Справа № 340/6259/24
Суддя: Черпак Юрій Кононович
Дата ухвалення: 2026-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 340/6259/24 Головуючий у 1-й інстанції: Шевченко А.В.
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Черпака Ю.К.,

суддів Кобаля М.І., Штульман І.В.,

за участю секретаря судового засідання Григор`єва С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

23 вересня 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 19 вересня 2024 року про закінчення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1.

Позовні вимоги обґрунтовано посиланням на те, що рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 823/1295/15 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Суд визнав протиправним та скасував наказ Голови Служби безпеки України від 23 жовтня 2014 року № 10/12-ос у частині звільнення позивача з посади заступника начальника управління - начальника відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Управління Служби безпеки України в Черкаській області. Цим же рішенням суд поновив ОСОБА_1 на зазначеній посаді з 23 жовтня 2014 року та зобов`язав Службу безпеки України надати до Міністерства юстиції України відомості про відсутність підстав для застосування до позивача заборон, визначених статтею 1 Закону України «Про очищення влади». У решті позовних вимог було відмовлено. Частину рішення щодо поновлення на посаді суд допустив до негайного виконання. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року рішення суду першої інстанції залишено без змін і воно набрало законної сили. З метою примусового виконання судового рішення 19 жовтня 2021 року видано виконавчий лист, а 28 жовтня 2021 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1. Відповідач неодноразово приймав постанови про закінчення виконавчого провадження, посилаючись на нібито повне його виконання. Проте такі постанови щоразу визнавались судами протиправними та скасовувались, а відповідні виконавчі провадження поновлювались. Постановою відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 19 вересня 2024 року закінчено виконавче провадження у зв`язку із виконанням рішення суду, проте такого виконання не відбулось.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року, яка залишена без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року, адміністративну справу № 340/6259/24 передано за підсудністю на розгляд Київського окружного адміністративного суду.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 19 вересня 2024 року про закінчення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України судові витрати по сплаті судового збору у сумі 968, 96 грн.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження прийнята передчасно та без встановлення факту реального, повного і належного виконання судового рішення про поновлення позивача на посаді. Відповідно до усталеної судової практики, зокрема правової позиції Верховного Суду, належним виконанням рішення про поновлення на роботі є не лише видання відповідного наказу, а й фактичний допуск працівника до виконання попередніх посадових обов`язків. Водночас матеріали виконавчого провадження не містять доказів такого допуску, а також не свідчать про вжиття державним виконавцем усіх передбачених законом заходів для перевірки реального виконання рішення суду. Крім того, державний виконавець, приймаючи спірну постанову, не дослідив належним чином зміст наказу Голови СБУ від 16 серпня 2024 року № 1101-ОС/ДСК, на який він послався як на підтвердження виконання рішення, та не мав у матеріалах виконавчого провадження його копії. Посилання відповідача на гриф «ДСК» є необґрунтованими, оскільки у виконавчому провадженні вже містилися інші документи з аналогічним грифом, що не перешкоджало їх дослідженню. За таких обставин фактичне виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 823/1295/15 ДСК не підтверджене, а тому відсутні правові підстави для застосування пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

