Справа № 300/7177/25
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2026-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2026 р. справа № 300/7177/25

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Гомельчука С.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Романків Ігор Михайлович, до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач), в інтересах якого діє представник Романків Ігор Михайлович (представник позивача), звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, щодо відмови, оформлену листом від 11.08.2025 за №13860, у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення, як члену сім`ї безвісти зниклого військовослужбовця - кулеметника 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України солдата ОСОБА_2 , за період із 04.08.2024 по 31.01.2025;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України здійснити нарахування та впплатити ОСОБА_1 , як члену сім`ї безвісти зниклого військовослужбовця - кулеметника 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України солдата ОСОБА_2 , грошове забезпечення за період із 04.08.2024 по 31.01.2025, згідно чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є рідним сином ОСОБА_2 16.03.2022 батько позивача був призваний до Збройних Сил України та проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Відповідно до сповіщення сім`ї зниклого безвісти ІНФОРМАЦІЯ_1 №1/2570 від 09.08.2024 ОСОБА_2 зник безвісти 04.08.2024 під час виконання завдання з відбиття збройної агресії російської федерації у районі населеного пункту Андріївка Бахмутського району Донецької області. 31.07.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 . Проте відповідач листом від 11.08.2025 №13860 відмовив позивачу у нарахуванні та виплаті грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 через відсутність підтвердження, що військовослужбовець являється законним представником позивача. На думку представника вказана відмова є протиправною, оскільки за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Зокрема, грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Представник стверджує, що у позивача, як повнолітнього сина зниклого безвісти військовослужбовця, який проживав разом з ним, наявне право на отримання грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця за період із дня зникнення безвісти такого військовослужбовця, тобто із 04.08.2024, до дня введення в дію змін до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №3995-ІХ від 08.10.2024 01.02.2025.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.10.2025 відкрито провадження в адміністративній справі, за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

29.10.2025 на адресу суду від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник заперечив щодо задоволення позовних вимог. Зазначив, що згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.09.2024 №769, солдата ОСОБА_2 кулеметника 2 стрілецького відділення 3 взводу, зараховано в розпорядження командира частини як безвісно зниклого. На підставі цього статусу та відповідно до Постанови КМУ №884 від 30.11.2016 військова частина неодноразово розглядала питання про можливість виплати грошового забезпечення членам сім`ї зниклого військовослужбовця. Згідно з наказом №341 від 23.04.2025 відмовлено у виплаті повнолітньому сину ОСОБА_1 , оскільки не підтверджено факт перебування на утриманні або статус законного представника. Представниця звертає увагу, що Законом України №3995-ІХ від 08.10.2024 «Про внесення змін до пункту 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» було внесено зміни в п. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», якою скасовано норму про виплату грошового забезпечення членам сімей зниклих військовослужбовців. Відповідно з 01.02.2025 право на таку виплату припинило існування, а військові частини не мають повноважень нараховувати чи виплачувати кошти, не передбачені чинним законодавством. Також представник вважає, що позивач не має права на виплату грошового забезпечення до внесення змін до п. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», адже із відповідною заявою позивач звернувся вже після набрання чинності вказаними змінами.

Також вказано, що відповідно до п. 5 та 7 Постанови КМУ від 30.11.2016 №884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтегрованих у нейтральних державах або зниклих безвісти» право на отримання грошового забезпечення за зниклого безвісти військовослужбовців мають члени сімї, які перебували на його утриманні, або законні представники. Повнолітні діти, які не перебували на утриманні, не входять до кола осіб, яким може бути здійснена така виплата. Вказано, що соціальні гарантії членам сімей військовослужбовців, зниклих безвісти, надаються після підтвердження відповідного статусу. Зазначає, що позивач не надав доказів, що він перебував на утриманні батька або має статус законного представника чи опікуна.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 24.11.2009 (а.с.15).

ОСОБА_2 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджено військовим квитком серії НОМЕР_3 від 10.11.1993 (а.с. 20-23).

Відповідно до сповіщення сім`ї зниклого безвісти ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , 04.08.2024 зник безвісти, під час виконання завдання з відбиття збройної агресії російської федерації у районі населеного пункту Андріївка Бахмутського району Донецької області (а.с.24).

31.07.2025 ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою про нарахування та виплату грошового забезпечення зниклого безвісти батька кулеметника 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України солдата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зник безвісти 04.08.2024 під час виконання завдання з відбиття збройної агресії російської федерації у районі населеного пункту Андріївка Бахмутського району Донецької області (а.с.25).

16.08.2025 Військова частина НОМЕР_1 листом від 16.08.2025 №13860 повідомила, що у звязку із відсутністю підтвердження, що військовослужбовець являється законним представником ОСОБА_1 військова частина НОМЕР_1 здійснити виплату зазначених коштів не може (а.с.26).

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач з метою захисту порушеного права звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України, Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається із Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до частини 6 статті 9 Закону №2011-ХІІ за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців:- дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Законом України "Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №3995-ІХ від 08.10.2024 щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» зазначену правову норму викладено в наступній редакції:

"За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.

Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).

Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.

Грошове забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення таких військовослужбовців встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзацах четвертому - п`ятому цього пункту, належні та не виплачені військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками, а також інтернованим у нейтральних державах або зниклим безвісти, суми грошового забезпечення після оголошення їх судом померлими включаються до складу спадщини.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігаються передбачені законом інші види забезпечення."

Дані зміни до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №3995-ІХ від 08.10.2024 введені в дію 01 лютого 2025 року.

Відповідно до пункту 2 розділу I Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок №260), грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Згідно з пунктом 8 розділу I Порядку №260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).

