Справа № 357/851/26
Суддя: Орєхов О. І.
Дата ухвалення: 2026-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
Справа № 357/851/26
Провадження № 2-аз/357/3/26
У Х В А Л А

іменем України

22 січня 2026 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Орєхов О. І. розглянувши в письмовому провадженні заяву представника позивача адвоката Вдовики Олени Миколаївни про забезпечення позову по адміністративній справі № 357/851/26, -

В С Т А Н О В И В:

В січні 2026 року уповноважений адвокат Вдовика Олена Миколаївна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: державний виконавець Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Мочинський Микола Анатолійович про скасування постанови.

Згідно ч. 2 ст. 18 КАС України, дана позовна заява була зареєстрована в Єдиній автоматизованій системі документообігу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2026 головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та отримана для розгляду.

Одночасно з позовною заявою адвокатом Вдовикою Оленою Миколаївною, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , було подано заяву про забезпечення вищевказаного позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 79991868 від 15.01.2026, згідно з яким боржником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що здійснюється державним виконавцем Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Мочинським Миколою Анатолійовичем на підставі постанови № БЦ-4532 від 20.11.2025, до завершення розгляду даної справи судом та набранням рішення законної сили.

В обґрунтування поданої заяви зазначила, що 20.11.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 було винесено постанову № БЦ-4532 за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 25 500,00 грн.

Вказану постанову ОСОБА_1 вважає незаконною, оскільки, по-перше: він не порушував вимоги підпункту 2 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 1487 від 30.12.2022; по-друге: порушено порядок розгляду адміністративних справ, тому вказану постанову необхідно скасувати, а провадження у справі закрити.

Суть адміністративного правопорушення полягало в тому, що 20 листопада 2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 встановлено, що гр. ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку, рекомендованим листом повідомленням про вручення повістки від 08.10. 2025 № 4982839, був оповіщений про виклик його до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 17 жовтня 2025 року для уточнення своїх персональних даних, однак не з`явився у визначену дату та не повідомив про причини неявки.

Своїми діями громадянин ОСОБА_1 порушив вимоги підпункту 2 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 1487 від 30.12.2022, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210 КУпАП, під час дії в України особливого періоду

Однак, позивачу не було відомо про розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, він був відсутній при винесенні оскаржуваної постанови. Про те, що щодо нього винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності позивач дізнався після відкриття державним виконавцем виконавчого провадження № 79991868 від 15.01.2026 та арешту банківських рахунків, а саме 15.01.2026.

Таким чином, на даний час спірна постанова знаходиться в стані примусового виконання у Білоцерківському відділі державної виконавчої служби у Білоцерківському pайоні Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ). Подальше виконання постанови ТЦК у виконавчому провадженні та примусове стягнення подвійного розміру штрафу (51000грн) за оскаржуваною постановою до моменту розгляду справи за позовом ОСОБА_1 по суті може істотно ускладнити поновлення його порушених прав, його ефективний захист та виконання рішення суду. Зокрема, право на ефективний захист у даному аспекті означає наявність в ОСОБА_1 законних підстав очікувати, що постанова суб`єкта владних повноважень не буде виконана до вирішення питання про її законність. Щодо ускладнення поновлення його порушених прав та виконання рішення суду, то стягнення подвійного розміру штрафу за оскаржуваною постановою, а також виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій призведе до тривалої процедури повернення коштів - окремого судового процесу у зв`язку з необхідністю повороту виконання, що створює додатковий фінансовий та адміністративний тягар для позивача,

Крім того, відкриття виконавчого провадження з виконання постанови, яка є предметом оскарження в суді, зумовлює примусове виконання такої постанови та тягне за собою інші наслідки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016.

Вважає, що стягнення штрафу в примусовому порядку на підставі оскаржуваної постанови до прийняття судом рішення може істотно ускладнити поновлення порушених прав позивача у разі задоволення адміністративного позову.

Водночас, у випадку безпідставності позовних вимог позивача, вжиття заходів забезпечення позову не перешкодить стягненню штрафу після набрання рішенням законної сили.

Просила задовольнити заяву про забезпечення позову в повному обсязі.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 20.01.2026 головуючим суддею по справі було визначено суддю Орєхова О.І. та отримана для розгляду.

Суддя, вивчивши заяву з додатками, перевіривши матеріали адміністративної справи № 357/851/26, вважає, що заява представника позивача адвоката Вдовики Олени Миколаївни про забезпечення позову підлягає задоволенню з таких підстав.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог. При цьому заходи забезпечення позову вживаються судом з метою охорони прав та інтересів позивача на час розгляду справи та не можуть вирішувати спірні правовідносини по суті.

