Справа № 500/5842/24
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2026-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 рокуЛьвівСправа № 500/5842/24 пров. № А/857/33573/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Матковської З.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року (суддя Чепенюк О.В., м. Тернопіль) у справі № 500/5842/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року, ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі відповідач 1), у якому просив: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах та у пільгових розмірах відповідно до положень пункту 3 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи: з 10.07.1984 по 12.10.1986 на посаді тракториста 3 класу; з 24.07.1989 по 21.02.1996 на посаді тракториста 3 класу; з 22.02.1996 по 30.10.1999 на посаді тракториста 3 класу; з 31.05.2000 по 22.04.2013 на посаді тракториста-машиніста включно в Навчально-дослідному виробничому господарстві «Наука» ЗУНУ, у зв`язку з чим зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.09.2024 щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 12.11.2024 залучено до участі в адміністративній справі як другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач 2).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №44 від 10.09.2024 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до положень пункту 3 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи на посаді тракториста: з 04.09.1984 по 12.10.1986, з 24.01.1989 по 21.02.1996, з 31.05.2000 по 22.04.2013 в радгоспі «Тернопільський», Навчально-дослідному виробничому господарстві «Наука»; з 22.02.1996 по 30.10.1999 у Фермерському господарстві «Клепак». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.09.2024 щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до положень пункту 3 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач 2, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що позивач не надав докази, які підтверджують сплату внесків на соціальне страхування за себе та довідку, яка б відповідала Додатку №5, а також безпосередню його зайнятість протягом повного польового періоду у виробництві сільськогосподарської продукції на посаді тракториста-машиніста у спірному періоді.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), досягнувши віку 55 років, 04.09.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, до якої додав відповідні документи на підтвердження страхового стажу.

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №44 від 10.09.2024 позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Зазначено, що вік заявника 55 років, страховий стаж особи становить 36 років 5 місяців, пільговий стаж відсутній. До страхового стажу не зараховано період роботи з 22.02.1996 по 30.10.1999 в фермерському господарстві згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.08.1986, оскільки відсутні документи, що підтверджують сплату внесків на соціальне страхування за конкретну особу. До пільгового стажу не зараховано періоди роботи згідно довідки Навчально-дослідного виробничого господарства «Наука» від 16.04.2024 №24, оскільки довідка не відповідає Додатку №5, а саме: відсутній підпис начальника відділу кадрів (відсутній документ про те, що передбачена або не передбачена посада начальника відділу кадрів на підприємстві) та у довідці не зазначено підстави її видачі.

Позивач не погоджуючись з діями пенсійного органу щодо відмови у призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах, звернувся до суду з цим позовом.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Завданням адміністративного судочинства України відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV).

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок №22-1).

Згідно п.1.7 Порядку №22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Пунктом 2.1 Порядку № 22-1 встановлено перелік документів, необхідних для призначення пенсії, які додаються до заяви про призначення пенсії.

Основним документом, що підтверджує трудовий (страховий) стаж в період до запровадження системи персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, тобто до 01 липня 2000 року, є трудова книжка.

Необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також документів виданих архівними установами виникає та можливе лише у випадку відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, при цьому для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

До набрання чинності Законом № 1058-ІV (01 січня 2004 року) види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, визначалися Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII).

Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Порядок підтвердження стажу регламентовано у статті 62 Закону №1788-XII, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Згідно з абзацами першим, другим пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Абзацом першим пункту 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави вважати, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Із записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 вбачається, що позивач працював:

Радгосп «Тернопільський»:

запис №1, 11.07.1984, прийнятий на роботу трактористом третього класу, підстава: наказ №52-к;

запис №2, 12.10.1986, звільнений в зв`язку з призовом на військову службу, підстава: наказ №93-к від 17.10.1986;

запис №4, 24.01.1989, прийнятий на роботу трактористом третього класу, підстава: наказ №16-к від 24.01.1989;

запис №5, 21.02.1996, звільнений з роботи за власним бажанням, підстава: наказ №17-к від 22.02.1996;

Фермерське господарство «Клепак»:

запис №6, 22.02.1996, прийнятий на роботу трактористом третього класу, підстава: наказ №05 від 21.02.1996;

запис №7, 30.10.1999, звільнений з роботи за власним бажанням, підстава: наказ №13 від 30.10.1999;

Навчально-дослідне виробниче господарство «Наука»:

запис №10, 31.05.2000, прийнятий на роботу трактористом третього класу, підстава: наказ №38-к від 31.05.2000;

запис №11, 22.04.2013, звільнений за згодою сторін, підстава: наказ №6-к від 22.04.2013;

Всі записи про звільнення засвідчені підписами уповноважених осіб та скріплені печатками господарств.

