Справа № 520/26907/25
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2026-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 р.Справа № 520/26907/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства "Завод імені В.О.Малишева" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2025, головуючий суддя І інстанції: Кухар М.Д., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі №520/26907/25

за позовом Державного підприємства "Завод імені В.О.Малишева"

до Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

про визнання протиправним та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Завод імені В.О.Малишева" звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просило:

-визнати протиправними та скасувати постанови Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення виконавчого збору від 26.09.2025 ВП №48051155, від 26.09.2025 ВП №43240207, від 26.09.2025 ВП №44022625, від 25.09.2025 ВП №47201865, від 25.09.2025 ВП №45208502, від 17.06.2024 ВП №41621132, від 26.09.2025 ВП №48050957, від 25.09.2025 ВП №44633982, від 25.02.2021 ВП №64603473, від 25.09.2025 ВП №42997033, від 26.09.2025 ВП №51374358, від 26.09.2025 ВП №51371398, від 17.06.2024 ВП №41561474, від 25.09.2025 ВП №48035605, від 25.09.2025 ВП №46989003, від 25.09.2025 ВП №48049110, від 26.09.2025 ВП №48424556, від 26.09.2025 ВП №50736494, від 26.09.2025 ВП №44017208, від 25.09.2025 ВП №45877320, від 25.09.2025 ВП №51484517, від 26.09.2025 ВП №41560761, від 25.09.2025 ВП №44887775, від 25.09.2025 ВП №44017315, від 25.09.2025 ВП №44887955, від 26.09.2025 ВП №54550405, від 26.09.2025 ВП №41615990, від 25.09.2025 ВП №45877194, від 25.09.2025 ВП №44887900, від 25.09.2025 ВП №46451881, від 26.09.2025 ВП №48553323, від 30.09.2025 ВП №45876997.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2025 адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2025 та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вважає висновки суду першої інстанції помилковими, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби. Як вбачається з даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень, відповідачем у період з дати відкриття виконавчих проваджень до дати винесення постанов про закінчення виконавчого провадження не вчинялись виконавчі дії, визначені ст. 10 ЗУ «Про виконавче провадження». Отже, на думку позивача, державний виконавець не вчинив жодних дій з примусового стягнення з боржника коштів, виконавець не мав правових підстав для винесення постанови про стягнення виконавчого збору. Вважає, що у відповідача відсутні законні підстави для стягнення виконавчого збору, який визначений у спірних постановах про стягнення виконавчого збору, а отже, такі постанови є необґрунтованими та підлягають скасуванню.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 308 КАС України та керуючись ст. 229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що до Електронного кабінету в підсистемі Електронний суд ЄСІТС Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» від Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшли постанови про відкриття виконавчого провадження, а саме:

- ВП №79214006 від 29.09.2025 з примусового виконання постанови №48051155 від 26.09.2025 про стягнення з ДП «ЗІМ» на користь Відділу ДВС виконавчого збору у розмірі 38619,16 грн.;

- ВП №79214052 від 29.09.2025 з примусового виконання постанови №43240207 від 26.09.2025 про стягнення з ДП «ЗІМ» на користь Відділу ДВС виконавчого збору у розмірі 119535,08 грн.;

- ВП №79214189 від 29.09.2025 з примусового виконання постанови №44022625 від 26.09.2025 про стягнення з ДП «ЗІМ» на користь Відділу ДВС виконавчого збору у розмірі 99921,95 грн.;

- ВП №79206683 від 30.09.2025 з примусового виконання постанови №47201865 від 25.09.2025 про стягнення з ДП «ЗІМ» на користь Відділу ДВС виконавчого збору у розмірі 37531,42 грн.;

- ВП №79206962 від 29.09.2025 з примусового виконання постанови №45208502 від 25.09.2025 про стягнення з ДП «ЗІМ» на користь Відділу ДВС виконавчого збору у розмірі 38315,25 грн.;

- ВП №79205388 від 30.09.2025 з примусового виконання постанови №41621132 від 17.06.2024 про стягнення з ДП «ЗІМ» на користь Відділу ДВС виконавчого збору у розмірі 172155,52 грн.;

- ВП №79213970 від 29.09.2025 з примусового виконання постанови №48050957 від 26.09.2025 про стягнення з ДП «ЗІМ» на користь Відділу ДВС виконавчого збору у розмірі 38366,15 грн.;

- ВП №79207601 від 29.09.2025 з примусового виконання постанови №44633982 від 25.09.2025 про стягнення з ДП «ЗІМ» на користь Відділу ДВС виконавчого збору у розмірі 118217,71 грн.;

