Справа № 694/9/26
Суддя: Кравченко Т. М.
Дата ухвалення: 2026-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 694/9/26
провадження № 2-а/694/6/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.01.2026 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Кравченко Т.М.,

з участю секретаря судового засідання Литвин Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , поданим в його інтересах адвокатом Савко Віталієм Вікторовичем, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

05.01.2026 по підсистемі «Електронний суд» адвокат Савко Віталій Вікторович звернувся в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення № 423 від 29.12.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення та закінченням на моент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Стягнути з відповідача на користь позивача понесні судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 532,48 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 12500,00 грн.

В обґрунтування позову адвокат Савко В.В. посилається на те, що постановою ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 № № 423 від 29.12.2025 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн. за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за те, що він, не з?явився 27.06.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 по повістці №3876676, для проходження медичного огляду для визначення стану придатності до військової служби, чим порушив обов`язок, визначений підпунктом 1 пункту 1 статті 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року № 3543. В постанові також зазначено, про те, що ОСОБА_3 надіслав заяву про визнання правопорушення та згоден на притягнення до адміністративної відповідальності за його відсутності та сплатити штраф у сумі не менше 50% розміру штрафу за постановою про адміністративне правопорушення. Оскаржувана постанова не містить відомостей, передбачених статтею 283 КУпАП, зокрема інформації про дату розгляду справи, що створює правову невизначеність акта індивідуальної дії. Також незрозумілим є прийняте у справі рішення у вигляді накладення штрафу без попереднього прийняття рішення про визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення, що унеможливлює застосування такого стягнення, оскільки винуватість позивача у встановленому законом порядку визнана не була. Постанова також не містить жодного посилання на докази, на підставі яких можна було б дійти висновку про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. У постанові зазначено лише номер повістки, за якою позивач нібито мав з`явитися, проте не вказано дату її складання, вручення, спосіб такого вручення, а також дату виявлення адміністративного правопорушення. З огляду на наявні відомості з інформаційної системи «Резерв+», позивач дійшов висновку, що такою датою могло бути 18.08.2025 року, коли ТЦК та СП звернулися до органів Національної поліції з метою доставлення позивача для складання протоколу. При цьому в оскаржуваній постанові містяться суперечливі відомості щодо часу, до якого позивач мав з`явитися за

викликом: у тексті постанови зазначено як 10:00 годину, так і 9:00 годину, що свідчить про її внутрішню непослідовність та недотримання вимог закону. Таким чином, наведені обставини у своїй сукупності свідчать про протиправність та незаконність винесеної щодо позивача постанови, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню. Крім того, встановлено, що позивач дізнався про нібито виклик його повісткою на 27.06.2025 року виключно з тексту оскаржуваної постанови від 29.12.2025 року. До цього часу жодних повісток будь-якими засобами зв`язку він не отримував, що могло бути зумовлено, зокрема, нестабільною роботою поштового зв`язку.

Позивач з даною постановою не погоджується, вважає її незаконною та такою, яка підлягає скасуванню оскільки така повістка ніколи не направлялась поштою і не вручалась позивачу, а отже і карати його за те, що він не з`явився за такою повісткою не є можливим. Крім того, з дати виявлення правопорушення 18.08.2025 року до дня винесення постанови минули сплинув строк, передбачений ст. 38 КупАП, що має наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 09.01.2026 року відкрито провадження у справі за адміністративним позовом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Зобов`язано відповідача надати суду оригінали матеріалів справи про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1

13.01.2026 року представник позивача звернувся до суду з клопотання про долучення доказів, які він отримав на адвокатський запит від ІНФОРМАЦІЯ_2 .

