Справа № 300/8976/24
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2026-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 рокуЛьвівСправа № 300/8976/24 пров. № А/857/45538/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Качмара В.Я., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року, головуючий суддя Панікар І.В., ухвалене у м. Івано-Франківськ, у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід-Посуд" до Івано-Франківської митниці про визнання протиправними та скасування картки відмови та рішення про коригування митної вартості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ТзОВ "Захід-Посуд" звернулося в суд з позовом до Івано-Франківської митниці, в якому просило визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації № UA206050/2024/000309 від 14.11.2024 року та рішення про коригування митної вартості № UA206050/2024/000037/2 від 14.11.2024 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, що відповідачем протиправно, в порушення положень статті 57 Митного кодексу України, за наявності усіх документів, які підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару, а саме: вироби для пиття зі скла, не декоровані, механічного виготовлення в асортименті, обраний метод його визначення - основний (за ціною договору) щодо товарів, які імпортуються, здійснено визначення митної вартості товару за резервним. Як наслідок, відповідачем прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації № UA206050/2024/000309 від 14.11.2024 року та рішення про коригування митної вартості № UA206050/2024/000037/2 від 14.11.2024 року.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації № UA206050/2024/000309 від 14.11.2024 року та рішення про коригування митної вартості № UA206050/2024/000037/2 від 14.11.2024 року.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Івано-Франківська митниця оскаржила його в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що надані позивачем документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, зокрема, в пункті 10.4. додаткового договору № 1 від 15.09.2023 року до контракту № 1 від 03.01.2022 року зазначено, що договір набирає законної сили з дня його підписання і діє до 31.12.2023 року, тобто, з 01.01.2024 року вищевказаний договір є недійсним та дії, які вчинені на виконання даного договору не мають юридичних наслідків. У графі 70 «Призначення платежу» платіжної інструкції в іноземній валюті № 36 від 25.10.2024 року зазначено «передоплата відповідно до контракту 1 від 03.01.2022 року і проформи від 18.10.2024 року», однак, вказана проформа до митного оформлення не подавалась. Окрім того, вага брутто, яка зазначена в МД №24UA86U8 відрізняється від ваги, яка зазначена в декларації країни відправлення № 24341300EX00913186. Декларантом не подано до митного оформлення жодних письмових документів, які б підтверджували укладення відповідного договору між ТзОВ «Тантум Логістик» та перевізником Kuzyk Oleksandr, оскільки факт залучення до відносин договірних сторін щодо поставки товару третьої сторони чи посередника об`єктивно може впливати на ціну товару. Документ, який надано до митного оформлення щодо транспортування товару не містить повну, вичерпну та достатню інформацію щодо маршруту перевезення, протяжності у кілометрах до місця ввезення на митну територію України, розміру тарифної ставки на перевезення за 1 кілометр маршруту, що унеможливлює здійснити точний розрахунок витрат на транспортування від місця завантаження до кордону з Україною. У митного органу наявна інформація щодо вищої митної вартості подібних товарів, що призвело до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів. Запропонувавши надати додаткові документи, митний орган сприяв позивачу в обґрунтуванні застосування першого (основного) методу визначення митної вартості ввезеного на митну території України. Ненадання відповідних документів, що містять числові значення щодо товару, слугували підставою відмови у митному оформленні товару за ціною, заявленою декларантом.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 03.01.2022 року між GUROK PAZARLAMA VE TICARET F.S., Туреччина (Продавець) та ТОВ «Захід посуд», Україна (Покупець), укладено Договір № 1 від 03.01.2022 року, згідно з підпунктом 1.1. якого Продавець продає Товар, а Покупець купує Товар та оплачує його вартість.

Товар доставляється партіями на замовлення Покупця. Товар буде відвантажений у кількості, асортименті та ціні, погоджені та підписані обома сторонами у підписаних попередніх рахунках (підпункт 1.2. Договору).

Підпунктом 2.1. Договору передбачено, що загальна вартість Договору становить 500 000,00 доларів США без урахування будь-якого застосованого податку.

Пунктом 5 Договору передбачено спосіб та терміни оплати за товар.

Так, оплата Товару, який буде доставлений за цим Договором, повинна бути здійснена Покупцем на користь Продавця протягом десяти днів з дати підтвердження та підписання чергово запланованих проформі-рахунках.

Платіж здійснюється Покупцем безготівковим перерахуванням в розмірі 100% від суми платежу на рахунок Продавця, який зазначений у пункті 11 чинного Договору до відвантаження/завантаження Товару.

