Справа № 161/18988/25
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2026-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 рокуЛьвівСправа № 161/18988/25 пров. № А/857/47360/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Гудима Л.Я., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судових засідань Демидюк О.В.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2025 року (головуючий суддя: Філюк Т.М., місце ухвалення м. Луцьк, повне судове рішення складено 17.10.2025) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, поліцейської взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Куран Діани Олександрівни про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі,

встановив:

ОСОБА_1 , 16.09.2025 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову серії БАД № 520065 від 03 вересня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно притягнення ОСОБА_1 закрити.

Обґрунтовує позов тим, що 03 вересня 2025 року щодо ОСОБА_1 винесено постанову серії БАД № 520065, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, які були об`єднані згідно ч. 2 ст. 36 КУпАП України, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 гривень. Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач 03 вересня 2025 року о 13 год 24 хв., в м. Луцьку по вул. Лугова, 2 керував транспортним засобом Renault Clio д.н.з. НОМЕР_1 (ідентифікаційний код т. з. НОМЕР_2 ), не подав відповідний сигнал світловий покажчик повороту відповідного напрямку, а саме перед поворотом, та не мав при собі та не пред?явив чинний поліс обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, чим порушив п.п. 9.2. б та 2.1 г Правил дорожнього руху України. Вважає, що оскаржувана ним постанова не містить жодних доказів вчинення правопорушення, а тому підлягає скасуванню.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2025 року позов задоволено.

Постанову серії БАД № 520065 від 03 вересня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП скасовано.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно притягнення ОСОБА_1 закрито.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодилося Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції та оскаржило в апеляційному порядку. Вважає його необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, посилається на те, що позивач законну вимогу поліцейського по пред`явленню полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не виконав. Крім цього, було встановлено, що позивач? керуючи транспортним засобом Renault Clio д.н.з. НОМЕР_1 (ідентифікаційний код т. з. НОМЕР_2 ), не подав попереджувальний сигнал світловим покажчиком повороту. Вказані обставини підтверджуються відеозаписами з портативного відеореєстратора працівників поліції «export-j54hn», «export-x2rd6» та відеозаписом з камери зовнішнього спостереження, що розташована на вул. Луговій, 2 в. м. Луцьку.

Представник позивача Хомич Д.В., 19.01.2026 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив таку відхилити.

У судовому засіданні, представник позивача Хомич Д.В., в судовому засіданні, яке проведено в режимі відеоконференції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник апелянта у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, його участь в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась. Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності прийнятого відповідачем рішення - постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 520065 та відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, що у відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України є підставою для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 03 вересня 2025 року поліцейським взводу № 2 роти № 1 батальйону управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, рядовою поліції Куран Діаною Олександрівною винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510,00 грн.

Відповідно до цієї постанови ОСОБА_1 , 03 вересня 2025 року о 13 год 24 хв., в м. Луцьку по вул. Лугова, 2 керував транспортним засобом Renault Clio д.н.з. НОМЕР_1 (ідентифікаційний код т. з. НОМЕР_2 ), не подав відповідний сигнал світловий покажчик повороту відповідного напрямку, а саме перед поворотом, та не мав при собі та не пред?явив чинний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, чим порушив п.п. 9.2. б та 2.1 г Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до приписів статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил випуску у плавання малих, спортивних суден і водних мотоциклів, правил судноплавства на морських і внутрішніх водних шляхах, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина четверта статті 116-2, стаття 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша і п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, стаття 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, стаття 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статті 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 9.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР України), водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку:

а) перед початком руху і зупинкою;

б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Пунктом 9.4 ПДР України зазначено, що подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50 100 м у населених пунктах і за 150 200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що саме на суб`єкта владних повноважень, покладено обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що до матеріалів справи додано відеозапис з камери зовнішнього спостереження, який в розумінні ст. 251 КУпАП є належним доказом по цій справі.

