Справа № 280/10077/25
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2026-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

З ПИТАНЬ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ АДМІНІСТРАТИВНОГО ПОЗОВУ

23 січня 2026 рокуСправа № 280/10077/25 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «МОТОТЕХІМПОРТ» про вжиття заходів забезпечення позову у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МОТОТЕХІМПОРТ" до Тернопільської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "МОТОТЕХІМПОРТ" (далі позивач) до Тернопільської митниці (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товару №UA403070/2025/000350/2 від 04.11.2025.

Ухвалою суду від 19.11.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні), протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження. Відповідачам запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 04.12.2025 здійснено перехід із спрощеного провадження до загального. Ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження подальший розгляд справи №280/10077/25. Призначено підготовче засідання на 05.01.2026.

02.01.2026 через підсистему «Електронний суд» надійшла заява позивача про забезпечення позову (вх. № 3687), в якій він просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товарів № UA403070/2025/000350/2 від 04.11.2025 року до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, заявник посилається на наступні обставини. Позивач сплатив суму митних платежів згідно із заявленою митною вартістю та, скориставшись правом, передбаченим ч. 3 ст. 52 Митного кодексу України, надав фінансову гарантію на суму різниці між сумою митних платежів, обчисленою декларантом, та сумою, обчисленою митним органом. Випуск товарів у вільний обіг було здійснено за митною декларацією № 25UA75U3 від 05.11.2025 року. На забезпечення сплати вказаної різниці митних платежів Приватне акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО СТРАХОВА КОМПАНІЯ» (далі Гарант) видало ТОВ «МОТОТЕХІМПОРТ» фінансову гарантію № 25UA120012003KVZ0 від 05.11.2025 року щодо митної процедури UA04 незгода декларанта з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів (стаття 55 глави 8 розділу III Митного кодексу України). Тобто, фактично гарантія була видана на митне оформлення та випуск товару у вільний обіг у зв`язку з незгодою декларанта з оскаржуваним рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів та донарахованими митницею платежами, котрі підлягали в подальшому судовому оскарженню та, як наслідок, скасуванню судом. Факт неминучості виставлення митницею позивачу вимоги по сплату митних платежів підтверджується листом митниці № 7.25-3/15-01/13/357 від 22.12.2025 року, яким товариству направлено вісім вимог про сплату митних платежів по іншим митним оформленням товару. Більш того, у листі Тернопільської митниці № 7.25-1/15- 01/13/357 від 15.01.2026 року відповідач офіційно підтвердив свою правову позицію з даного приводу, посилаючись на статтю 43 Податкового кодексу України. Митний орган прямо вказує, що наявність несплаченої вимоги про сплату митних платежів (сформованої в порядку ст. 317-1 МКУ) є податковим боргом позивача та безумовною підставою для відмови у поверненні будь-яких коштів платнику, навіть по скасованим раніше в судовому порядку аналогічним рішенням митного органу про коригування митної вартості товару. Так, митниця безумовно виставляє вимогу на спірну суму, яка автоматично фіксується як податковий борг. Згідно з пунктом 43.1 статті 43 Податкового кодексу України (на яку посилається відповідач), наявність податкового боргу унеможливлює повернення помилково або надміру сплачених коштів, у тому числі за скасованими раніше у судовому порядку рішеннями про коригування митної вартості, що прямо підтверджується означеним листом відповідача, тобто скасування рішення про коригування митної вартості в судовому порядку втрачає фактично свій сенс, оскільки позивач фактично сплатить різницю в митних платежах в будь-якому випадку, хоча метою їх забезпечення фінансовою гарантією було саме вивільнення обігових коштів для можливості здійснення господарської діяльності внаслідок скрутного фінансового становища. У разі ж стягнення коштів з Гаранта (в порядку ст. 317-2 МКУ), фактичним платником коштів до державного бюджету в системі Казначейства стане третя особа (Гарант), а не позивач. Це також створить непереборну юридичну перешкоду для повернення коштів позивачу навіть у разі скасування рішень митниці судом. Оскільки платником буде зафіксовано Гаранта, позивач не зможе пройти цю перевірку, а отже, його право на реституцію (повернення) буде заблоковано імперативними нормами підзаконного акту. Необхідність вжиття заходів забезпечення позову зумовлена наступними підставами: блокування діяльності через статус ризиковості, невідворотні фінансові втрати внаслідок нарахування пені та безальтернативного списання бюджетного відшкодування ПДВ, нарахування пені, примусове списання ПДВ, критичне погіршення майнового стану підприємства та загроза зупинення господарської діяльності в умовах воєнного стану, втрата обігових коштів унеможливить виконання позивачем поточних зобов`язань перед контрагентами, виплату заробітної плати працівникам та сплату поточних податків, що може призвести до неплатоспроможності підприємства. Тобто, без вжиття заходів забезпечення позову, належні Позивачу обігові кошти у вигляді бюджетного відшкодування ПДВ будуть автоматично списані державою в рахунок погашення штучно створеного «боргу» за спірними рішеннями митниці. Повернення цих коштів у майбутньому потребуватиме ініціювання нових складних адміністративних та судових процедур, що робить захист прав позивача неефективним.

Відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд заяви про забезпечення позову здійснюється без повідомлення сторін.

Вирішуючи питання про наявність обставин, що дають підстави для забезпечення позову, суд виходить з такого.

Згідно частини першої статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Суд зазначає, що статтею 150 КАС України визначено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існують зазначені підстави, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно з ч. 1 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

За правилами частини другої статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.

Поряд із цим співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Також суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. (ч. 1 ст. 73 КАС України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. (ч. 1 ст. 75 КАС України).

Разом із тим, заявник не надав до суду доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, стане неможливим без вжиття таких заходів.

Посилання позивача на те, що на адресу підприємства можливо у майбутньому надійде вимога Тернопільської митниці про сплату митних платежів за гарантією № 25UA120012003KVZ0 від 05.11.2025, що, в свою чергу, може спричинити негативні наслідки для товариства та гаранта, базується на припущеннях, які наразі не підтверджені жодним доказом. Існування порушення прав позивача або неможливість їх відновлення без вжиття заходів забезпечення позову має бути реальним, вбачатися з матеріалів справи, чого у даному випадку немає.

Суд звертає увагу також на правові позиції Верховного Суду у постановах від 20.03.2019 у справі № 826/14951/18, від 30.09.2021 у справі № 160/7358/21 та у справах № 640/23179/19, № 460/549/20, № 826/16216/18, від 21.08.2024 у справі № 320/4183/24, за змістом яких підприємницька діяльність передбачає ведення господарської діяльності на власний ризик, який включає в себе можливі втрати інвестицій, виникнення додаткових витрат та інше й у разі оскарження відповідного акту суб`єкта владних повноважень, особа має право разом з іншими позовними вимогами заявити вимоги про відшкодування спричиненої таким актом шкоди.

У згаданих провадженнях Верховний Суд відхилив доводи стосовно можливого нанесення суб`єкту господарювання майнової шкоди як підстави для забезпечення позову і обставини, які ускладнюють чи унеможливлюють ефективний захист чи поновлення порушених прав та інтересів, зазначивши, що безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте відповідно до статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Більш того, пунктом 5 частини третьої статті 151 КАС України установлено, що не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

Так, предметом спору в даному випадку є рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товару №UA403070/2025/000350/2 від 04.11.2025, а не гарантія № 25UA120012003KVZ0 від 05.11.2025. Натомість дії, які позивач просить заборонити вчинити Тернопільській митниці, пов`язані саме із наявністю даної гарантії.

Крім того, суд не вважає наведені у позовній заяві обставини щодо очевидності протиправності спірного рішення достатніми, безспірними та доведеними. Оцінити вказані підстави суд може під час розгляду справи. Тобто, за наведеними підставами, протиправність рішення відповідача може бути перевірена тільки під час судового розгляду справи по суті.

З урахуванням викладеного у сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «МОТОТЕХІМПОРТ» про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 150, 151, 154 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «МОТОТЕХІМПОРТ» про вжиття заходів забезпечення позову, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.В. Сіпака