15.09.2023 року між GUROK PAZARLAMA VE TICARET F.S., Туреччина (Продавець) та ТОВ «Захід посуд», Україна (Покупець), укладено Додатковий договір № 1 до Договору № 1 від 03.01.2022 року, відповідно до якого Сторони домовилися внести до договору наступні зміни: « 10.04. Договір набирає законної сили з для його підписання і діє до 31.12.2024 року».

Позивачем на виконання вимог Договору № 1 від 03.01.2022 року від 23.07.2024 року згідно рахунку-фактури (Інвойсу) № BRN544 від 11.12.2023 року придбано у Продавця товар, вартістю 16398,876 доларів США.

Для здійснення митного контролю та митного оформлення, уповноваженою особою декларанта було подано до Івано-Франківської митниці електронну митну декларацію №24UA86U8, якою задекларовано для митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначених у графах 31 митних декларацій (вироби для пиття зі скла, не декоровані, механічного виготовлення в асортименті).

У вказаній митній декларації декларант самостійно визначив митну вартість товару за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, вказавши вартість у митній декларації 16398,876 доларів США.

Декларантом одночасно із митною декларацією № 24UA86U8 надано відповідачу такі документи:

- пакувальний лист б/н від 31.10.2024 року

- рахунок-фактура (інвойс) BRN544 від 11.12.2023 року;

- автотранспортна накладна 1458 від 05.11.2024 року;

- сертифікат про походження товару В 1815687 від 01.11.2024 року;

- платіжну інструкцію в іноземній валюті №36 від 25.10.2024 року;

- довідка про транспортні витрати № 124 від 05.11.2024 року;

- прейскурант (прайс-лист) продавця товару;

- додатковий договір № 1 від 15.09.2023 року до контракту № 1 від 03.01.2022 року;

- додатковий договір № 1 від 18.10.2024 року до контракту № 1 від 03.01.2022 року;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) № 1 від 03.01.2022 року;

- копія МД країни відправлення № 24341300ЕХ00913186 від 04.11.2024 року.

Митним органом розпочато процедуру консультацій із декларантом шляхом формування електронного повідомлення про необхідність надання відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Декларант позивача направив відповідачу повідомлення, у яких уповноважена особа декларанта повідомила митницю про те, що інші додаткові документи, крім уже поданих, немає можливості подати. Просив винести рішення раніше десятиденного терміну.

За наслідком процедури консультацій посадовими особами Івано-Франківської митниці Державної митної служби України відмовлено в митному оформленні (випуску) товарів з причин коригування митної вартості. Вказану відмову оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації № UA206050/2024/000309 від 14.11.2024 року.

У зв`язку із вищенаведеним, здійснено коригування митної вартості товарів та прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості № UA206050/2024/000037/2 від 14.11.2024, яким визначено митну вартість товарів за резервним методом (стаття 64 Митного кодексу України).

Згідно мотивувальної частини оскаржуваного рішення «Митна вартість імпортованого товару не може бути визнана у зв`язку з невідповідністю вимогам пунктів а) та б) статті VII ГАТТ. У митного органу виникли сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом. Митний кодекс України (далі МК України), затверджений Законом України від 13.03.2012 року № 4495-VI, наказ Державної митної служби України від 01.07.2021 року№ 476 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України». Відповідно до статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. При цьому митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості. Відповідно до частини другої статті 52 МК України декларант який заявляє митну вартість товару зобов`язаний подавати достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Декларантом подано не всі документи для підтвердження митної вартості передбачені частиною 2 статті 53 МКУ. Відповідно до положення статті VII Генеральної Угоди з тарифів і торгівлі, оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості товару (під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції). Шляхом порівняння митної вартості товару з рівнем митної вартості подібних товарів, що імпортуються в Україну та інформації, яка міститься в ЄАІС Держмитслужби - встановлено, що рівень заявленого товару значно нижчий від рівня митної вартості товарів, митне оформлення яких здійснено. Враховуючи наявну у митниці інформацію про митну вартість подібних (аналогічних) товарів, що ввозились у максимально наближений до митного оформлення період, існує обґрунтований сумнів достовірності задекларованої митної вартості. При цьому, відповідно до частини другої статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Враховуючи, що використані декларантом відомості для цілей визначення митної вартості не підтверджені документально (не подані банківські платіжні документи; за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; висновок про вартість підготовлений спеціалізованою експертною організацією тощо). Проведено консультації з декларантом згідно з ст.57 МК України. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про угоди щодо ідентичних та подібних (аналогічних) товарів, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості. Отже, враховуючи викладене, митну вартість товарів скориговано та визначено за другорядним методом, а саме методом 6 (ст. 64 МКУ). Джерелом інформації для коригування митної вартості товару № 1 слугувала МД № UA408020/2024/51799 від 18.10.2024 року за якими здійснено митне оформлення: Посуд столовий для пиття: стакани скляні, механічного виготовлення. Визначена митна вартість: 2,71 USD/кг. Джерелом інформації для коригування митної вартості товару № 2 слугувала МД № UA500500/2024/36181 від 23.10.2024 року за якими здійснено митне оформлення: Посуд столовий або кухонний зі звичайного скла: арт. BGR-225 Глечик скляний 1,45 л, -7440 шт. Виробник: BAGER DIS TICARET VE PAZARLAMALIMITED SIRKETI. Країна виробництва: TR. Торгівельна марка: BAGER. Визначена митна вартість: 2,52 USD/кг. В результаті консультації декларанту роз`яснено, що згідно з п. 3 ст.52 МКУ він має право на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу Держмитслужби про коригування митної вартості товарів за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом Держмитслужби; у разі незгоди декларанта з рішенням митного органу Держмитслужби про коригування заявленої митної вартості товарів за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х МКУ в розмірі, визначеному митним органом відповідно до ч. 7 ст. 55 МКУ».

