Справа № 240/20602/24
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2026-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/20602/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Приходько Оксана Григорівна

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

21 січня 2026 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач, ОСОБА_1 , звернулася в суд із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 22 травня 2024 року № 74 щодо відмови позивачці у призначенні пенсії за віком по Списку № 2;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати періоди роботи з 09 лютого 2001 року по 23 вересня 2021 року за Списком № 2 та призначити з 15 травня 2024 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до частини другої статті 114 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон № 1058-IV).

Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 30.06.2025 позов задовольнив частково. Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 22 травня 2024 року № 74.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 період роботи ОСОБА_1 з 09 лютого 2001 року по 23 вересня 2021 року у Публічному акціонерному товаристві "Дніпровський металургійний комбінат" та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15 травня 2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням висновків суду у цьому рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що записи у трудовій книжці позивачки не містять відомостей про зайнятість саме повний робочий день, а за відсутності документів про пільговий характер роботи, період, який підлягає зарахуванню до пільгового стажу роботи визначається на підставі уточнюючої довідки на підставі первинних документів за час відповідної роботи. Оскільки, позивачка на дату звернення за перерахунком пенсії не досягла віку 55 років, а підтверджений належними документами стаж позивачки за Списком № 2 становить 06 місяців 25 днів, пенсійним органом обґрунтовано відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою реалізації права на пенсійне забезпечення після досягнення 51-річного віку звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 15 травня 2024 року про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону № 1058-IV.

За принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області.

За результатом розгляду поданих позивачкою заяви та доданих до неї документів Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області прийняло рішення від 22 травня 2024 року № 74, яким відмовило позивачці в призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до частини другої статті 114 Закону № 1058-IV.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що підставою для відмови став висновок Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області про відсутність у ОСОБА_1 права на пенсію на пільгових умовах, оскільки заявниця не набула необхідного стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці (Список № 2); за наданими документами до звернення встановлено, що відповідно до пільгової довідки № 143-369 від 02 квітня 2024 року, виданої ПАТ "Камет-сталь", стаж заявниці за Списком № 2 становить 06 місяців 25 днів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Так, правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом № 1788-ХІІ та Законом № 1058-IV.

Згідно з пунктом "б" статті 13 Закону № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (надалі - Закон № 213-VIII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.

Статтею 13 Закону № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.

Отже, у статті 13 Закону № 1788-ХІІ до внесення змін Законом № 213-VIII було встановлено такий пенсійний вік: у пункті "б" для чоловіків - 55 років, для жінок - 50 років.

Законом № 213-VIII статтю 13 Закону № 1788-ХІІ викладено в новій редакції, пунктом "б" якої, зокрема, передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, у Законі № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII, збережено пропорцію щодо зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку без урахування різниці між пенсійним віком для чоловіків і жінок. У частині першій статті 13 Закону № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII, встановлено однаковий пенсійний вік для чоловіків та жінок, а саме: у пункті "б" - 55 років (на 5 років менше, ніж загальний пенсійний вік).

Закон № 213-VIII набув чинності з 01 квітня 2015 року. З 01 січня 2004 року набув чинності Закон № 1058-IV.

Пунктом 16 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV, в редакції до внесення змін Законом України від 03 жовтня 2017 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII (надалі Закон № 2148-VIII), встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Абзацом 2 пункту 2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV в редакції до внесення змін Законом № 2148-VIII визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення". У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Після набуття чинності нормами Закону № 1058-IV правила призначення пенсій за віком на пільгових умовах за Списком № 2 регламентувались пунктом "б" статті 13 Закону № 1788-ХІІ.

Такий стан правового регулювання існував до набрання чинності нормами Закону № 2148-VIII (до 11 жовтня 2017 року), яким текст Закону № 1058-IV доповнений, зокрема, статтею 114, згідно з частиною 1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

При цьому, Законом № 2148-VIII у новій редакції також викладений пункт 2 розділу XV Закону № 1058-IV, згідно з яким пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно з абзацом 1 пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV в редакції Закону № 2148-VIII працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

У силу положень Закону № 2148-VIII наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01 жовтня 2017 року.

Відтак, з 01 жовтня 2017 року правила призначення пенсій за віком на пільгових умовах за Списком № 2 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом "б" статті 13 Закону № 1788-ХІІ в редакції Закону № 213-VIII та пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV в редакції Закону № 2148-VIII.