19.01.2026 року надійшов відзив, в якому відповідач ІНФОРМАЦІЯ_3 просить відмовити в задовленні позову. Вказує на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 рекомендованим листом через Тальнівську міську раду та засобами поштового зв`язку направив повістку про виклик позивача на 10 год. 27.06.2025 року для проходження медичного огляду. Повістка повернулась до ІНФОРМАЦІЯ_2 з відміткою про те, що одержувач відсутній за вказаною адресою, що вважається наленим повідомленням про виклик. Позивач не прибув за викликом та не повідомив причини неприбуття, а тому ІНФОРМАЦІЯ_3 звернувся до Звенигородського РВП ГУНП з приводу доставки ОСОБА_1 . Позивач звернувся засобами поштового зв`язку із заявою про те, що він не оспорює допущене порушення та згоден на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності. Враховуючи подану заяву ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 було розглянуто справу про адмінсітративне правопорушення, в діяннях ОСОБА_1 виявлено ознаки правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КупАП, а тому постанова № 423 від 29.12.2025 року є законною та обгрунтованою і не підлягає скасуванню.

Із заявами про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викиком сторін учасники справи не звертались, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних в ній матеріалів.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України уразі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно даних додатку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 (Тальне), має звання солдат, потребує проходження базової загальновійськової підготовки, солдат резерву. Вчасно, а саме 21.06.2024 року уточнив свої дані, вказавши адресою свого проживання АДРЕСА_2 (а.с. 11).

14.06.2025 року була сформована повістка № 3876676 про виклик

ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) на 10 годину 27.06.2025 року для проходження медичного огляду.

Вказана повістка була направлена засобами поштового зв`язку до виконавчого комітету Тальнівської міської ради 04.07.2025 року та за інформацією виконавчого комітету Тальнівської міської ради від 08.08.2025 року не була вручена під час оповіщення 09.07.2025 року в зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (листи з рекомендованими повідомленнями повернулись).

18.08.2025 року діловод віддлення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 подав рапорт на ім`я начаотника про те, що військовозобов`язанй ОСОБА_3 , 1973 р.н., не прибув по повістці 27.06.2025 року для уточнення олікових даних.

26.12.2025 року на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшла зава ОСОБА_1 про те, що в його застосунку Резерв+ з`явилось повідомлення про порушення правил військового обліку. Він не оспорює допущене порушення та згоден на притягнення до адміністративної відповідальності і сплату штрафу. При цьому ОСОБА_3 звернув увагу на те, що вичнене ним порушення було виявлене ІНФОРМАЦІЯ_3 18.08.2025 року, а тому строк притягнення до відповідальності, передбачений ст. 38 КупАП слід рахувати з цієї дати. Також просив врахувати, що не мав умислу на порушення правил військового обліку та фактично не оримував повістки. Просив перевірити наявність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до оскаржуваної постанови № 423 від 29.12.2025 року, якою на ОСОБА_1 накладено штраф в сумі 17000 грн., він 27.06.2025 року о 10 год. 00 хвил. не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 по повістці №3876676, для проходження медичного огляду для визначення стану придатності до військової служби, чим порушив обов`язок, визначений підпунктом 1 пункту 1 статті 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року № 3543.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо

доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами статті 279-9 КупАП у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, але не пізніше дня розгляду справи про таке адміністративне правопорушення, особа може звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому вона перебуває на обліку, із заявою, в якій особа зазначає, що не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності. Зазначена заява подається особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, особисто в письмовій формі або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста.

ІНФОРМАЦІЯ_5 протягом трьох днів після отримання такої заяви зобов`язані перевірити викладені у ній фактичні дані про визнання особою правопорушення та надання нею згоди на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності і з дотриманням вимог статей 247, 280, 283 цього Кодексу винести постанову по справі, у тому числі без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Стаття 280 КупАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 1 статті 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частиною третьою статті 210-1 КУпАП України передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, що тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вказана норма є бланкетною, тому для з`ясування суті вчиненого правопорушення необхідно звернутися до інших нормативно-правових актів у сфері оборони, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Постановою № 423 від 29.12.2025 року ОСОБА_3 визнаний винним у тому, що він не з`явився по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим вчинив

правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме порушив підпункт 1 пункту 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», який встановлює, що: «громадяни повинні прибувати за викликом до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, направлення для проходження медичного огляду».

Виходячи зі змісту вказаної норми, ОСОБА_3 у разі отримання повістки, мав з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік, визначення призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Судом встановлено, що повістка про виклик ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 10 годину 27.06.2025 року для проходження медичного огляду направлялась не на адресу його проживання, що була зазначена в Резерв+ при уточненні даних, а до виконавчого комітету Тальнівської міської ради та не була вручена адресату в зв`язку з його відсутністю за вказаною адресою.

