Справа № 460/14497/25
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2026-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 рокуЛьвівСправа № 460/14497/25 пров. № А/857/36690/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Матковської З.М.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну ОСОБА_1 ,

на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року про повернення позовної заяви (суддя Щербаков В.В., час ухвалення не вказаний, місце ухвалення м. Рівне, дата складання повного тексту не зазначено),

в адміністративній справі №460/14497/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ,

про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У серпні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невключення до складу грошового забезпечення позивача сум додаткової винагороди, передбаченої при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток; 2) зобов`язати відповідача здійснити перерахунок грошової компенсації позивачу за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 41 день, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та провести її виплату з урахуванням, раніше виплачених сум.

Ухвалою судді Рівненського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року позовну заяву залишено без руху, з підстав пропуску строку звернення до суду та надано строк на усунення недоліку шляхом подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

На виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху від позивача на адресу суду надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, у якій позивач просив суд визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду, поновивши такий строк.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року позовну заяву і додані до неї документи повернуто позивачу, відповідно до п.9 ч.4 ст.169 КАС України та ст.123 КАС України, у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду та відсутністю поважних причин для поновлення такого строку. Роз`яснено позивачу, що відповідно до частини 8 статті 169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

З цією ухвалою суду першої інстанції від 01.09.2025 про повернення позовної заяви не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржена ухвала суду є незаконною та необгрунтованою, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що оскільки позивач не одержував письмове повідомлення про відмову у здійсненні перерахунку грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток у день виключення із списків особового складу військової частини, вважає, що моментом, коли йому стало відомо про порушене право на отримання всіх належних виплат при звільненні є дата отримання належної відповіді на адвокатський запит 09.07.2025. А тому, в розумінні статті 233 КЗпП вважає, що трьохмісячний строк звернення до суду закінчується 09.10.2025. Вважає апелянт, що викладене вище свідчить про наявність підстав для скасування ухвали Рівненського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року у справі № 460/14497/25 та направлення справи для продовження розгляду до Рівненського окружного адміністративного суду.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати повністю ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року у справі № 460/14497/25 та направити справу № 460/14497/25 для продовження розгляду до Рівненського окружного адміністративного суду.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу суду - без змін.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Суд встановив, що позивач проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Згідно витягу з Наказу Командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.10.2024 №297 позивач звільнений наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 14.10.2024 №99-РС з військової служби у запас та з 14.10.2024 виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, а з котлового з 15.10.2024 (а.с.24).

23.06.2024 адвокат Отрох А.В. в інтересах позивача звернулася до відповідача із адвокатським запитом щодо врахування сум додаткової грошової винагороди, отриманої ОСОБА_1 при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022-2024 роки (а.с. 26-27).

Листом від 09.07.2025 відповідач надав позивачу відповідь, що для визначення одноденного розміру грошового забезпечення при розрахунку компенсації за невикористану щорічну основну відпустку в обрахунок бралося номінальне грошове забезпечення на дату звільнення (а.с. 28).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невключення до складу грошового забезпечення позивача сум додаткової винагороди, передбаченої при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у вказаній справі, подавши його до суду 15.08.2025 року.

Приймаючи оскаржувану ухвалу від 01.09.2025 року про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що по закінченню трьох місячного строку, встановленого для звернення до суду у вказаній категорії справ позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду, не навівши поважних підстав такого пропуску.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з врахуванням наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Так, відповідно до статті 122 частин 1, 2, 3 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Матеріалами справи підтверджується, що спірні правовідносини полягають у невключенні відповідачем до складу грошового забезпечення позивача сум додаткової винагороди, передбаченої при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток.

Колегія суддів зазначає, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст. 122 КАС України).

Суд також зазначає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Колегія суддів наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Відповідно до ч.6 ст.161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч.2 ст.123 КАС України).

Також, пунктом 9 ч.4 ст.169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, наведеними вище правовими нормами встановлено, що суд першої інстанції зобов`язаний з`ясувати в кожному випадку чи адміністративний позов подано у строк, установлений законом, а якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду 15.08.2025 з позовними вимогами про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невключення до складу грошового забезпечення позивача сум додаткової винагороди, передбаченої при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок грошової компенсації позивачу за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 41 день, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та провести її виплату з урахуванням, раніше виплачених сум.

Як вказує позивач у своїй заяві про поновлення строку звернення до суду від 28.08.2025, що про порушення своїх прав щодо отримання грошового забезпечення в належному розмірі він дізнався лише з листа відповідача від 09.07.2025. Вважає, що саме дата вручення позивачу відповіді на адвокатський запит є подією, з якою пов`язаний початок перебігу строку звернення до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд першої інстанції правильно врахував, що позивач звернувся до суду з позовом 15.08.2025.

Положення ст.122 КАС України не містять норм, які б урегульовували строки звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

Такі відносини врегульовано Кодексом законів про працю України, відповідно частин 1, 2 ст. 233 Кодексу Законів про працю України, в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин, який набрав чинності 19.07.2022, визначено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

З матеріалів справи видно, що позивач проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 та звільнений наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 14.10.2024 №99-РС з військової служби у запас та з 14.10.2024 виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, а з котлового з 15.10.2024 (а.с.24).

Отже, в цьому випадку тримісячний строк звернення до адміністративного суду має обраховуватися з наступного дня після виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Однак позовну заяву позивач подав до адміністративного суду лише 15.08.2025, тобто з пропуском тримісячного строку звернення до суду.

Доводи апелянта, що моментом, коли йому стало відомо про порушене право на отримання всіх належних виплат при звільненні є дата отримання належної відповіді на адвокатський запит 09.07.2025, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зі змісту наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 14.10.2024 №99-РС позивачу було відомо про належні йому до виплати сум грошової компенсації, а саме за 16 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2024 рік.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивач з дня звільнення з військової служби мав можливій дізнатись про стан своїх прав, тобто повинен був дізнатись про складові грошового забезпечення та можливе порушення своїх прав у межах спірних правовідносин щодо нарахування та виплати сум додаткової винагороди, передбаченої при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток, оскільки будь-які перешкоди для цього були відсутні.

Триваюча пасивна поведінка особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та/чи інтересів.

Звернення з адвокатським запитом від 23.06.2025 не свідчить про своєчасне вчинення позивачем (його представником) активних дій з реалізації права за звернення до суду з позовними вимогами у цій справі.

Апеляційний суд зауважує, що за загальним правилом поважними причинами визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з даним позовом.

Позивачу недостатньо послатися на необізнаність про порушення своїх прав, свобод та інтересів. При зверненні до суду особа повинна довести той факт, що не могла дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернулася за його захистом до суду протягом визначеного законом строку звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив, що позивач пропустив строк звернення до суду. У заяві про поновлення строку звернення до суду позивач не обґрунтував належними доказами поважності причин пропуску строку звернення до суду, які пов`язані з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність повернення позовної заяви позивача у порядку, визначеному ч.2 ст.123, ч.4 ст.169 КАС України.

Суд критично оцінює доводи апеляційної скарги та наголошує на тому, що за умови виявлення позивачем належної активності та небайдужості, існувала об`єктивна можливість реалізувати своє право на оскарження рішень (дій, бездіяльності) відповідача у встановлений законом строк.

Відтак, доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07.07.1989 у справіAlimentaria Sanders S.A. v. Spain Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції дотримано норми процесуального законодавства та вірно встановлено обставини, які мають значення для прийняття рішення щодо повернення позовної заяви, а тому немає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції про повернення позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року про повернення позовної заяви в адміністративній справі №460/14497/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
З. М. Матковська