Києва, затвердженого наказом ДСА України від 16.09.2024 №399 до Чернівецького окружного адміністративного суду скерована дана адміністративна справа.

6. Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями Чернівецького окружного адміністративного суду від 07.03.2025, адміністративну справу передано на розгляд головуючому судді Боднарюку О.В.

7. Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 10.03.2025 прийнято до свого провадження адміністративну справу та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

8. Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду закрито провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог - щодо визнання протиправним та скасування розрахунку від 22.04.2020 №026802 плати за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування на суму 30,78 євро.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТВИНИ.

1. 22.04.2020 у пункті габаритно-вагового контролю а/д Р-03 під`їзд до М-03, км 4+100 посадовими особами Київського міжрегіонального управління Укртрансбезбпеки проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт та габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки VOLVO модель FH13.420, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом марки BODEX, модель KIS 3WA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що використовувався позивачем при перевезенні вантажу - насіння соняшнику.

2. За результатами габаритно-вагового контролю складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 22.04.2020 №026802, в якому зафіксовано, що повна маса транспортного засобу становить 40,2 т. при нормативно допустимій 40 т., осьові навантаження: 6,8 т. (нормативно допустима вага 11 т.); 12.58 т. (нормативно допустима вага 11 т.); 20.82 т. (нормативно допустима вага 22 т).

3. Відповідно до довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 22.04.2020 встановлено результати вагового контролю навантаження на кожну з осей, які становлять: вісь №1- 6,8 т.; вісь №2 12,58 т.; вісь №3 7 т.; вісь №4 6,8 т.; вісь №5 7,02 т.

4. За результатами перевірки складено акт від 22.04.2020 №216545 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, відповідно до якого під час перевірки виявлено перевезення вантажу з наступними порушеннями: перевищення встановлених законодавством вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу; не оформлено індивідуальну контрольну книжку водія до цифрового тахографа та/або індивідуальна контрольна книжка водія щодо режиму праці та відпочинку, відповідальність за що передбачена абз. 3,14 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

5. 03.06.2020 на підставі акту перевірки від 22.04.2020 №216545 начальником Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки винесено постанову №195939 про застосування адміністративного-господарського штрафу у розмірі 17000 грн згідно абзацу 15 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

6. 03.06.2020 на підставі акту перевірки від 22.04.2020 №216545 начальником Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки винесено постанову №195940 про застосування адміністративного-господарського штрафу у розмірі 1700 грн згідно абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

ДО ВКАЗАНИХ ПРАВОВІДНОСИН СУД ЗАСТОСОВУЄ НАСТУПНІ ПОЛОЖЕННЯ ЗАКОНОДАВСТВА ТА РОБИТЬ ВИСНОВКИ ПО СУТІ СПОРУ.

1. Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначаються Законом України «Про автомобільний транспорт» №2344-ІІІ від 05.04.2001 року (далі Закон №2344-ІІІ).

Відповідно до ст. 60 Закону №2344-ІІІ порядок стягнення у вигляді штрафу за порушення, викладені у цій статті, та порядок оскарження постанови по справі про правопорушення визначає Кабінет Міністрів України.

2. Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567 (далі - Порядок № 1567).

Відповідно до п. 2, 3 Порядку № 1567, державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Згідно з п. 20, 21 Порядку № 1567, виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

Відповідно до абз. 1 п. 25 Порядку № 1567, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Згідно з п. 26-29 Порядку № 1567, справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

3. Приписами п.1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою КМУ за №103 від 11.02.2015р. (надалі - Положення №103) визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується КМУ через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Положеннями пп.1 п.4 Положення №103 встановлено, що основними завданнями Укртрансбезпеки є: реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

У відповідності до пп.15, 27 п.5 Положення №103, Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює, зокрема, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Таким чином, саме на Укртрансбезпеку покладені повноваження щодо реалізації державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування.

4. За правилами ч.2 ст.29 Закону України «Про дорожній рух», з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається в порядку встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, за плату, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

5. Згідно ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги», рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

6. Положеннями п.2 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за №30 від 18.01.2001р. (надалі - Правила №30), передбачено, що транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у п.22.5 Правил дорожнього руху.

Транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у п.22.5 Правил дорожнього руху (п.3 Правил №30).

7. Приписами п.22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ за №1306 від 10.10.2001р. визначено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах 4,35 м), за довжиною 22 м (для маршрутних транспортних засобів 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів понад 44т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах до 46 т), навантаження на одиночну вісь 11т (для автобусів, тролейбусів - 11,5т), здвоєні осі 16т, строєні 22т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь 11т, здвоєні осі 18т, строєні 24т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2м.

8. Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування визначений Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні №879 від 27.06.2007 року (далі Порядок №879).

Підпунктом 4пункту 2 Порядку № 879 наведено визначення поняття «габаритно-ваговий контроль» - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Підпунктом 3 пункту 2 Порядку № 879 наведено визначення поняття «великовагові та великогабаритні транспортні засоби» - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього пуху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Пунктом 6 Порядку № 879 визначено, що габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Відповідно до пунктів 12, 13 Порядку №879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

9. 05 вересня 2019 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань здійснення габаритно-вагового контролю» від 11.09.2019 року № 54-ІХ.

Зокрема, даний Закон частину першу статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» доповнив новими абзацами такого змісту:

перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

10. Надаючи оцінку доводам та аргументам сторін крізь призму викладених норм законодавства в частині оскаржуваної постанови від 03.06.2020 №195939, про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 17000,00 грн, суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 22.04.2020 у пункті габаритно-вагового контролю а/д Р-03 під`їзд до М-03, км 4+100 посадовими особами Київського міжрегіонального управління Укртрансбезбпеки проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт та габаритно-ваговий контроль транспортного засобу позивача марки VOLVO модель FH13.420, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом марки BODEX, модель KIS 3WA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , за результатами чого виявлено перевищення вагових параметрів, оскільки повна маса транспортного засобу становить 40,2 т. при нормативно допустимій 40 т. та осьові навантаження: 6,8 т. (нормативно допустима вага 11 т.); 12.58 т. (нормативно допустима вага 11 т.); 20.82 т. (нормативно допустима вага 22 т).

Вказане підтверджується актом від 22.04.2020 №216545 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, актом про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 22.04.2020 №026802 та довідкою про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 22.04.2020.

11. В ході судового розгляду справи відповідачем зазначалось, що зважування транспортного засобу позивача проводилось на повіреному належним чином засобі вимірювальної техніки, що підтверджується свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №П40М10105220 від 20.02.2020 (чинне до 20.02.2021), а тому достовірність та правильність числових значень за результатами проведення 22.04.2020 габаритно-вагового контролю транспортного засобу позивача не викликає у суду жодних сумнівів.

При цьому, у довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 22.04.2020 зазначено, що габаритно-ваговий контроль проводився у пункті вагового контролю а/д Р-03 під`їзд до М-03, км 4+100, що спростовує аргументи позивача щодо відсутності у документах реквізитів про пункт проведення вагового контролю.

Суд також зазначає, що у акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 22.04.2020 №026802 та у акті про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 22.04.2020 №216545 водієм зазначалося лише про те, що він не згоден із протоколом, однак відсутні відомості про неможливість ознайомлення із свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, на якій проводився габаритно-ваговий контроль, що в свою чергу дійсно ставило б під сумнів справність вимірювального приладу та достовірність вагових значень.

12. За наведених вище мотивів, суд відхиляє доводи позивача щодо неможливості встановлення будь-яких характеристик зважувального обладнання, яке було використане відповідачем при проведенні габаритно-вагового контролю. Поряд з цим, суд звертає увагу, що форма акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та форма довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю дійсно не містять відповідних граф, де зазначаються реквізити вимірювального приладу, а тому у посадових осіб відповідача не було обов`язку зазначити відповідну інформацію про вимірювальний прилад.

13. Крім того, не заслуговують на увагу посилання позивача на відсутність методики зважування транспортних засобів, що здійснюють перевезення рідких вантажів (сипучих), оскільки відсутність відповідної методики не є підставою, яка звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.08.2018 року по справі № 820/1420/17, від 03.07.2019 року по справі № 819/1381/16, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

14. Поряд з цим, суд зазначає, що під час здійснення габаритно-вагового контролю транспортного засобу із сипучим подільним вантажем, транспортний засіб на вагу заїжджає повільно - зі швидкістю не більше 5 км на годину, а така швидкість руху не може призвести до зміщення вантажу, що узгоджується із правовим висновком у постанові Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суду №803/1540/16 від 24.07.2019 року.

Таким чином, суд відхиляє доводи позовної заяви в частині того, що проведення зважування в русі шляхом поосьового заїзду тягача на платформу ваг без дотримання часу, необхідного для врівноваження сипучого (подільного) вантажу, не може дати достовірних результатів навантаження на одну вісь, оскільки вантаж легко деформується та вільно переміщується під дією мінімальних сил.