Такий стан правового регулювання існував до ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону № 213-VIII.

Пунктом 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини цього Рішення Конституційного Суду України стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 01 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: "на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам".

Конституційний Суд України у вищевказаному Рішенні зазначив, що вказаними положеннями Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII, передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років. Згідно зі статтею 13, частиною другою статті 14, пунктами "б" -"г" статті 54 Закону № 1788-XII у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у цих нормах, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію.

Однак, оспорюваними положеннями Закону № 213-VIII змінено нормативне регулювання призначення пенсій таким особам. Конституційний Суд України, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначив, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію. Отже, особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону № 1788-XII у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Таким чином, стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність (пункт 4.4 Рішення).

З 23 січня 2020 року чинними є два закони, котрі одночасно і по-різному регламентують правила призначення пенсій за Списком № 2, а саме: пункт "б" статті 13 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII та пункт 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV в редакції Закону № 2148-VIII.

Положення зазначених нормативно-правових актів суперечать один одному.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

У рішенні у зразковій справі № 360/3611/20, Велика палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що в даному випадку підлягають застосуванню саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, положення яких є найбільш сприятливим для особи, а не Закону № 1058-ІV.

Відносно обставин справи, що розглядаються у цій справі, означені закони містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який становить 50 років за пунктом "б" статті 13 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII та 55 років відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV в редакції Закону № 2148-VIII, який є чинним та неконституційним не визнавався та, на думку відповідача, є таким, що підлягає застосуванню при вирішенні питання про наявність у позивачки права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки є таким, що прийнятий у часі пізніше.

Як встановлено судом першої інстанції, зі змісту спірного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області встановлено, що позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, а тому суд з`ясував та враховує, що у трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_1 зроблено такі записи:

запис за порядковим № 15: 09 лютого 2001 року переведена в агломераційний цех № 2 машиністом огрудковувача 4 розряду до дільниці спікання агломерату ВАТ "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" (розпорядження про переведення від 05 лютого 2001 року № 12);

запис за порядковим № 16: 13 вересня 2001 року - присвоєно 5 розряд (розпорядження по цеху від 11 вересня 2001 року № 605);

запис за порядковим № 17: робоче місце атестовано (постанова від 29 грудня 2006 року № 992);

запис за порядковим № 18: ВАТ "Дніпровський металургійний комбінат імені Ф.Е.Дзержинського" з 23 травня 2011 року перейменовано у ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат імені Ф.Е.Дзержинського" (наказ від 23 травня 2011 року № 479);

запис за порядковим № 19: ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат імені Ф.Е.Дзержинського" з 25 січня 2017 року перейменовано у ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" (наказ від 25 травня 2017 року № 84);

запис за порядковим № 20: робоче місце атестовано за Списком № 2 Розділ 11 "Підготовка руд, збагачення, окускування (агромерація, брикетування, огрудкування), випалювання руд і нерудних копалин" (постанова від 26 грудня 2017 року № 22);

запис за порядковим № 21: 23 вересня 2021 року - звільнена у зв`язку з переведенням за пунктом 5 статті 36 КЗпП України до ПрАТ "Дніпровський коксохімічний завод".

Також, зазначені вище періоди роботи позивачки підтверджено відповідно до архівної довідки Архівного управління Кам`янської міської ради Дніпропетровської області від 14 березня 2025 року № З-21/2-09/366 (від 11 квітня 2024 року № З-21/2-09/610 в матеріалах пенсійної справи позивачки), постановою ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат імені Ф.Е.Дзержинського" від 29 грудня 2006 року "Про атестацію робочих місць за умовами праці", постановою ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат імені Ф.Е.Дзержинського" від 26 грудня 2012 року "Про результати атестації робочих місць за умовами праці працівників агломераційного цеху № 2", постановою ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" від 26 грудня 2017 року "Про результати атестації робочих місць за умовами праці працівників агломераційного цеху № 2" та особовими картками позивачки, копії яких надано 07 квітня 2025 року Архівним управлінням Кам`янської міської ради Дніпропетровської області на виконання ухвали суду про витребування доказів від 23 січня 2025 року, та були надані позивачкою разом із документами на призначення пенсії.

За змістом доводів у відзиві на позов Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області не заперечується, що виконувана позивачкою в означений період робота за посадою "машиніст огрудковувача" відноситься до Списку № 2.