Грошове забезпечення командиру військової частини виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю.

Пунктом 3 розділу ХХХ Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення військовослужбовцям, зокрема безвісно відсутніми (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.

Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 (далі - Порядок №884).

Цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - військовослужбовці).

Пунктом 3 Порядку № 884 передбачено, що за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 884 (в редакції, чинній на момент зникнення безвісти ОСОБА_2 ) виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються:

копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування);

довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті);

копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності);

копії свідоцтва про народження дітей (у разі наявності);

копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

Відповідно до пункту 6 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється:

особам, визначеним в особистому розпорядженні на випадок полону, відповідно до зазначеного розміру частки у відсотках після здійснення встановлених законом відрахувань. У разі відсутності в особистому розпорядженні на випадок полону стовідсоткового розподілу грошового забезпечення нерозподілена частка грошового забезпечення зберігається за військовослужбовцями;

у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону - рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань) - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовців аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови, що ці права не були поновлені);

у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці третьому цього пункту, - рівними частками, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань), - повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці.

У разі неподання визначеними особами заяв про виплату належне не виплачене грошове забезпечення визначеним особам та військовослужбовцям: виплачується військовослужбовцям з дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах; включається до складу спадщини з дати складення актового запису про смерть.

Аналізуючи вищезазначені норми пункту шостого статті 9 Закону №2011-ХІІ, які були чинні на дату визнання військовослужбовця ОСОБА_2 зниклим безвісти, суд дійшов висновку, що у позивача, як повнолітнього сина зниклого безвісти військовослужбовця, який проживав разом з ним, було наявне право на отримання з 04.08.2024 грошового забезпечення зниклого безвісти батька військовослужбовця.

Водночас, враховуючи зміни до пункту шостого статті 9 Закону №2011-ХІІ, внесені Законом №3995-ІХ від 08.10.2024, за відсутності доказів призначення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 опікуном або піклувальником позивача, суд вважає, що позивач з 01.02.2025 не має права на отримання грошового забезпечення за зниклого безвісти батька військовослужбовця.

Закон України "Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх" №3995-ІХ від 08.10.2024 не визнано неконституційним у встановленому законом порядку, не скасовано, є чинним, а отже, обов`язковим до виконання на всій території України.

Вищезазначений закон було прийнято на виконання Конституції України, Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" і його метою є удосконалення норми та порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих в нейтральних державах або безвісно відсутніх, членам їх сімей, з урахуванням численних запитів від Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, народних депутатів України, командирів військових частин та особисто від членів сімей військовослужбовців.

Проєкт Закону розроблено на виконання доручення Віце-прем`єр міністра України - Міністра з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 13.10.2023 №8785/8/1-23, оскільки норма щодо виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих в нейтральних державах або безвісно відсутніх, членам їх сімей була неефективною, зокрема у визначеному колі членів сімей та чинного порядку черговості отримання ними грошового забезпечення.

Тому правовідносини між позивачем і відповідачем щодо виплати грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця, які виникли до внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Законом № 3996-ІХ, після набрання чинності таких змін, тобто з 01.02.2025, повинні бути приведені у відповідність із новим юридичним регулюванням.

При цьому суд виходить з того, що Законом України «Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» від 08.10.2024 № 3995-IX внесено зміни до пункту шостого статті 9 Закону № 2011-ХІІ. Вказані зміни набули чинності 01.02.2025.

Як слідує з матеріалів справи, позивач 31.07.2025 звернувся із заявою про нарахування та виплату грошового забезпечення зниклого безвісти батька кулеметника 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України солдата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зник безвісти 04.08.2024 під час виконання завдання з відбиття збройної агресії російської федерації у районі населеного пункту Андріївка Бахмутського району Донецької області.

До заяви позивачем було долучено копію паспорта громадянина України, облікову картку платника податків, витяг з Реєстру територіальної громади про зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 24.11.2009, копію паспорта громадянина України та облікової картки платника податків ОСОБА_2 , копію сповіщення сім`ї зниклого безвісти від 09.08.2024 №1/2570, довідку за реквізитами банківського рахунку ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що Військова частина НОМЕР_1 протиправно відмовила позивачу у нарахуванні та виплаті грошового забезпечення, як члену сім`ї зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 за період з 04.08.2024 (дати зникнення безвісти військовослужбовця) по 31.01.2025 (до введення в дію змін до пункту 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №3995-ІХ від 08.10.2024).

Оскільки відповідач протиправно ухилився від виплати грошового забезпечення, передбаченого абз. 1 п. 7 Порядку № 884 та пункт 6 статті 9 Закону № 2011-XII, тому у спірному випадку належним способом захисту порушеного права є саме зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 , як члену сім`ї безвісти зниклого військовослужбовця - кулеметника 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України солдата ОСОБА_2 , грошове забезпечення за період із 04.08.2024 по 31.01.2025, згідно чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Решта доводів сторін, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню повністю.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, до стягнення з Військової частини НОМЕР_1 , за рахунок бюджетних асигнувань, на користь ОСОБА_1 належать судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн, понесення яких підтверджується квитанцією від 11.09.2025, яка міститься серед матеріалів справи.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, щодо відмови, оформлену листом від 11.08.2025 за №13860, у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення, як члену сім`ї безвісти зниклого військовослужбовця - кулеметника 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України солдата ОСОБА_2 , за період із 04.08.2024 по 31.01.2025.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ), як члену сім`ї безвісти зниклого військовослужбовця - кулеметника 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України солдата ОСОБА_2 , грошове забезпечення за період із 04.08.2024 по 31.01.2025, згідно чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) сплачений судовий збір в розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Гомельчук С.В.