Справа № 460/14318/24
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2026-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 рокуЛьвівСправа № 460/14318/24 пров. № А/857/8794/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Кухтей Р.В.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області,

на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року (суддя Нор У.М., час ухвалення не вказаний, місце ухвалення м. Рівне, дата складання повного рішення 10.02.2025),

в адміністративній справі № 380/13498/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області,

про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, (далі відповідач), в якому просив: 1) визнати протиправним рішення відповідача №48 від 27.08.2024 про відмову у призначенні позивачу пенсії; 2) зобов`язати відповідача призначити позивачу з 19.08.2024 пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідач подав суду відзив на адміністративний позов, в якому висловив свої заперечення проти його задоволення. Просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 27.08.2024 №48 щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком згідно зі ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 19.08.2024 року пенсію за віком згідно зі ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судовий збір у розмірі 968,96 грн..

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому таке підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що статтею 24 Закону №1058 визначено поняття страхового стажу та порядок його обчислення. Аналіз наданих позивачем документів показав, що страховий стаж становить 16 років 03 місяці 26 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком. В ході розгляду заяви позивача відповідачем до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі з 08.07.1991 по 22.10.1991, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 26.04.1985, оскільки відсутні відомості про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих вихододнів та наявне виправлення в датах прийняття і звільнення з роботи. Таким чином, звертає увагу апелянт на те, що Головним управлінням прийнято рішення № 48 від 27.08.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з недосягненням пенсійного віку (60 років) та відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10.02.2025 та прийняти нове рішення, відмовивши позивачу в задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно задоволити частково.

Суд встановив такі фактичні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою, яка постійно проживала на території зони гарантованого добровільного відселення (3 категорія), що підтверджується відповідним посвідченням (а.с.13).

20.08.2024 позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.32).

За результатами розгляду цієї заяви від 20.08.2024 відповідач прийняв Рішення від 27.08.2024 №48 про відмову у призначенні пенсії, у зв`язку з недосягненням пенсійного віку (60 років) та відсутністю страхового стажу згідно діючого законодавства (а.с.34).

Позивач, не погодившись з вищенаведеним рішенням відповідача, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та рішенню суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду враховує наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені у Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII (далі Закон №796).

Згідно з ст. 9 Закону № 796 (тут і далі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт.

Статтею 55 Закону №796 передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Відповідно до пп.5 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (зі змінами внесеними згідно з Постановою правління Пенсійного фонду України №13-2 від 30.07.2015, далі Порядок №22-1), документом, що засвідчує особливий статус особи, зокрема є посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Отже, у разі звернення особи із заявою про призначення їй пенсії із застосуванням ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" для підтвердження особливого статусу заявника додається посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування.

При цьому, судом вірно враховано, що зменшення пенсійного віку на 6 років відповідно до ст.55 Закону № 796-ХІІ можливе за наявності двох самостійних умов: 1) початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період; 2) проживання щонайменше 3 роки станом на 1 січня 1993 року є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку за 2 роки проживання, роботи.

Водночас, застосування як першої, так і другої умови, можливе у разі постійного проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року щонайменше 3 років.

Так, судом встановлено та не заперечується сторонами по справі те, що позивач є потерпілим від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) та має право на пільги і компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ.

Також, з матеріалів справи, а саме довідкою від 22.07.2021 №5945 виданою головою виконкому Березівської сільської ради Сарненського району Рівненської області підтверджено, що ОСОБА_1 був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 з 26.04.1986 по 15.05.1986 та з 16.09.1988 по 22.07.2021, дана територія відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (а.с.9).

Крім того, згідно витягу з реєстру Березівської територіальної громади №2023/009078426 від 07.11.2023 позивач з 16.09.1988 по даний час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).

Село Глинне Рокитнівського (нині Сарненського) району Рівненської області, згідно з Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106 віднесено до зони гарантованого добровільного відселення (ІІІ категорія) внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено та враховано, що термін проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення за станом з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 року, підтверджений довідкою органу місцевого самоврядування, становить 4 роки 4 місяці 5 днів. Загальний термін проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення становить понад 32 роки.

Згідно з п.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях гарантованого добровільного відселення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Статтею 65 Закону №796-ХІІ визначено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України (ч. 1). Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій (ч.4).

Згідно з абз.5 п.6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 (далі Порядок №551), потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 р. прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, і таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії Б зеленого кольору.

Відповідно до п.2 Порядку №551, посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадян, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих, дружин (чоловіків) померлих громадян з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (потерпілих), смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою або з участю у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, а також опікунам дітей (на час опікунства) померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, і надає право користуватися пільгами та компенсаціями, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон), іншими актами законодавства.

Вищенаведене кореспондується зі змістом частини третьої статті 65 Закону №796-ХІІ, згідно з якою посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Таким чином, Законом №796-ХІІ та Порядком №551 чітко визначено, що саме посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи є єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 31.10.2019 у справі №212/12245/13-а (№К/9901/1087/18).

Враховуючи вищенаведені обставини справи та норми законодавства, суд дійшов вірного висновку про наявність у позивача права користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, в тому числі і на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: - пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено та не спростовано доводами апеляційної скарги те, що позивач у період з 26.04.1986 по 15.05.1986 проживав в зоні гарантованого добровільного відселення. Наведене свідчить про наявність підстав для зарахування початкової величини та зниження пенсійного віку на 3 роки.

Водночас, проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 понад 4 роки та загальний термін проживання у вищезгаданій місцевості понад 32 роки, надає такій особі право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років тобто у 55 роки відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ.

В даному випадку достатність необхідного страхового стажу апелянтом не спростовується.

Отже відповідач, приймаючи оскаржене рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії від 27.08.2024 №48 діяв всупереч вимог вказаних вище норм законів, а тому вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Відтак, cуд приходить до висновку, що позивач має право на призначення з 19.08.2024 пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Водночас, колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції, вирішуючи спірні правовідносини, помилково вийшов за межі позовних вимог та зобов`язав відповідача виплачувати позивачу пенсію за віком.

Так, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 1 статті 2 КАС України).

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із змісту адміністративного позову та матеріалів справи видно, що предметом спору між позивачем і відповідачем у розглядуваних правовідносинах являються питання щодо права ОСОБА_1 на пенсію за віком із зниженням пенсійного віку.

Із врахуванням наведеного і того факту, що призначення пенсії позивачу ще не відбулося, суд першої інстанції передчасно зобов`язав відповідача виплачувати позивачу пенсію за віком.

Таким чином, відповідно до приписів статті 317 КАС України, рішення суду першої інстанції слід змінити, а саме, в абзац третій резолютивної частини цього рішення суду викласти у такій редакції: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 з 19.08.2024 пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У решта частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, як законне і обгрунтоване.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України,

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області задоволити частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року в адміністративній справі №380/13498/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії змінити, а саме, абзац третій резолютивної частини цього рішення суду викласти у такій редакції:

«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 з 19.08.2024 пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У решта частині рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року в адміністративній справі №380/13498/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. В. Кухтей