- ВП №79213266 від 29.09.2025 з примусового виконання постанови №64603473 від 25.02.2021 про стягнення з ДП «ЗІМ» на користь Відділу ДВС виконавчого збору у розмірі 553732,05 грн.;

- ВП №79207031 від 29.09.2025 з примусового виконання постанови №42997033 від 25.09.2025 про стягнення з ДП «ЗІМ» на користь Відділу ДВС виконавчого збору у розмірі 99972,65 грн.;

- ВП №79213487 від 29.09.2025 з примусового виконання постанови №51374358 від 26.09.2025 про стягнення з ДП «ЗІМ» на користь Відділу ДВС виконавчого збору у розмірі 103272,88 грн.;

- ВП №79214125 від 29.09.2025 з примусового виконання постанови №51371398 від 26.09.2025 про стягнення з ДП «ЗІМ» на користь Відділу ДВС виконавчого збору у розмірі 74897,73 грн.;

- ВП №79205429 від 30.09.2025 з примусового виконання постанови №41561474 від 17.06.2024 про стягнення з ДП «ЗІМ» на користь Відділу ДВС виконавчого збору у розмірі 73054,62 грн.;

- ВП №79205470 від 30.09.2025 з примусового виконання постанови №48035605 від 25.09.2025 про стягнення з ДП «ЗІМ» на користь Відділу ДВС виконавчого збору у розмірі 118631,27 грн.;

- ВП №79206741 від 30.09.2025 з примусового виконання постанови №46989003 від 25.09.2025 про стягнення з ДП «ЗІМ» на користь Відділу ДВС виконавчого збору у розмірі 74384,68 грн.;

- ВП №79205922 від 30.09.2025 з примусового виконання постанови №48049110 від 25.09.2025 про стягнення з ДП «ЗІМ» на користь Відділу ДВС виконавчого збору у розмірі 69199,07 грн.;

- ВП №79214300 від 30.09.2025 з примусового виконання постанови №48424556 від 26.09.2025 про стягнення з ДП «ЗІМ» на користь Відділу ДВС виконавчого збору у розмірі 37938,37 грн.;

- ВП №79213777 від 29.09.2025 з примусового виконання постанови №50736494 від 26.09.2025 про стягнення з ДП «ЗІМ» на користь Відділу ДВС виконавчого збору у розмірі 109950,51 грн.;

- ВП №79214153 від 29.09.2025 з примусового виконання постанови №44017208 від 26.09.2025 про стягнення з ДП «ЗІМ» на користь Відділу ДВС виконавчого збору у розмірі 117451,87 грн.;

- ВП №79206900 від 29.09.2025 з примусового виконання постанови №45877320 від 25.09.2025 про стягнення з ДП «ЗІМ» на користь Відділу ДВС виконавчого збору у розмірі 36908,02 грн.;

- ВП №79207676 від 29.09.2025 з примусового виконання постанови №51484517 від 25.09.2025 про стягнення з ДП «ЗІМ» на користь Відділу ДВС виконавчого збору у розмірі 101564,55 грн.;

- ВП №79213374 від 29.09.2025 з примусового виконання постанови №41560761 від 26.09.2025 про стягнення з ДП «ЗІМ» на користь Відділу ДВС виконавчого збору у розмірі 78256,18 грн.;

- ВП №79207436 від 29.09.2025 з примусового виконання постанови №44887775 від 25.09.2025 про стягнення з ДП «ЗІМ» на користь Відділу ДВС виконавчого збору у розмірі 113366,20 грн.;

- ВП №79207095 від 29.09.2025 з примусового виконання постанови №44017315 від 25.09.2025 про стягнення з ДП «ЗІМ» на користь Відділу ДВС виконавчого збору у розмірі 112485,52 грн.;

- ВП №79207160 від 29.09.2025 з примусового виконання постанови №44887955 від 25.09.2025 про стягнення з ДП «ЗІМ» на користь Відділу ДВС виконавчого збору у розмірі 37383,62 грн.;

- ВП №79213362 від 29.09.2025 з примусового виконання постанови №54550405 від 26.09.2025 про стягнення з ДП «ЗІМ» на користь Відділу ДВС виконавчого збору у розмірі 509545,71 грн.;

- ВП №79213424 від 29.09.2025 з примусового виконання постанови №41615990 від 26.09.2025 про стягнення з ДП «ЗІМ» на користь Відділу ДВС виконавчого збору у розмірі 164334,02 грн.;

- ВП №79206854 від 30.09.2025 з примусового виконання постанови №45877194 від 25.09.2025 про стягнення з ДП «ЗІМ» на користь Відділу ДВС виконавчого збору у розмірі 36269,63 грн.;