Не погоджуючись з відмовою відповідача у прийнятті митної декларації та коригування митної вартості товару, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права шляхом визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач під час митного оформлення надав усі необхідні документи, які чітко ідентифікували товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору, водночас митниця не довела наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого товару та протиправність оскаржуваного рішення про таке коригування.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України (далі МК України), Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Статтею 54 Митного кодексу України (далі - МК України) встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (ч.1).

Відповідно до статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як встановлено частиною другою статті 52 МК України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно з частинами першою, другою статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом).

Відповідно до пункту 1 частиною 4 ст. 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки: 1) числового значення заявленої митної вартості; 2) наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів; 3) наявності в поданих документах відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частина 4 статті 53 МК України).

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребуванням додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадках: - якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності; - не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів; - не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Такі сумніви щодо митної вартості товару можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Як вказано у пункті 2 ч.4 ст. 54 МК України, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана.

З наведеного слідує, що правовою підставою для витребування митним органом від декларанта додаткових документів є наявність перелічених у частині 3 статті 53 МК України підстав, про які митний орган зобов`язаний у письмовій формі повідомити декларанта із зазначенням у такому повідомленні конкретних причин за яких заявлена декларантом митна вартість не може бути визнана на основі поданих ним документів.

Вказана норма законодавства спрямована на те, щоб декларант був обізнаний з недоліками (хибами), які виявлені митним органом та які в свою чергу перешкоджають митному органу підтвердити задекларовану митну вартість товарів за яких декларант мав би реальну можливість їх усунути шляхом подання додаткових документів.

Натомість надані декларанту електронні повідомлення стосовно необхідності подання митному органу додаткових документів не містить відомостей щодо правових підстав для витребування таких документі, переліку відомостей, які відсутні у поданих документах, наявність яких є необхідною умовою для підтвердження числового значення складових митної вартості, визначеної позивачем.

Такі дії митного органу не узгоджуються з положеннями п. 2 ч. 4 ст. 54 МК України та сприяють тому, що декларант, будучи необізнаним стосовно фактичних причин, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана, позбавляється можливості усунути такі розбіжності (недоліки, хиби) на стадії здійснення митного контролю правильності визначення задекларованої ним митної вартості товарів.

Матеріалами справи підтверджено, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач подав разом із митною декларацією документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України: а саме: пакувальний лист б/н від 31.10.2024 року; рахунок-фактура (інвойс) №BRN544 від 11.12.2023 року; автотранспортна накладна 1458 від 05.11.2024 року; сертифікат про походження товару В 1815687 від 01.11.2024 року; платіжну інструкцію в іноземній валюті № 36 від 25.10.2024 року; довідка про транспортні витрати № 124 від 05.11.2024 року; прейскурант (прайс-лист) продавця товару; додатковий договір № 1 від 15.09.2023 року до контракту № 1 від 03.01.2022 року; додатковий договір № 1 від 18.10.2024 року до контракту № 1 від 03.01.2022 року; зовнішньоекономічний договір (контракт) № 1 від 03.01.2022 року; копія МД країни відправлення № 24341300ЕХ00913186 від 04.11.2024 року.