15. Окрім наведеного вище також слід зазначити, що перевізник повинен дотримуватись технічних характеристик, не навантажувати автомобіль більше його технічних можливостей і не допускати перевантаження на вісі транспортного засобу.

Переміщення вантажу під час руху є неприпустимим, оскільки його переміщення спричиняє збільшення динамічної маси транспортного засобу при гальмуванні, а також порушує стійкість транспортного засобу, що є загрозою для безпеки дорожнього руху.

Завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, та використовувати, в таких випадках, транспортний засіб з відповідними технічними параметрами.

При цьому, перевізник має можливість перевозити вантаж не насипом, а із застосуванням тари чи контейнера, які унеможливлюють нерівномірність розподілу завантаження вантажу по транспортному обладнанню.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 по справі № 814/1460/16.

16. Більше того, Верховний Суд у постанові від 29.01.2020 у справі №814/1460/16 зауважив, що чинним законодавством забороняється перевезення подільних вантажів з перевищенням вагових параметрів автомобільними дорогами (пункт 22.5 Правил дорожнього руху), тому дозвіл на рух такого вантажу не видається, а може лише бути застосована відповідальність, якщо при зважуванні вантажу встановлено порушення вагових параметрів.

Тобто, навіть у разі перевезення подільного вантажу, перевізник повинен дотримуватись вимог щодо граничних вагових параметрів транспортного засобу під час руху автомобільними дорогами та нести відповідальність за недотримання таких вимог.

Аналогічні висновки наведені також у постановах Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2021 року у справі №120/633/20-а, від 31.03.2021 року у справі № 560/5299/20, від 16.09.2022 у справі №600/6183/21-а.

17. Враховуючи вищевикладене у сукупності та з огляду на те, що приватне підприємство "РЕГУЛ-19" виконувало вантажні перевезення з перевищенням встановлених законодавством вагових норм понад 10%, але не більше 20%, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 03.06.2020 №195939 на суму 17000,00 грн відповідно до абзацу 15 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

18. Щодо оскаржуваної постанови від 03.06.2020 №195940 про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 1700,00 грн, суд зазначає наступне.

Під час проведення перевірки посадовими особами Київського міжрегіонального управління Укртрансбезбпеки встановлено, що перевезення вантажу здійснювалося без оформленої індивідуальної контрольної книжки водія до цифрового тахографа та/або індивідуальної контрольної книжки водія щодо режиму праці та відпочинку, за що встановлена відповідальність абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Судом встановлено, що транспортний засіб позивача під час перевезення вантажу був обладнаний цифровим діючим тахографом. На підтвердження вказаної обставини позивач надав суду копію протоколу перевірки та адаптації тахографа №UA064 від 20.02.2020 до транспортного засобу марки VOLVO модель FH13.420, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

19. В обґрунтуванні протиправності постанови від 03.06.2020 №195940 позивач зазначає, що транспортний засіб був обладнаний діючим тахографом, а тому у водія не було обов`язку додатково мати при собі та вести індивідуальну контрольну книжку водія щодо режиму праці та відпочинку. Також позивач вказував, що чинне законодавство передбачає обов`язкову наявність тахографів лише при здійсненні міжнародних перевезень.

20. Проаналізувавши викладені доводи позивача та перевіривши матеріали справи, суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 48 Закону №2344 автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Отже, перелік документів згідно вказаною нормою не є вичерпним.

21. Особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку визначені Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженим наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340 (Положення №340), згідно пункту 1.3 якого вимоги Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Згідно з п.6.1 Положення №340 вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Відповідно до визначення наявного у п. 1.5 цього Положення, тахограф - обладнання, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їх водіїв.

Згідно з пунктом 6.2 зазначеного Положення облік робочого часу водіїв здійснюється на основі табеля обліку використання робочого часу. Перевізник, який використовує водіїв за наймом, щомісяця складає графік змінності водіїв, веде відомість обліку робочого часу та відпочинку водія (додаток 2), у якій щодо кожної робочої зміни зазначаються планові та фактичні дані щодо маршруту, початок та кінець робочої зміни.

Відповідно до п.6.3 Положення №340 водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія.

Відповідно до пункту 6.4 Положення №340 графік змінності водіїв, відомість обліку робочого часу та відпочинку водіїв зберігають у перевізника.

22. 24.06.2010 Міністерство транспорту та зв`язку України наказом № 385 затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (далі - Інструкція № 385), відповідно до пунктів 1.1 - 1.3 розділу І якої, цю Інструкцію розроблено відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - ЄУТР), Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, а також Законів України "Про автомобільний транспорт", "Про дорожній рух".