- ВП №79207275 від 29.09.2025 з примусового виконання постанови №44887900 від 25.09.2025 про стягнення з ДП «ЗІМ» на користь Відділу ДВС виконавчого збору у розмірі 44700,76 грн.;

- ВП №79206807 від 30.09.2025 з примусового виконання постанови №46451881 від 25.09.2025 про стягнення з ДП «ЗІМ» на користь Відділу ДВС виконавчого збору у розмірі 90899,80 грн.;

- ВП №79214271 від 29.09.2025 з примусового виконання постанови №48553323 від 26.09.2025 про стягнення з ДП «ЗІМ» на користь Відділу ДВС виконавчого збору у розмірі 38609,77 грн.;

- ВП №79225621 від 06.10.2025 з примусового виконання постанови №45876997 від 30.09.2025 про стягнення з ДП «ЗІМ» на користь Відділу ДВС виконавчого збору у розмірі 38137,18 грн.

Позивач вважає, що вищезазначені постанови винесені на виконання постанов про стягнення з боржника 10 відсотків виконавчого збору, є протиправними та підлягають скасуванню, що стало підставою для звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що стаття 27 Закону N1404-VIII (в редакції Закону N2475- VIII та станом на дату винесення оскаржуваних постанов про стягнення виконавчого збору) передбачала, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовано положеннями Закону № 1404-VIII.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання № 2475-VIII від 03.07.2018 (далі по тексту - Закон № 2475-VIII), який набрав чинності 28.08.2018, були внесені зміни, зокрема, у частині другій статті 27 Закону №1404-VIII слова "фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом" замінено словами "підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів". Також, частину четверту викладено в такій редакції: 4. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів)….

Таким чином, з 28.08.2018 Закон № 1404-VIII зазнав змін та його положення підлягають застосуванню із урахуванням Закону № 2475-VIII.

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

За правилами частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Закону № 1404-VIII (у редакції чинній на час прийняття оскаржуваних постанов) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно з частиною 4 статті 27 Закону № 1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Судовим розглядом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що оскаржувана постанова про стягнення з Боржника виконавчого збору № 48051155 винесена державним виконавцем - 26.09.2025, постанова № 43240207 - 26.09.2025, постанова № 44022625 - 26.09.2025, постанова № 47201865 - 25.09.2025, постанова № 45208502 - 25.09.2025, постанова № 41621132 - 17.09.2024, постанова № 48050957 - 26.09.2025, постанова № 44633982 - 25.09.2025, постанова № 64603473 - 25.02.2021, постанова № 42997033 - 25.09.2025, постанова № 51374358 - 26.09.2025, постанова № 51371398 - 26.09.2025, постанова № 41561474 - 17.06.2021, постанова № 48035605 - 25.09.2025, постанова № 46989003 - 25.09.2025, постанова № 48049110 - 25.09.2025, постанова № 48424556 - 26.09.2025, постанова №50736494 - 26.09.2025, постанова № 44017208 - 26.09.2025, постанова № 45877320 - 25.09.2025, постанова № 51484517 - 25.09.2025, постанова № 41560761 - 26.09.2025, постанова № 4488775 - 25.09.2025, постанова № 44017315 - 25.09.2025, постанова № 44887955 - 25.09.2025, постанова № 54550405 - 26.09.2025, постанова № 41615990 - 26.09.2025, постанова № 45877194 - 25.09.2025, постанова № 44887900 - 25.09.2025, постанова № 46451881 - 25.09.2025, постанова № 48553323 - 26.09.2025, постанова № 45876997 - 30.09.2025.

Суд вказує, що до 05 жовтня 2016 року правовідносини щодо здійснення виконавчих дій регулювались Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV "Про виконавче провадження", а з 05 жовтня 2016 року набув чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ "Про виконавче провадження".

Пунктом 6 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1404- VIII передбачено, що рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 7 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1404-VІІІ виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Зі змісту розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1404-VІІІ слідує, що положення попереднього Закону № 606-ХIV застосовуються не щодо всього виконавчого провадження, а лише щодо тих виконавчих дій, які в межах виконавчого провадження були розпочаті в період дії цього Закону, а тому підлягають і завершенню в порядку Закону606-ХIV. Водночас кожна окрема виконавча дія, яка оформлюється, у тому числі, шляхом винесення відповідної постанови державного виконавця, повинна бути вчинена відповідно до того закону, в період дії якого вона розпочата.

