Справа № 362/2362/25
Суддя: Кравченко Л. М.
Дата ухвалення: 2026-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа362/2362/25
Провадження 2-а/362/3/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" січня 2026 р. Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Кравченко Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Шмагун М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Василькові Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у місті Києві про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову серії ЕНА № 4370542 від 28.03.2025 р. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП. Також просить суд забезпечити позов шляхом встановлення заборони Управлінню патрульної поліції у місті Києві надсилання постанови про накладення штрафу для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна до прийняття судом рішення за результатами розгляду позову. Стягнути витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,60 грн.

03.07.2025 р. на адресу суду від відповідача Управління патрульної поліції у місті Києві надійшов відзив на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до таких висновків.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що постановою інспектора 2 взводу 6 роти 2 батальйону полку-1 Управління патрульної поліції в м. Києві лейтенанта поліції Барабаш Аліни Олександрівни Лісовського Вячеслава Анатолійовича було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. за ч. 3 ст. 122 КУпАП за те, що 28.03.2025 р., близько 08.00.06 год. в м. Києві по пров. Новонародний, керуючи транспортним засобом Subaru outback, номерний знак НОМЕР_1 , здійснив зупинку (рух) на смузі для маршрутних ТЗ, позначених дорожнім знаком 5.11, чим порушив вимоги п.п 17.1 ПДР України.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності являється наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пояснення Позивача щодо обставин справи, а також обставин, зазначених в постанові ЕНА №4370542 від 28.03.2025: 28.03.2025 р. я, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Subaru outback, номерний знак НОМЕР_1 , рухався по проспекту Валерія Лобановського у місті Києві в бік Севастопольської площі. Під час руху вгору в середній (із трьох) смузі, орієнтовно за 200 метрів до зупинки транспортного засобу працівником поліції, я наблизився до вантажного транспортного засобу, який рухався з істотно зниженою (орієнтовно менше, ніж 30 км/год.) порівняно з дозволеною швидкістю, створюючи перешкоду для руху. З метою забезпечення безпеки дорожнього руху і уникнення заторів, я, переконавшись у можливості здійснення маневру, відсутності інших транспортних засобів та створення перешкод для інших учасників дорожнього руху, здійснив об`їзд зазначеного транспортного засобу, тимчасово виїхавши в праву крайню смугу. Після завершення маневру і повернення до середньої смуги руху, мене зупинив інспектор патрульної поліції чоловічої статі. За результатами зупинки мого транспортного засобу, іншим інспектором поліції жіночої статі - Барабаш Аліною Олександрівною винесено постанову серії ЕНА №4370542 від 28.03.2025 р. про притягнення мене до адміністративної відповідальності за порушення ч. 3 ст. 122 КУпАП. В той же час, як зазначено у винесеній постанові, я рухався по провулку Новонародному, де керуючи транспортним засобом Subaru outback, номерний знак НОМЕР_1 , здійснив рух на смузі для маршрутних ТЗ. Проте, даний факт не відповідає дійсності, оскільки на момент зупинки я рухався по проспекту В. Лобановського в середній смузі руху. Виїзд у праву смугу дорожнього руху був вимушеним та обумовленим поточною необхідністю об`їзду перешкоди у вигляді транспортного засобу, який рухався дуже повільно. Маневр був здійснений з урахуванням безпеки дорожнього руху та не створив жодної перешкоди, загрози іншим учасникам, в тому числі громадському чи спеціальному службовому транспорту. Натомість, саме працівники патрульної поліції знаходилися на провулку Новонародному, із розміщенням службового транспорту за приватним будинком, в місці, де їх зовсім не було видно учасникам дорожнього руху, що суперечить вимогам відкритості та прозорості діяльності правоохоронних органів. При цьому, патрульний автомобіль був розташований без увімкнених спеціальних світлових сигналів. Зупинка відбулася раптово, під час мого руху в середній смузі. Водночас, ані інспектор, який зупиняв мій транспортний засіб, ані інспектор поліції - Барабаш Аліна Олександрівна, не відслідковували дорожні обставини. Постанова оформлювалась за фактом зупинки авто, при оформленні постанови інспектор Барабаш Аліна Олександрівна не представлялась і не пред`являла службове посвідчення. Після зупинки транспортного засобу, працівникам патрульної поліції були надані пояснення щодо здійсненого маневру, працівниками поліції не заперечувався факт того, що на час зупинки я рухався у лівій смузі, не заперечувався факт руху вантажного транспорту, чим спростовується факт мого пересування по смузі для руху громадського транспорту та вчинення правопорушення. При цьому, надані пояснення без жодного обґрунтування були не прийняті, а інспектором за його особистим переконанням застосований карний метод шляхом прийняття рішення про накладання штрафу в ситуації коли цього не існувало підстав. За фактом зупинки, патрульними інспекторами не були пред`явлені докази відео або іншої фіксації мого пересування в смузі для руху громадського транспорту, показання свідків не відбирались і постанова виносилась виключно за суб`єктивним судженням працівників поліції.

В оскаржуваній постанові відсутнє посилання на жоден із доказів, які передбачені ст. 251 КУпАП. Постанова винесена без надання об`єктивних доказів (показаннях свідків) мого перебування на смузі громадського транспорту. Відеофіксація правопорушення відсутня, а постанова ґрунтується виключно на суб`єктивних судженнях інспекторів.

Відсутність же об`єктивних доказів ставить під сумнів обґрунтованість винесеної постанови. Жодних доказів фото- чи відеофіксації руху позивача у смузі громадського транспорту інспектором не надано, показань свідків на користь позиції інспектора у справі немає, а отже, інспекторами не доведена протиправних дій водія і законність винесеної постанови.