В апеляційній скарзі Міністерство юстиції України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо відсутності фактичного виконання рішення суду, неправильно застосував норми Закону України «Про виконавче провадження» та безпідставно вийшов за межі повноважень державного виконавця. Апелянт наполягає, що відповідно до частини другої статті 65 та пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з моменту видання боржником наказу про поновлення, а обов`язок державного виконавця перевіряти фактичний допуск працівника до виконання посадових обов`язків або його ознайомлення з таким наказом законом не передбачений. Наказ Голови Служби безпеки України від 16 серпня 2024 року № 1101-ОС/ДСК є достатньою та належною підставою для висновку про повне виконання виконавчого документа, а відсутність його оскарження позивачем свідчить про відновлення правового становища останнього. Крім того, суд першої інстанції неправомірно застосував правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 17 червня 2020 року у справі №521/1892/18, оскільки предметом цієї справи було оскарження наказу про звільнення, тоді як у даній справі спір стосується законності постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження. Позивач обрав неналежний спосіб судового захисту, оскільки за наявності сумнівів щодо належності виконання рішення мав звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України в межах судового контролю за виконанням рішення, а не оскаржувати дії державного виконавця. Також в апеляційній скарзі зазначено про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема у зв`язку з незалученням до участі у справі Служби безпеки України як третьої особи, права та обов`язки якої, на думку апелянта, безпосередньо зачіпаються оскаржуваним судовим рішенням.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує доводи Міністерства юстиції України та просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, зазначаючи, що воно ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність фактичного виконання рішення суду про поновлення на посаді, оскільки на момент винесення постанови про закінчення виконавчого провадження існував лише формальний наказ про поновлення, але відсутні будь-які докази реального допуску до роботи та виконання посадових обов`язків. Апелянт помилково тлумачить положення частини другої статті 65 Закону України «Про виконавче провадження», зводячи належне виконання рішення виключно до видання наказу. Натомість, з урахуванням статей 18 та 39 цього Закону та усталеної судової практики, виконавче провадження може бути закінчене лише за умови фактичного, повного виконання судового рішення, що передбачає не формальне, а реальне відновлення трудових прав стягувача. Державний виконавець мав як право, так і обов`язок перевірити виконання рішення, однак не вжив жодних належних заходів для встановлення факту допуску до роботи. У матеріалах виконавчого провадження відсутні докази ознайомлення позивача з наказом про поновлення, документи про фактичний вихід на робоче місце чи акти перевірки виконання рішення державним виконавцем. Доводи апеляційної скарги зводяться до спроби переоцінки встановлених судом першої інстанції фактичних обставин без подання нових доказів, тоді як рішення відповідає принципу верховенства права та спрямоване на забезпечення реального, а не декларативного захисту трудових прав.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.

Згідно з частиною другою статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності позивача і його представника.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та їх правову оцінку, правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 823/1295/15 ДСК (провадження № 2-іс/811/8/15), залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07 березня 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Голови Служби безпеки України від 23 жовтня 2014 року №10/12-ос в частині звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління-начальника відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Управління Служби безпеки України в Черкаській області; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління-начальника відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Управління Служби безпеки України в Черкаській області з 23 жовтня 2014 року; зобов`язано Службу безпеки України надати до Міністерства юстиції України відомості про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_1 заборон, визначених статтею 1 Закону України «Про очищення влади»; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

19 жовтня 2021 року Кіровоградським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 823/1295/15 ДСК про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління начальника відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Управління Служби безпеки України в Черкаській області з 23 жовтня 2014 року.