Додатково на підтвердження пільгового стажу позивачем надано пенсійному органу такі документи:

довідку №24 від 16.04.2024 про підтвердження стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів, видану Навчально-дослідним виробничим господарством «Наука» Західноукраїнського навчального університету. За змістом цієї довідки ОСОБА_1 працював у Навчально-дослідному виробничому господарстві «Наука» ЗУНУ трактористом - машиністом: з 04.09.1984 по 12.10.1986, з 24.01.1989 по 21.02.1996, з 31.05.2000 по 22.04.2013, виконував роботи по вирощуванню зернових та технічних культур, працював повний робочий день; така довідка видана на підставі книг наказів;

довідку №1 від 02.01.2024 про періоди роботи ОСОБА_1 в цьому ж господарстві;

довідки №2 та №3 від 02.01.2024 про реорганізацію та перейменування радгоспу «Тернопільський» у Навчально-дослідне виробниче господарство «Наука» ТНЕУ згідно наказу №272 від 17.07.1997 та про перейменування Навчально-дослідного виробничого господарства «Наука» ТНЕУ в Навчально-дослідне виробниче господарство «Наука» ЗУНУ згідно наказу №1077 від 25.08.2020;

довідку №4 від 02.01.2024 про заробітну плату ОСОБА_1 для обчислення пенсії за лютий 1989 по грудень 1993 роки.

З акту перевірки достовірності документів, поданих для оформлення пенсії від 26.09.2024 Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, вбачається, що жодних розбіжностей між довідкою №4 від 02.01.2024 та бухгалтерськими книгами по нарахуванню заробітної плати за лютий 1989 по грудень 1993 роки не виявлено.

Підставою для відмови Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області у призначенні пенсії за віком позивачу стала відсутність необхідного страхового стажу. До пільгового страхового стажу позивача не зараховані періоди роботи вказані у довідці Навчально-дослідного виробничого господарства «Наука» від 16.04.2024 №4 (а саме: з 04.09.1984 по 12.10.1986, з 24.01.1989 по 21.02.1996, з 31.05.2000 по 22.04.2013), оскільки довідка не відповідає Додатку № 5 Порядку № 637, відсутній підпис начальника відділу кадрів (відсутній документ про те, що передбачена або не передбачена посада начальника відділу кадрів на підприємстві) та у довідці не зазначено підстави її видачі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що довідка №24 від 16.04.2024, відповідає вимогам пункту 20 Порядку №637 та містить всі необхідні відомості, достатні для прийняття позитивного рішення про зарахування вказаних у цій довідці періодів до пільгового стажу.

Щодо посилання скаржника на відсутність підпису начальника відділу кадрів у вказаній довідці, то таке колегія суддів не приймає до уваги, оскільки довідка Навчально-дослідного виробничого господарства «Наука» Західноукраїнського навчального університету від 16.04.2024 №4 підписана директором та головним бухгалтером, тобто уповноваженими особами.

Така довідка видана на підставі первинних документів (книг наказів по господарству). При цьому відповідачі у разі сумнівів у достовірності видачі довідки не позбавлені можливості реалізувати своє право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що із записів у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 можливо встановити період, протягом якого позивач перебував у трудових відносинах; місце роботи та посаду; підставу звільнення; документи (накази), на підставі яких здійснено записи у трудовій книжці, що є достатнім для підтвердження та зарахування вказаних періодів до пільгового стажу.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що трудова книжка позивача містить неправдиві або недостовірні відомості щодо періодів трудової діяльності.

Також, з довідки Навчально-дослідного виробничого господарства «Наука» Західноукраїнського навчального університету від 23.05.2024 №31 вбачаються види сільськогосподарської діяльності, які проводить господарство, зокрема, вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, збирання дикорослих недеревних продуктів, розведення свиней, що є додатковим підтвердженням того, що господарство, де працював позивач займалося виробництвом сільськогосподарської продукції, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Як вірно вказав суд першої інстанції, в даній справі відомості трудової книжки ОСОБА_1 не узгоджуються з періодами роботи, вказаними у довідці Навчально-дослідного виробничого господарства «Наука» від 16.04.2024 №4, це стосується першого прийняття на роботу трактористом в радгосп «Тернопільський». У трудовій книжці цей запис датується 10.07.1984 та містить посилання на підставу його внесення лише наказ №52-к, натомість у довідках №1 від 02.01.2024, №24 від 16.04.2024 та №31 від 23.05.2024 вказано про початок роботи у радгоспі «Тернопільський» з 04.09.1984 на підставі наказу №99-К від 06.09.1984. Саме відомості довідок суд вважає достовірними, позаяк у трудовій книжці перед записом про початок роботи у в радгоспі «Тернопільський» внесено запис про навчання з 01.09.1983 по 30.08.1984 у Збаразькому СПТУ №5, що ставить під сумнів одночасне працевлаштування трактористом і проходження навчання позивачем.