Відповідно до пункту 11.11 Правил дорожнього руху України: при інтенсивному русі змінювати смугу дозволяється лише для об`їзду перешкоди, повороту, розвороту або зупинки.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 р. №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з подальшими змінами та доповненнями, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів (абз. 4 п. 24 постанови). За змістом положень ч. 2 ст. 77 КАСУ: в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 07 червня 2024 р. у справі № 758/9845/23, де судом зазначено, зокрема наступне: в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 08 липня 2020 р. в справі № 463/1352/16-а. Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

В рішенні від 31.07.2024 р. Київський районний суд м. Одеси у справі № 947/14854/24 (залишеним в силі постановою від 26 вересня 2024 р. П`ятого апеяційного адміністративного суду) суд не вбачає належних доказів, у розумінні ст. 251 КУпАП України, які б свідчили про вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення, оскільки окрім постанови про адміністративне правопорушення, яка не є доказом у справі про адміністративне правопорушення, на підтвердження правомірності винесення вказаної постанови стороною відповідача належних та допустимих доказів суду не надано.

Згідно постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 р. у справі № 357/10134/17, суд дійшов до висновків, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. В матеріалах справи відсутній будь-який доказ, як-то відеозапис з нагрудного реєстратора інспекторів патрульної поліції, який би підтвердив факт порушення позивачем Правил дорожнього руху, що свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним постанови.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 липня 2020 р. у справі № № 177/525/17(2-а/177/23/17) суд відхилив доводи скаржника про правомірність оскаржуваної постанови, у зв`язку з тим, що вчинення адміністративного правопорушення позивачем не заперечується, оскільки уважає, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 травня 2019 року у справі № 537/2088/17 суд відзначив, що факт правопорушення є поспішним, оскільки не з`ясовними залишилися істотні для цієї справи обставини. Зокрема, суд залишив поза увагою доводи позивача про те, що зупинка була вимушеною і зумовлена технічною несправністю автомобіля (що підтвердили троє свідків, показання яких врахував суд першої інстанції і мотивів, через які їх відхилено, апеляційний суд не зазначив). На думку колегії суддів, сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності. З`ясування обставин, за яких вчинено адміністративне правопорушення, яке позивачу поставлено за провину, буде неповним і поверховим, якщо не дослідити його в усіх тих аспектах, про які зазначено вище.

Також, в контексті наведеного Верховний Суд у постанові від 05 березня 2020 р. у справі №607/7987/17 зауважив, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Відповідно ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Позивач у позовній заяві факт вчинення ним вищевказаного адміністративного правопорушення не визнає та з винесеною відносно нього постановою не згідний.

Водночас, заперечуючи проти вчинення правопорушення, зазначив, що в оскаржуваній постанові відсутнє посилання на докази, на підставі яких відповідачем зроблено висновок про вчинення ним адмінправопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, а тому оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП та підлягає скасуванню.

В разі відсутності у постанові про адміністративне правопорушення посилань на докази вчинення особою адміністративного правопорушення (визначені статтею 251 КУпАП), які у відповідності до статті 252 цього Кодексу повинні бути оцінені відповідним органом (посадовою особою) виключно під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, надання таких доказів в подальшому виключатиме їх належність та допустимість з огляду на факт відсутності посилань на них у самій постанові.

При вирішенні спору суд виходить із загальних засад недопустимості притягнення особи до адміністративної відповідальності на припущеннях та усі сумніви щодо доведеності провини особи тлумачить на її користь (ч.2 ст.62 Конституції України).

Натомість, в силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Бездоганне виконання суб`єктом владних повноважень процесуальних/процедурних норм є запорукою притягнення винної особи до відповідальності.

Однак порушення таких приписів може бути покладено в основу скасування постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху.

Проте, зазначена постанова є предметом оскарження, тому остання не може розглядатися як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Також суд звертає увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 р. у справі №338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку та підтверджує факт скоєння правопорушення.

З наданого з відзивом представником відповідача DVD-R відеозапису, що було оглянуто судом, не вбачається здійснення позивачем зупинки (руху) на смузі для маршрутних ТЗ, позначених дорожнім знаком 5.11, тобто порушення вимог п.п 17.1 ПДР України.

Ухвалою суду від 03.07.2025 р. було витребувано у відповідача належним чином оформлені відеозаписи з фіксацією події, яка мала місце 28.03.2025 р., а саме відеозаписи з нагрудної бодікамери інспектора, що здійснював зупинку транспортного засобу фіксацією правопорушення, за яке позивача було піддано адміністративному стягненню за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 122 КУпАП (Постанова ЕНА № 4370542 від 28.03.2025 р.).

Проте вканих доказів відповідачем суду надано не було.

Зважаючи на відсутність належних доказів, які б підтверджували наявність вини позивача у вчиненому адміністративному правопорушенні, за викладених в оскаржуваній постанові у справі про адміністративне правопорушення обставин, враховуючи те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд дійшов висновку, що постанову серії ЕНА № 4370542 від 28.03.2025 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП необхідно скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 159, 241-243, 245, 246, 250, 295-297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у місті Києві про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, - задовольнити.

Скасувати постанову інспектора 2 взводу 6 роти 2 батальйону полку -1 Управління патрульної поліції в м. Києві лейтенанта поліції Барабаш Аліни Олександрівни серія ЕНА № 4370542 від 28.03.2025 р., якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн. за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в м. Києві судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Кравченко Л.М.