В своїй заяві про неоспорювання допущеного порушення ОСОБА_3 вказува на те, що не отримував повістки, а тому не мав умислу на порушення правил військового обліку та просив перевірити наявність в його діях складу адміністративного правопорушення. При цьому відповідач за відсутності доказів того, що позивач був належним чином повідомлений про виклик до РТЦК та не з`явився без поважних причин, виніс постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Суд вважає, що в даному випадку всупереч вимог ст. 280 КупАП відповідач при розгляді справи про адміністративне правопорушення не з`ясував, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Оцінивши надані докази, суд вважає, що ОСОБА_3 не допускав умисного порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме порушення абзацу 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а тому в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 9 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 27.06.2025 року (день вчинення правопорушення), а виявлене вказане правопорушення було 18.08.2025 року (про що свідчить рапорт діловода РТЦК), то на момент розгляду справи відносно нього строк накладення адміністративного стягнення вже минув.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУПаАП, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог та скасування постанови ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_6 від 29.12.2025 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17000 грн. та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Вирішуючи питання судових витрат суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За приписами статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною дев`ятою статті 139 КАС України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Разом з цим, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання

юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд зазначає, що на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано до суду договір про надання правничої допомоги від 29.12.2025 року №2912, обгрунтований розрахунок до вказаного договору від 02.01.2026 року, акт виконаних робіт від 05.01.2026 року.

Виходячи із змісту зазначених документів, адвокатом Савко В. В. надано ОСОБА_1 послуги у вигляді складання та направлення до суду позовної заяви про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Всього за 4 години роботи адвокатом нараховано 12500 грн. При цьому надано скріншот кританції про сплату позивачем ОСОБА_1 адвокату Савко В.В. грошових коштів в сумі 13000 грн.

Виходячи з фактичних обставин, відповідно до яких представник позивача адвокат Савко В.В. складав адміністративний позов, збирав докази, представлені у справі, направляв документи через підсистему Електронний суд, суд виходить з того, що професійна правова допомога у цій справі дійсно надавалася позивачу.

Стосовно розміру заявленої до відшкодування професійної правової допомоги суд виходить з такого.

Згідно постанови Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, у разі недотримання вимог про співмірність суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення розміру витрат на адвоката, що підлягають розподілу між сторонами. Відсутність клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, від іншої сторони виключає можливість суду самостійно (без указаного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, та враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо, а від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною, а не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права.

Виходячи з обставин розгляду цієї справи, її складності та виконаної роботи, критерію необхідності вчинення відповідних дій адвокатом та значимості таких дій у справі, зважаючи на критерій розумності розміру витрат, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем до відшкодування розмір правової допомоги є явно завищеним.

Суд враховує при цьому, що представник позивача оскаржував постанову у справі про адміністративне правопорушення, що не потребувало зібрання великого обсягу доказів на

підтвердження заявлених аргументів та доводів, які переважно стосувалися дотримання відповідачем процедури та порядку розгляду справи про адміністраивне правоорушення.

Основний обсяг доказів у справі був наданий відповідачем у справі.

Враховуючи вказані обставини, суд приходить до переконання, що заявлений розмір витрат у 12 500 грн. не є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а також покладе надмірний матеріальний тягар на відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є суб`єктом владних повноважень, виконує надважливі для держави в умовах воєнного стану повноваження в умовах значного навантаження, та фінансується за рахунок державного бюджету.

Адекватною у даному випадку сумою відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи предмет розгляду у цій справі, обсяг матеріалів та практичний вклад фахівця у галузі права представника сторони, на користь якої ухвалено рішення, суд вважає 5 000 грн., які присуджує до стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 .

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України підлягають відшкодуванню судові витрати зі сплати судового збору, які необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, посадова особа якого виступала відповідачем у справі, на користь позивача в сумі 532,48 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 19, 77, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд,

у х в а л и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_6 № 423 від 29 грудня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 532 (п`ятсот тридцять дві) грн. 48 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНКОПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса: АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Суддя Т.М. Кравченко