28 жовтня 2021 року виконавчий лист подано для примусового виконання до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. від 28 жовтня 2021 року ВП № НОМЕР_1 відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 823/1295/15 ДСК, виданим 19 жовтня 2021 року Кіровоградським окружним адміністративним судом, про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління-начальника відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Управління Служби безпеки України в Черкаській області з 23 жовтня 2014 року.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. від 13 грудня 2021 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 823/1295/15 ДСК, виданого судом 19 жовтня 2021 року.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 березня 2022 року у справі № 340/212/22, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2022 року, позов ОСОБА_1 задоволено: визнано протиправною та скасовано постанову від 13 грудня 2021 року про закінчення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. відновлено виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 823/1295/15 ДСКпро поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенком В.А. направлено Службі безпеки України вимогу державного виконавця від 04 травня 2023 року № НОМЕР_1/6-20.1 щодо надання до відділу підтвердження виконання рішення суду, а саме: копію наказу Голови СБУ від 20 квітня 2023 року №511/ДСК, яким внесено зміни до наказу Голови СБУ від 30 грудня 2020 року № 1831-ОС/дск.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. від 29 травня 2023 року на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» закінчено виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 823/1295/15 ДСК, виданого 19 жовтня 2021 року Кіровоградським окружним адміністративним судом, про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління начальника відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Управління Служби безпеки України в Черкаській області з 23 жовтня 2014 року. Постанова мотивована тим, що листом Служби безпеки України від 28 квітня 2023 року № 16/2346-в повідомлено, що на виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 07 березня 2023 року у справі № 823/1295/15ДСК наказом Голови СБУ від 20 квітня 2023 року № 511/ДСК внесено зміни до наказу Голови СБУ від 30 грудня 2020 року № 1831-ОС/дск, відповідно до яких ОСОБА_1 було поновлено на посаді заступника начальника управління-начальника відділу по боротьбі з корупцією та організацією злочинністю УСБУ в Черкаській області.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 липня 2023 року у справі № 340/4580/23, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2023 року, визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка Владислава Андрійовича від 29 травня 2023 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. від 25 січня 2024 року відновлено виконавче провадження № НОМЕР_1.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. від 19 вересня 2024 року на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» закінчено виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 823/1295/15 ДСК, виданого 19 жовтня 2021 року Кіровоградським окружним адміністративним судом, про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління начальника відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Управління Служби безпеки України в Черкаській області з 23 жовтня 2014 року. Постанова мотивована тим, що листом Служби безпеки України від 09 вересня 2024 року № 16/730/дск-в, повідомлено, що на виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 823/1295/15 ДСК наказом Голови СБУ від 16 серпня 2024 року № 1101-ОС/ДСК ОСОБА_1 було поновлено на посаді заступника начальника управління-начальника відділу по боротьбі з корупцією та організацією злочинністю УСБУ в Черкаській області з 23 жовтня 2014 року.

Вважаючи постанову Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 19 вересня 2024 року про закінчення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 протиправною, позивач звернувся до суду із позовом.

Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частин другої-третьої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З огляду на частини другу, четверту статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою статті 5 Закону № № 1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої статті 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За приписами частини першої та пункту 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний: вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з пунктами 1, 10, 14, 16, 18 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників юридичних осіб або боржників фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Таким чином, виконавець зобов`язаний вжити усіх необхідних заходів щодо своєчасного і в повному обсязі виконання судового рішення.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Перевіряючи правильність висновків суду першої інстанції, колегія суддів враховує, що у рішеннях Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 березня 2022 року у справі №340/212/22 та від 13 липня 2023 року у справі №340/4580/23, з посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 17 червня 2020 року у справі №521/1892/18, послідовно сформульовано підхід, відповідно до якого належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі є не лише видання відповідного наказу, а й фактичний допуск працівника до виконання попередніх посадових обов`язків.

Отже, виконання такого рішення вважається завершеним лише з моменту, коли на підставі відповідного акта органу, що прийняв незаконне рішення про звільнення, працівника реально допущено до роботи.

Саме з урахуванням наведеного суд першої інстанції, визнаючи протиправними та скасовуючи постанови державного виконавця від 13 грудня 2021 року та від 29 травня 2023 року про закінчення виконавчого провадження ВП №67306599, обґрунтовано виходив з наявності двох обов`язкових критеріїв виконання рішення про поновлення на роботі, а саме: видання наказу (розпорядження) про допуск до роботи та фактичного допуску працівника до виконання трудових функцій.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26 березня 2025 року у справі № 947/3496/23 констатував, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Тобто рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника, вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріали виконавчого провадження № НОМЕР_1 не містять жодних доказів, які б підтверджували фактичний допуск ОСОБА_1 до виконання посадових обов`язків заступника начальника управління - начальника відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Управління Служби безпеки України в Черкаській області, так само як і не свідчать про вжиття державним виконавцем заходів щодо перевірки таких обставин.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що у позовній заяві позивач послідовно наполягав на тому, що після видання відповідного наказу його фактично не було допущено до виконання посадових обов`язків, він не приступав до роботи та не здійснював трудові функції за посадою, на яку підлягав поновленню. Вказані обставини відповідачем не спростовані, оскільки у ході розгляду справи не надано жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували фактичний допуск позивача до роботи, його ознайомлення з наказом про поновлення, вихід на робоче місце або здійснення ним службових повноважень.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що ані зі змісту оскаржуваної постанови від 19 вересня 2024 року, ані з доводів відзиву на позовну заяву і апеляційної скарги не вбачається, що державний виконавець до її ухвалення безпосередньо ознайомився з наказом Голови Служби безпеки України від 16 серпня 2024 року № 1101-ОС/ДСК, який покладено в основу висновку про нібито виконання судового рішення.