Відтак, з огляду на те, що постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчих провадженнях (як окрема процесуальна дія) винесені державним виконавцем в період дії Закону №1404-VIII, то приймаючи таку постанову, державний виконавець повинен керуватися положеннями Закону № 1404- VIIІ (у редакції, чинній на дату винесення оскаржуваної постанови).

Відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

За визначенням, наведеним у частині першій статті 42 Закону № 1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Згідно з частиною другою статті 42 Закону № 1404-VIII витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

На виконання частини четвертої статті 42 Закону № 1404-VIII на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону № 1404-VIII розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів); 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.

З аналізу вищенаведених норм права можна дійти висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання рішення; про стягнення виконавчого збору державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження, при цьому одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем приймається постанова про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

При цьому стягнення виконавчого збору є дією, яку вчиняє державний виконавець у межах виконавчого провадження, незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Таким чином, стягнення виконавчого збору зумовлюється лише фактом початку примусового виконання (відкриттям виконавчого провадження) та не ставиться у залежність від фактично вчинених дій щодо примусового виконання. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження. Крім того, на момент відкриття виконавчого провадження державний виконавець не зобов`язаний самостійно з`ясовувати будь-яку інформацію щодо виконання судового рішення боржником, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом № 1404-VIII не передбачено.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.10.2021 у справі № 640/31541/20, від 30.06.2021 у справі № 460/2478/19, від 25.05.2023 у справі № 420/1233/19 та від 27.07.2023 у справі № 500/3394/22.

З огляду на приписи частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до висновку щодо застосування норм матеріального права, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду №755/10947/17 від 30.01.2019, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

Колегія суддів враховує, що станом на дату винесення оскаржуваних постанов про стягнення виконавчого збору Закон № 1404-VІІІ діяв у редакції Закону України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII, який набрав чинності з 28 серпня 2018 року (далі - Закон № 2475-VIII).

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Таким чином, Закон № 1404-VIII (у редакції Закону № 2475-VIII) не ставить можливість стягнення виконавчого збору в залежність від фактичного вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду або іншого виконавчого документу.

Окрім того, судовим розглядом встановлено, що підприємство-позивач з грудня 2011 року перебувало в стадії банкрутства на підставі ухвали Господарського суду (№5023/10655/11 від 27.12.2011) відносно Боржника встановлено мораторій на примусове стягнення на підставі виконавчих документів.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.01.2021 по справі №5023/10655/11 задоволено заяву розпорядника майна боржника-юридичної особи про заборону примусового списання коштів з рахунків боржника-юридичної особи. Заборонено, будь-яким особам та контролюючим органам звертати стягнення на кошти, що містяться на банківських рахунках Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева», відкритих у банківських установах.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.01.2021 по справі № 5023/10655/11 заяву Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» про зобов`язання не вчиняти дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» частково задоволено - заборонено відділам державної виконавчої служби у місті Харкові та Харківській області та відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) накладати арешти на майно (кошти) державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» без відповідної на те ухвали господарського суду Харківської області в межах провадження у справі про банкрутство № 5023/10655/11.

Тобто, відносно позивача протягом 14 років діяли різні законодавчо встановлені обмеження щодо примусового стягнення грошових коштів.

Судом встановлено, що за цей час загальна сума заборгованості відносно Боржника постійно збільшувалась та станом на вересень 2025 складала більше 180 мільйонів гривень.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому спірні постанови у виконавчих провадженнях про стягнення виконавчого збору є правомірними та не підлягає скасуванню. Що зумовлює відмову у задоволенні вимог апеляційної скарги.

Стосовно твердження позивача про неотримання процесуальних постанов державного виконавця, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 2 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження", виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, засад гласності та відкритості, а частина перша статті 19 цього ж Закону гарантує сторонам виконавчого провадження права ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, cкарги та докази, які б підтверджували про наявність перешкод у доступі боржника до матеріалів виконавчого провадження, відсутні.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами» від 29 червня 2023 року № 3200-ІХ, передбачає: адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.

Згідно статті 28 ЗУ «Про виконавче провадження» документи виконавчого провадження органам та особам, які мають електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), яка забезпечує обмін документами, надсилаються виключно в електронній формі.

Згідно інформації з Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи у Скаржника ДП «Завод імені В.О. Малишева» наявний електронний кабінет у Системі. Аналіз статей 3, частин першої, другої статті 55, частин першої, другої статті 129-1 Конституції України у їх системному зв`язку, наведених юридичних позицій Конституційного Суду України дає підстави стверджувати, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Суд зауважує, що ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника. Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та дослухався до усіх аргументів сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 270-272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Завод імені В.О.Малишева" залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2025 по справі №520/26907/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Л.В. Любчич О.В. Присяжнюк