Справа № 440/10156/25
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2026-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року м. ПолтаваСправа № 440/10156/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костенко Г.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №99 від 05.03.2025 р., яким відмовлено у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виплату пенсії з 05.09.2025 року.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно із розпорядженням керівника апарату Полтавського окружного адміністративного суду від 24.12.2025 №622 у зв`язку із призначенням судді Канигіної Т.С. на посаду судді Сьомого апеляційного адміністративного суду на підставі Указу Президента України від 13.12.2025 №954/2025, призначено повторний автоматичний розподіл справи №440/10156/25.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2025 справу передано для розгляду судді Костенко Г.В.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 24.12.2025 справу прийнято до провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що позивачу було призначено пенсію за віком з 09.09.2004 року, проте позивачу було припинено виплату пенсії. Позивач зауважує, що відповідач протиправно не поновив виплату пенсії позивача. У зв`язку з чим позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

06.08.2025 через "Електронний суд" Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подало відзив на позовну заяву.

В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, листування з Російською Федерацією припинено, що, в свою чергу, унеможливлює отримання органами Пенсійного фонду України документального підтвердження припинення виплати пенсії Позивачу в Російській Федерації. Позивачем до органів Пенсійного фонду України не надано доказів того, що органами пенсійного забезпечення Російської Федерації виплата пенсії припинена. Отже, за відсутності документа про строки виплати пенсії за попереднім місцем проживання, пенсійної справи та за умов воєнного стану, при розгляді заяви Позивача про призначення (поновлення) пенсії за віком органи Пенсійного фонду України діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. За результатами розгляду документів, доданих до заяви трудову книжку або документи про страховий стаж не надано, страховий стаж обчислено за даними наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. У зв`язку з чим відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тимчасовою окупацією Автономної Республіки Крим Російською Федерацію, була вимушена змінити місце проживання та наразі являється внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи від 30.04.2022 року № 1603-

Згідно пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 05.01.2005 року вбачається, що Позивачу довічно призначена пенсія за віком з 09.09.2004 року.

У відповідь на звернення позивача від 06.10.2023 року щодо призначення пенсії, листом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 20.10.2023 відмовило в задоволенні заяви, посилаючись на неможливість на даний час направити запити щодо пенсійної справи з документами про припинення виплат пенсії органами пенсійного забезпечення російської федерації

На звернення позивача від 04.04.2024 року щодо виплати пенсії на території України Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області листом від 17.04.2024 року відмовило, посилаючись на абз. 9 п. 2.8 р.ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року а № 1566/11846, згідно якого поновлення виплати пенсії громадянам України, які проживають на території АР Крим та м. Севастополя проводиться після надходження пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення Російської Федерації та до наявних документів додано заяву в довільній формі про відсутність у заявника громадянства держави-окупанта.

Позивач повторно звернулася у березні 2025 року з заявою про поновлення виплати пенсії до ГУ ПФУ в Полтавській області, за принципом екстериторіальності визначеного уповноваженим органом на прийняття рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області. Рішенням ГУ ПФУ в Миколаївській області від 05.03.2025 року № 99 відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю права на призначення пенсії за віком відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" через відсутність необхідного страхового стажу 15 років.

Представником позивача Шевченко Л,О. надано запит від 19.05.2025 № 24 до Пенсійного фонду України щодо підтвердження періоду перебування Позивача персоніфікованому обліку як пенсіонера, отримання нею пенсії, загальний трудовий стаж, який враховувався при призначенні пенсії та розмір призначеної пенсії.

На адвокатський запит надійшла відповідь Пенсійного фонду України № 2800-060203-8/34430 від 26.05.2025 року, якою підтверджено перебування позивача на обліку як одержувача пенсії в Управлінні Пенсійного фонду України в Білогірському районі Автономної Республіки Крим. Щодо надання підтвердження іншої запитуваної інформації в запиті, надано відповідь, що Пенсійний фонд України не здійснює безпосередньо призначення, перерахунок та нарахування пенсій, а тому не є належним розпорядником запитуваної інформації. Пенсія нараховувалася по березень 2014 року.

Непогоджуючись із непоновленням виплату пенсії, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Щодо позовних вимог в частині поновлення виплати пенсії, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст.49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV) виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

2-1) за заявою пенсіонера про припинення виплати пенсії у зв`язку з тимчасовим проживанням за кордоном;

3) у разі смерті пенсіонера, визнання його безвісно відсутнім або оголошення померлим у встановленому законом порядку;

3-1) у разі надання пенсіонеру статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, відповідно доЗакону України"Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин";

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

4-1) у разі непроходження фізичної ідентифікації у випадках, передбачених законодавством;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35тастаттею 46цього Закону.

Як встановлено судом, позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії, було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії.

Фактично відповідач спірним рішенням не розглянув питання, поставлене позивачем у його заяві, а саме: поновлення виплати пенсії.

З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області за №99 від 05.03.2025 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо зобов`язання відповідача призначити (поновити) пенсію за віком, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій, допомоги на поховання, виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом, Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та статутом Пенсійного фонду.

В той же час, згідно з пп.8 п.4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, яке затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року №28-2 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 року за №40/26485, Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Таким чином, з огляду на той факт, що відповідачем-1 фактично не розглянуто заяву позивача про поновлення виплати пенсії належним чином та фактично не відмовлено в поновленні виплати пенсії, суд доходить висновку, що повноваження надання оцінки підставам для поновлення виплати пенсії, є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, означена позовна вимога задоволенню не підлягає.

Крім цього, дана позовна вимога не підлягає задоволенню з огляду на той факт, що відповідачем не надавалась оцінка наявності підстав для поновлення виплати пенсії.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 25.02.2025 року, з урахуванням висновків суду, наведених в даному рішенні.

Згідно ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст.2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, буд. 1,м. Миколаїв, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №99 від 05.03.2025.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії від 25.02.2025, з урахуванням висновків суду, наведених в даному рішенні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 968,96 (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Г.В. Костенко