Отже, робота позивачки у спірний період підтверджена записами трудової книжки, яка у вказані періоди містить також записи щодо проведених атестацій робочих місць; позивачка звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, до якої долучила, у тому числі, архівну довідку та документи на підтвердження проведення атестації робочих місць, трудову книжку та інші довідки, накази та постанови, а тому суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що подані позивачкою разом із заявою документи підтверджують пільговий стаж за Списком № 2 в період з 09 лютого 2001 року по 23 вересня 2021 року у ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат".

Разом з тим, визначаючись у цій справі суд першої інстанції обґрунтовано враховував вищенаведені приписи пункту 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020, якими чітко визначено, що застосуванню підлягає, зокрема, стаття 13 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 01 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Поряд з цим, Верховний Суд у постанові від 16 червня 2025 року у справі № 200/4104/24 виснував, що визначальним у цьому випадку є з`ясування обставин щодо того, чи працювала особа, яка звертається з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, на посадах, визначених у нормах статті 13 Закону № 1788-XII (в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII), саме до 01 квітня 2015 року і у разі якщо так, то при вирішенні питання про призначенні такій особі пільгової пенсії слід керуватися саме статтею 13 Закону № 1788-XII (в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII).

Тобто, Верховний Суд підсумував, що якщо особа, яка звертається з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, працювала на посадах, передбачених Списком № 2 до 01 квітня 2015 року, то підлягають застосуванню норми статті 13 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII. Однак, якщо особа набула пільговий стаж за Списком № 2 після 01 квітня 2015 року, то при призначенні такій особі пенсії необхідно керуватися нормами статті 114 Закону № 1058-ІV в редакції Закону № 2148-VIII.

Натомість, наведене не враховано Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області оскільки, як установлено судом, позивачка працювала на посадах, віднесених до Списку № 2, з 09 лютого 2001 року по 23 вересня 2021 року, тобто як до, так і після 01 квітня 2015 року. Тому питання зарахування пенсійним органом означеного пільгового стажу потребує вирішення із застосуванням вищенаведених правових норм відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020.

Тому, визначаючись щодо відповідності обраного позивачкою способу захисту порушеному праву слід враховувати те, що норми статті 114 Закону № 1058-ІV передбачають низку вимог, дотримання яких дає особі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, перевірка яких в аспекті призначення позивачці пільгової пенсії за Списком № 2 відповідно до частини другої статті 114 Закону № 1058-IV жодним чином не відображено в оскаржуваному рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 22 травня 2024 року № 74.

Зокрема, згідно з абзацом 1 пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV в редакції Закону № 2148-VIII (на час реалізації позивачкою права на спірну пільгову пенсію) пенсія за віком на пільгових умовах призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, зокрема, за наявності у жінок страхового стажу не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Проте, у вказаному рішенні пенсійного органу не було надано оцінки щодо наявності у позивачки необхідного страхового стажу для призначення пільгової пенсії за віком за умови зарахування до страхового стажу періодів роботи, зазначених у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , включаючи спірний, що складає предмет розгляду у цій справі.

Отже, наведене вище не дозволяє достеменно пересвідчитись у тому, чи було проведено пенсійним органом повну перевірку доданих до заяви щодо призначення пенсії документів та встановлення відповідних обставин для цілей встановлення достатніх підстав для призначення позивачці спірної пенсії.

З урахуванням наведеного, за відсутності правової оцінки, наданої територіальним органом Пенсійного фонду України щодо усіх необхідних умов для призначення позивачці пільгової пенсії за Списком № 2, суд позбавлений у межах цієї справи можливості дійти переконливого та остаточного висновку про наявність у позивачки права на призначення спірної пільгової пенсії за віком.

Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги про зобов`язання вчинити дії належить у спосіб прийняття судом рішення про зобов`язання пенсійного органу зарахувати до стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 (спеціальний пільговий стаж) періоди роботи з 09 лютого 2001 року по 23 вересня 2021 року та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15 травня 2024 року про призначення пільгової пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, та про відмову у задоволенні решти позовних вимог (про зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах).

Аналогічно у постанові від 27 березня 2024 року у справі № 560/8761/22 Верховний Суд вказав, що обраний спосіб захисту порушених прав (зобов`язання органу пенсійного фонду повторно розглянути заяву про перерахунок та виплату призначеної пенсії на підставі довідки спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону № 590 від 17 грудня 2021 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні) відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення позивача в правах.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.