Відповідно до ст. 18 Закону №2344-ІІІ з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю. Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

В розумінні вказаної норми контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем незалежно від протяжності маршрутів та інших обставин.

Інструкція з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті затверджена наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 24.06.2010 №385 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2010 р. за № 946/18241 (далі - Інструкція) визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів.

Відповідно до п.3.3 Інструкції водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР ( 994_016 ), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

- у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу

- перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

- у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Отже, водій транспортного засобу, обладнаного цифровим тахографом, зобов`язаний мати при собі особисту картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

При цьому, у разі керування ТЗ, який не обладнаний тахографом, ведеться індивідуальна контрольна книжка водія.

23. Як зазначалося судом вище, під час перевірки транспортного засобу позивача посадовими особами відповідача встановлено, що водій здійснював перевезення вантажу транспортним засобом марки VOLVO модель FH13.420, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з повною масою понад 3.5 тонни, обладнаного цифровим тахографом.

24. Водночас, під час проведення перевірки водій транспортного засобу не пред`явив посадовим особам відповідача особисту картку водія чи роздруківку даних роботи цифрового тахографа, передбачені пунктом 3.3 Інструкції, що вказує про порушення положень статті 48 Закону №2344 та є підставою для притягнення до відповідальності згідно абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону №2344.

У акті перевірки водієм також не надавалися пояснення щодо ведення ним особистої картки водія до цифрового тахографа.

25. Суд звертає увагу позивача, що факт обладнання транспортного засобу з повною масою понад 3.5 тонни, яким здійснюються вантажі перевезення, цифровим тахографом зобов`язує водія правильно його експлуатувати та управляти режимами роботи відповідно до інструкції виробника тахографа, використовувати особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом, а також мати при собі особисту картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа.

При цьому, суд відхиляє доводи позивача в частині того, що чинне законодавство передбачає обов`язкову наявність тахографів лише при здійсненні міжнародних перевезень, оскільки згідно з п.6.1 Положення №340 вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами, що фактично і було зроблено позивачем.

26. Разом з тим, суд погоджується із доводами позивача, що у випадку обладнання транспортного засобу тахографом водій не має обов`язку вести індивідуальну контрольну книжку водія, передбачену п. 6.4 Положення №340, однак вказане не спростовує виявлені посадовими особами відповідача порушення щодо відсутності у водія особистої (індивідуальної) контрольної картки водія до цифрового тахографа, передбаченої пунктом 3.3 Інструкції.

27. Таким чином, суд приходить до висновку, що під час проведення перевірки водій транспортного засобу позивача не пред`явив посадовим особам Укртрансбезпеки необхідних документів, передбачених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», що слугувало правомірною підставою для винесення оскаржуваної постанови від 03.06.2020 №195940 про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 1700,00 грн згідно абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

28. Окрім викладеного вище, суд при вирішенні спору також відхиляє доводи позивача щодо порушення відповідачем вимог Порядку 1567 в частині того, що його не було запрошено на розгляд справи, оскільки відповідачем долучено до матеріалів справи відомості з сайту «Укрпошти», згідно яких позивач 22.05.2020 отримав засобами поштового зв`язку повідомлення про виклик на розгляд справи, що свідчить про дотримання вимог пункту 26 Порядку 1567. Вказане не спростовувалося позивачем в ході судового розгляду справи.

При цьому, суд наголошує, що Верховний Суд у постанові від 01.03.20218 по справі №820/4810/17 висловив наступну правову позицію: "…відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не позбавляє особу спростовувати вину у суді, та, у зв`язку з цим, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу."

В контексті викладеної правової позиції Верховного Суд слід зазначити, що позивачем в ході судового розгляду справи не були спростовані по суті виявлені відповідачем порушення норм законодавства про автомобільний транспорт.

29. Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

30. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 90 КАС України).

31. Відповідно до норм статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

32. Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів учасників справи, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази надані позивачем - суд дійшов висновку, що обґрунтування, на які посилається позивач, не дають суду підстав для висновків, які б спростовували доводи відповідача, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

1. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати відповідно до статті 139 КАС України розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову приватного підприємства "РЕГУЛ-19" до Державної служби України з безпеки на транспорті ("Укртрансбезпека") про визнання протиправною та скасування постанов - відмовити повністю.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - Приватне підприємство "РЕГУЛ-19" (Миру 3, Яблунівка, Макарівський район, Київська область, 08073, );

Відповідач - Державна служба України з безпеки на транспорті (вул. Антоновича, 51, м. Київ, 03150, ).

Суддя О.В. Боднарюк