Щодо доводів апелянта про те, що документ, який надано до митного оформлення щодо транспортування товару не містить повну, вичерпну та достатню інформацію щодо маршруту перевезення, протяжності у кілометрах до місця ввезення на митну територію України, розміру тарифної ставки на перевезення за 1 кілометр маршруту, що унеможливлює здійснити точний розрахунок витрат на транспортування від місця завантаження до кордону з Україною, то колегія суддів не приймає такі доводи до уваги і зазначає, що чинним законодавством не передбачено, що документи, які надаються перевізниками та які підтверджують транспортні витрати, мають місити розмір тарифної ставки на перевезення за 1 кілометр маршруту.

Разом з тим, подана декларантом довідка містить дані про початкову точку маршруту перевезення, що відповідає іншим даним та вартість перевезення від цієї точки до пункту пропуску на кордоні України, що в повній мірі дає можливість врахувати такі витрати при розрахунку митної вартості.

Щодо твердження митного органу про те, що в пункті 10.4. додаткового договору № 1 від 15.09.2023 року до контракту № 1 від 03.01.2022 року зазначено, що договір набирає законної сили з дня його підписання і діє до 31.12.2023 року, тобто, з 01.01.2024 року вищевказаний договір є недійсним та дії, які вчинені на виконання даного договору не мають юридичних наслідків, то колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.09.2023 року між GUROK PAZARLAMA VE TICARET F.S., Туреччина (Продавець) та ТОВ «Захід посуд», Україна (Покупець), укладено Додатковий договір № 1 до Договору № 1 від 03.01.2022 року, відповідно до якого Сторони домовилися внести до договору наступні зміни: «10.04. Договір набирає законної сили з для його підписання і діє до 31.12.2024 року», відтак доводи митного органу щодо тривалості договору та дійсності Договору № 1 від 03.01.2022 року є безпідставними.

Таким чином, декларант надав відповідачу всі необхідні документи, які давали можливість останньому встановити дійсну митну вартість товару за ціною Договору № 1 від 03.01.2022 року, з урахуванням рахунку-фактури (інвойс) № BRN544 від 11.12.2023 року.

На думку апеляційного суду, подані декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікувати оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.

Щодо доводів відповідача на підтвердження правомірності коригування митної вартості, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях (частина 2 статті 64 МКУ).

Як встановлено з графи 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів, відповідач, приймаючи оскаржуване рішення вказав, що митну вартість товару визначено згідно статті 64 МК України - резервний метод, митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Відповідно до статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу; ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; мінімальної митної вартості; довільної чи фіктивної вартості.

У разі якщо ця стаття застосовується митним органом, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.

Крім того, що застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина четверта статті 57 МК України).

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що згідно зі статтею 57 МК України принцип послідовності вимагає від відповідача проведення консультацій з декларантом та обміну інформацією при виборі методу визначення митної вартості. Використання другорядних методів допускається лише за умови неможливості застосування основного.

Оскільки висновки відповідача у спірних рішеннях є суперечливими, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що митні декларації № UA408020/2024/51799 від 18.10.2024 року та № UA500500/2024/36181 від 23.10.2024 року, використані відповідачем як джерело інформації для коригування митної вартості товару позивача, а також декларація ТзОВ «Захід-Посуд», містять відмінності щодо умов поставки, ваги товару та способу розмитнення, що виключає можливість визнання цих товарів ідентичними чи аналогічними.

Представником митного органу також не вказано, чи це подані митні декларації фізичною особою за основним методом, чи вже відкоригована митним органом за резервним методом, що також відіграє важливу роль у підставах для застосування цієї МД в даному випадку.

Крім того, відповідач до суду не надав та не довів, що вказані у МД № UA408020/2024/51799 від 18.10.2024 року та у МД № UA500500/2024/36181 від 23.10.2024 року товари є подібним (аналогічним) імпортованому позивачем товару та чи оформлявся за таких ж обставин.

Суд апеляційної інстанції враховує, що в процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.

З огляду на вказані обставини колегія суддів дійшла висновку, що позивач у процесі митного оформлення надав усі необхідні документи, які чітко ідентифікували товар та містили достовірні й об`єктивні дані, що підтверджували заявлену митну вартість за ціною договору. При цьому митний орган не довів наявності обґрунтованого сумніву щодо правильності визначення митної вартості за основним методом, що свідчить про відсутність правових підстав для її коригування відтак про протиправність прийнятого рішення.

Враховуючи вищенаведені норми закону та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції, про те, що відповідачем не доведено обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості товарів, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товарів не встановлено, через що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, та підлягають задоволенню.

Крім цього, згідно із ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року у справі №300/8976/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді В. Я. Качмар
Т. В. Онишкевич