Оглянувши вказаний відеозапис, суд апеляційної дійшов висновку про помилкові твердження суду першої інстанції, що такий не містить належного підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення щодо не подання сигналу світлового покажчика повороту відповідного напрямку. Оскільки на цьому відеозаписі чітко видно (00 хв 26 сек), що позивач керуючи транспортним засобом Renault Clio д.н.з. НОМЕР_1 (ідентифікаційний код т. з. НОМЕР_2 ), не увімкнув світловий покажчик повороту здійснюючи маневр ліворуч.

Крім цього, суд апеляційної інстанції зауважує, що при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, працівниками поліції продемонстровано ОСОБА_1 відеозапис з камери зовнішнього спостереження, однак позивач жодним чином не спростував вчинення правопорушення, яке ставилося йому у вину.

Щодо не пред`явлення полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII, водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат «Зелена картка»), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством.

З наведеними вище положеннями Закону України «Про дорожній рух», кореспондується п.п. «ґ» п. 2.1. Правила дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР України), згідно якого, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в Єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або страховий сертифікат «Зелена картка» (на електронному або паперовому носії), виданий іноземним страховиком відповідно до правил міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка».

Частиною 1 ст. 126 КУпАП, передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Таким чином, закон пов`язує відповідальність, яка передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП, за не пред`явлення для перевірки, зокрема, поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

З системного аналізу вищенаведених норм права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що право працівників органів Національної поліції перевіряти чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, кореспондується із обов`язком водія мати при собі такі документи та на вимогу працівника поліції пред`явити його.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач покликається на те, що на час складення оскаржуваної постанови у нього був наявний поліс обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 229847902, строк дії якого закінчується 05 грудня 2025 року, оформлений на транспортний засіб Renault Clo (ідентифікаційний код Т3 VF1BRHDH46227636) на д.н.з. НОМЕР_3 та який був пред`явлений в електронному вигляду поліцейській взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Куран Д.О.

Однак, суд апеляційної інстанції не бере такі покликання до уваги, оскільки такі спростовуються відеозаписами з нагрудних відеокамер працівників поліції «export-j54hn», «export-x2rd6».

Зокрема, на відеозаписі «export-j54hn» на 41 хв 10 с та на 26 хв відеозапису «export-x2rd6» видно, як позивач показує на мобільному телефоні нібито поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Однак, здійснюючи перевірку цього полісу за ідентифікаційним кодом транспортного засобу - VF1BRHDH46227636, сам позивач не заперечив, що пред`явлений поліс виданий на інший транспортний засіб, оскільки ідентифікаційний код не відповідав автомобілю Renault Clio.

Крім цього, під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 наполягав на тому, щоб працівники поліції самостійно здійснили перевірку наявність чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Однак, суд апеляційної інстанції зауважує, що такий обов`язок у працівників поліції, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» та п.п. «ґ» п. 2.1. Правила дорожнього руху України, з`являється лише у випадку пред`явлення водієм страхового поліса на електронному або паперовому носії.

Тобто, не пред`явлення водієм страхового поліса на електронному або паперовому носії, виключає можливість зі сторони працівників поліції здійснення перевірки чинності такого полісу.

Отже, аналіз фактичних обставин справи, установлених під час її розгляду, у їх взаємному зв`язку та сукупності, та мотивів, покладених в основу оскаржуваної постанови, дає підстави для висновку суду апеляційної інстанції про доведеність у спірних правовідносинах належними та допустимими доказами вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, зокрема, порушення користування попереджувальними сигналами при зміні руху та керування транспортним засобом особою, яка не пред`явила поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 122 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що правові підстави для скасування оскаржуваної постанови серії БАД № 520065 від 03 вересня 2025 року відсутні.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції задовольняючи позов, допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та відмови у задоволенні позову.

Згідно приписів ст. 139 КАС України, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 268, 271, 272, 286, 315, 316, 321, 322, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2025 року у справі № 161/18988/25 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді Л. Я. Гудим
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 20.01.26