Отже, до пільгового страхового стажу позивача підлягає до зарахування трудова діяльність трактористом у радгоспі «Тернопільський», Навчально-дослідному виробничому господарстві «Наука» трактористом у період з 04.09.1984 (а не 10.07.1984 як просить позивач) по 12.10.1986, з 24.01.1989 (а не з 24.07.1989 як просить позивач) по 21.02.1996, з 31.05.2000 по 22.04.2013, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Щодо періоду роботи позивача трактористом у Фермерському господарстві «Клепак» з 22.02.1996 по 30.10.1999, то він підтверджується записами трудової книжки позивача. При цьому будь-які недоліки у заповненні трудової книжки ОСОБА_1 за вказаний період відсутні, дотриманні усі вимоги щодо порядку оформлення записів, що містять відомості про роботу (прийняття на роботу, звільнення з роботи), записи оформлені належним чином, у разі необхідності засвідчені підписами та скріплені печаткою Фермерського господарства «Клепак».

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці позивача щодо спірних періодів роботи відповідачами не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги при розрахунку стажу.

Разом з тим, такий період не зарахований до страхового стажу та до пільгового стажу через відсутність документів, що підтверджують сплату внесків на соціальне страхування за конкретну особу.

Колегія суддів враховує Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно п.2.4 Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, обов`язок щодо заповнення та ведення трудових книжок осіб, працевлаштованих на підприємствах, установах, організаціях, покладається саме на відповідальну особу такого підприємства, установи, організації, а не на власника трудової книжки.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення, неналежний порядок ведення та заповнення будь-якої документації з вини підприємства. Існуючий недолік не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист, зокрема призначення пенсії.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 06.02.2018 у справі №677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17) та від 06.03.2018, 29.03.2019 у справі № 548/2056/16-а (№К/9901/44334/18), №754/14898/15-а.

Разом з тим, як передбачено підпунктом 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Отже, органи пенсійного забезпечення мають право, зокрема, у разі виникнення певних сумнівів щодо достовірності записів трудової книжки, чи відсутності окремих документів у архівних установах, для підтвердження стажу роботи, звертатися із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання певної інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, що містять відомості про періоди роботи.

В той же час, відповідачами не подано жодного доказу про вжиття певних заходів з метою отримання інформації щодо достовірності інформації, зазначеної в трудовій книжці позивача.

Суд першої інстанції правильно вказав, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до 01.01.2004, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, на підставі документів, визначених Порядком №637, зокрема, трудової книжки. Документи, визначені Порядком №637, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 01 січня 2004 року (абзац четвертий пункту 1 Порядку №637).

Отже, періоди роботи позивача до 01.01.2004 у Фермерському господарстві «Клепак» підлягають зарахуванню до страхового стажу за законодавством, яке діяло раніше, та основним документом, який підтверджує стаж, є трудова книжка, яка була надана відповідачам. Додаткового підтвердження про сплату страхових внесків, у тому числі за осіб, яка працювали у фермерському господарстві, до 01.04.2004 пенсійне законодавство не вимагало.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виходячи з законодавчих приписів Закону №1058-IV обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, а не на застраховану особу. Тобто, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості страхувальника по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначені пенсії позивача періодів його роботи на підприємстві.

Також право особи на пенсійне забезпечення, не може ставитись в залежність від існування конкретного документу, позаяк збереження таких відомостей не може контролюватися пенсіонером, а тому на нього не може покладатись відповідальність за їх відсутність.

Враховуючи правильні висновки суду першої інстанції про протиправність рішення про відмову в призначенні пенсії, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до положень пункту 3 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи на посаді тракториста: з 04.09.1984 по 12.10.1986, з 24.01.1989 по 21.02.1996, з 31.05.2000 по 22.04.2013 в радгоспі «Тернопільський», Навчально-дослідному виробничому господарстві «Наука»; з 22.02.1996 по 30.10.1999 у Фермерському господарстві «Клепак».

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Щодо позовних вимог про зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах після зарахування спірних періодів до пільгового стажу, то колегія суддів зазначає таке.

Позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за результатами розгляду його заяви рішенням №44 від 10.09.2024, прийнятим Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області відповідно до пункту 4.2 розділу IV Порядку №22-1 за принципом екстериторіальності.

Відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.

Так, заява позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області та за результатом її розгляду прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії. Натомість Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо прийняття рішення за заявою позивача.

Тож дії зобов`язального характеру щодо зарахування страхового стажу та повторний розгляд заяви позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, який вирішував питання про призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, тобто Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено підстави задоволення позовних вимог частково, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування, оскільки не впливають на законність судового рішення.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року у справі № 500/5842/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
З. М. Матковська