Тобто інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів позивача в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову

Частиною 2 цієї статті передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За приписами ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частина 2 ст. 151 КАС України передбачає, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Статтею 154 КАС України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень вбачається, що застосування заходів забезпечення позову можливе лише у випадку існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. При цьому небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача має бути очевидною.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також Постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 06 березня 2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ» розглядаючи клопотання про забезпечення позову, суд (суддя) повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з таким клопотанням, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Розгляд заяви про вжиття заходів забезпечення позову не передбачає надання оцінки правомірності дій, рішень чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а спрямований виключно на забезпечення захисту прав, свобод та інтересів позивача на час розгляду справи. Тобто, виключно за результатами розгляду справи по суті судом надається повна, всебічна та об`єктивна оцінка оскаржуваному рішенню, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

При цьому, відповідно до положень абзацу 1 пункту 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" від 06 березня 2008 року № 2 встановлено, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен, чиї права та свободи, визнанні в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Єфективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права (рішення від 31.07.2003 роки у справі «Дорани проти Ірландії» (Doran v. Ireland),

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд також враховує, що заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з предметом позову.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 11 січня 2022 року у справі № 640/18852/21.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Виходячи із наведеного, у випадку звернення сторони із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою заявою.

Встановлено, що уповноважений адвокат Вдовика Олена Миколаївна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: державний виконавець Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Мочинський Микола Анатолійович про скасування постанови.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, 20.11.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 ухвалено постанову № БЦ-4532 за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, відповідно до якої визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 25 500,00 грн.

Однак, позивачу не було відомо про розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, а тому він був відсутній при винесені оскаржуваної постанови. Про те, що щодо нього винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 дізнався після відкриття 15.01.2026 державним виконавцем Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Мочинським Миколою Анатолійовичем виконавчого провадження № 79991868 та арешту його коштів.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, уповноважений представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Вдовика Олена Миколаївна просить поновити позивачу ОСОБА_1 строк на звернення до суду з адміністративним позовом та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_5 № БЦ 4532 від 20.11.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

З огляду на викладене, між позивачем та відповідачем дійсно існує спір щодо правомірності постанови ІНФОРМАЦІЯ_5 № БЦ-4532 від 20.11.2025.

Разом з тим, з наданих до заяви письмових доказів вбачається, що дійсно 15.01.2026 державним виконавцем Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Мочинським Миколою Анатолійовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 79991868 з примусового виконання постанови № БЦ-4532, винесеної 20.11.2025 ІНФОРМАЦІЯ_3 про стягнення штрафу в розмірі 51 000,00 грн з ОСОБА_1 на користь держави.

Таким чином, постанова начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 № БЦ-4532 від 20.11.2025 знаходиться в стані примусового виконання і державним виконавцем вчиняються і будуть вчинятись дії передбачені Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ спрямовані на виконання оскаржуваної постанови.

Встановлено, що заявлений позивачем вид заходів забезпечення позову передбачений нормами чинного законодавства та є доцільним заходом забезпечення позову в рамках даної адміністративної справи, оскільки стягнення штрафу в примусовому порядку на підставі оскаржуваної постанови до прийняття судом рішення може істотно ускладнити поновлення порушених прав позивача у разі задоволення адміністративного позову.

Водночас, у випадку безпідставності позовних вимог позивача вжиття заходів забезпечення позову не перешкодить стягненню штрафу після набрання рішенням законної сили.

З огляду на викладене, враховуючи збалансованість інтересів заявника, держави та суб`єкта владних повноважень, співмірність негативних наслідків для кожної із сторін спору, оцінюючи обґрунтованість заяви про забезпечення позову, суддя вважає, що представником позивача наведено обставини та надано докази, які свідчать, що виконання рішення у справі у разі задоволення позовних вимог з метою захисту прав, свобод та інтересів позивача буде ускладненим або неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, а також, що для відновлення таких прав і свобод необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а тому заява про забезпечення підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Слід зазначити, що ухвала суду про забезпечення позову згідно з ст. 241 КАС України є видом судового рішення, яке відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. 14 КАС України є обов`язковим для виконання всіма державними органами, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими та їх об`єднаннями на всій території України.

А відтак, вимогу ст. 156 КАС України про те, що ухвала про забезпечення позову виконується в порядку, встановленому для виконання судових рішень, можна цілком обґрунтовано розглядати як загальну вимогу про обов`язковість судових рішень, встановлену ст. 124 Конституції України та ст. 14 КАС України.

Таким чином, ухвала про забезпечення позову є обов`язковою до виконання всіма суб`єктами, кому вона адресована та кого вона стосується і повинна бути виконана цими суб`єктами самостійно, тобто без залучення державної виконавчої служби.

На підставі викладено та керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" від 06.03.2008 року № 2, ст. ст. 50, 153, 154, 243, 248, 294 КАС України, суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Заяву представника позивача адвоката Вдовики Олени Миколаївни про забезпечення позову по адміністративній справі № 357/851/26, - задовольнити.

Вжити заходи по забезпеченню позову, шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 79991868, що відкрито державним виконавцем Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Мочинським Миколою Анатолійовичем на підставі постанови № БЦ-4532, виданої 20.11.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 51 000,00 грн на користь держави.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Ухвала суду про забезпечення позову виконується негайно з дня її постановлення в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Копію ухвали направити учасникам справи та уповноваженим органам для виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання. Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Повний текст ухвали складено 22 січня 2026 року.

Суддя О. І. Орєхов