Посилання апелянта на те, що лист Служби безпеки України від 09 вересня 2024 року №16/730/ДСК-в має гриф «ДСК» і тому не долучався до матеріалів виконавчого провадження, обґрунтовано відхилено судом першої інстанції, оскільки у матеріалах цього ж виконавчого провадження наявні копії інших документів з аналогічним грифом, зокрема наказу Голови СБУ від 30 грудня 2020 року №1831-ОС/дск. Водночас копія наказу від 16 серпня 2024 року №1101-ОС/ДСК у виконавчому провадженні відсутня.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанова державного виконавця від 19 вересня 2024 року про закінчення виконавчого провадження ВП №67306599 винесена передчасно, без з`ясування всіх істотних обставин, які б свідчили про фактичне та повне виконання боржником рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року у справі №823/1295/15 ДСК, у зв`язку з чим позовні вимоги обґрунтовано задоволені судом першої інстанції.

Доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права у зв`язку з незалученням до участі у справі Служби безпеки України як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що ґрунтуються на помилковому розумінні предмета і меж судового розгляду у цій справі.

З матеріалів справи слідує, що предметом спору є правомірність постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, а не дії чи бездіяльність боржника (Служби безпеки України) під час виконання рішення суду. Оскаржуване судове рішення не містить висновків щодо правомірності наказів Служби безпеки України, не покладає на неї додаткових обов`язків та не вирішує питань, які б безпосередньо впливали на її права, свободи, інтереси чи обов`язки у розумінні частини другої статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України.

Сам по собі факт того, що Служба безпеки України є боржником у виконавчому провадженні, не є достатньою підставою для обов`язкового залучення її до участі у справі про оскарження дій чи рішень державного виконавця, оскільки такі правовідносини є самостійними та похідними від виконання судового рішення, а не від правовідносин служби між позивачем і боржником. Відтак, відсутні правові підстави вважати, що ухвалене судом першої інстанції рішення порушує принцип змагальності чи рівності сторін.

Окрім того, відповідач не був позбавлений можливості в порядку статей 49 і 50 КАС України самостійно заявити клопотання про залучення цієї особи до участі у справі.

Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта про те, що позивач обрав неналежний спосіб захисту та мав звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України, оскільки у даній справі позивач оскаржує конкретне індивідуальне рішення суб`єкта владних повноважень - постанову державного виконавця, що прямо відповідає способам судового захисту, визначеним статтею 5 КАС України, і не виключає можливості такого оскарження незалежно від наявності або відсутності спору щодо дій боржника.

Посилання апелянта на те, що державний виконавець не наділений повноваженнями перевіряти фактичний допуск працівника до роботи, колегія суддів також визнає необґрунтованими, оскільки з аналізу статей 18, 39, 63 та 65 Закону № 1404-VIII вбачається обов`язок виконавця вживати всіх необхідних заходів для перевірки фактичного і повного виконання судового рішення, а не обмежуватись формальним посиланням на листи боржника без дослідження їх змісту та наявності підтверджувальних документів.

Оскільки суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, то колегія суддів згідно із статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги залишає її без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Кобаль М.І.

Штульман І.В.