Справа № 160/12588/24
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2026-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 січня 2026 року м. Дніпросправа № 160/12588/24 (суддя Кучургіна Н.В., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Шальєвої В.А., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року у справі №160/12588/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 15 травня 2024 року звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач-1), Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач-2), згідно з яким, просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не зарахування до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 15.09.1976 по 01.08.1992 при переведенні на пенсію за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , період роботи з 15.09.1976 по 01.08.1992 та здійснити перерахунок пенсії з дня переведення на пенсію за віком, тобто з 30.10.2023

Позов обґрунтовано тим, що дії відповідача щодо не врахування періодів роботи позивача з 15.09.1976 по 01.08.1992, через наявні, за доводами органів пенсійного фонду, недоліки в записах трудової книжки, при прийнятті рішенням від 03.11.2023 №07 яким ОСОБА_1 переведено на пенсію за віком відповідно до п.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є протиправними.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року, у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволено частково.

Суд, визнав протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів її роботи з 15.09.1976 по 07.09.1981 та з 11.04.1986 по 01.08.1992;

зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) періоди її роботи з 15.09.1976 по 07.09.1981 та з 11.04.1986 по 01.08.1992;

зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094, ) здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), з урахуванням періодів роботи з 15.09.1976 по 07.09.1981 та з 11.04.1986 по 01.08.1992.

Згідно з додатковим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року у справі №160/12588/24.

Суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094, ) здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), з урахуванням періодів роботи з 15.09.1976 по 07.09.1981 та з 11.04.1986 по 01.08.1992, починаючи з 30.10.2023.

Рішення суду мотивовано тим, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області оскаржило його в апеляційному порядку з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає про провадження нової технології екстериторіального призначення пенсії; що показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним; викладає зміст норм законодавства та стверджує, що до загального страхового стажу заявниці не зарахований період роботи з 15.09.1976 по 08.01.1992, у зв`язку з розбіжністю дати наказу про звільнення з датою звільнення більше місяця, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях від 20.06.1974 № 162.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, враховуючи положення частини 1 статті 308 КАС України, щодо перевірки рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, виходить з наступного.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що згідно з наявному в матеріалах справи листа Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 07.05.2024 №0400-010304-8/94400 ОСОБА_1 , відповідно до особистої заяви від 30.10.2023, було переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003.

Заява ОСОБА_1 від 30.10.2023 опрацьовувалась за принципом екстериторіальності спеціалістами Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

До загального страхового стажу заявниці не зарахований період роботи з 15.09.1976 по 08.01.1992, у зв`язку з розбіжністю дати наказу про звільнення з датою звільнення більше місяця, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях від 20.06.1974 № 162.

Законність та обґрунтованість дій відповідача-1 щодо не зарахування до її страхового стажу вказаного періоду її роботи є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (надалі-Закон № 1058), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно зі ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

12.08.1993 Кабінет Міністрів України своєю постановою №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як вбачається з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 07.05.2024 року, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області не зараховано до страхового стажу роботи позивача, період роботи з 15.09.1976 року по 08.01.1992 року через те, що в трудовій книжці позивача наявна розбіжність дати наказу про звільнення з датою звільнення більше місяця, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях від 20.06.1974 №162 (т. 1 а.с.28,29).

Крім того, як правильно з`ясував суд першої інстанції, згідно з наявною в матеріалах справи трудової книжки НОМЕР_2 ОСОБА_1 в ній наявні, такі записи про роботу позивача (мовою трудової книжки):

Днепропетровская фабрика «Индтрикотаж»

1) 15.09.1976 зачислена швеей 4 разряда в ателье № 8 (пр. 691 от 15.09.1976);

2) 18.07.1977 переведена уч. вышивальницы (пр.552/18.07.77);

3) 18.11.1977 присвоен 4 разряд вышивальницы (пр.46 от 17.11.77);

4) 12.07.1988 переведена портной 4 разряда в ателье № 25 (приказ № 478 от 12.07.1988);

Днепропетровская фабрика «Индтрикотаж» переименована в арендное предприятие Днепропетровская фирма «Фит»

5) 01.01.1989 в связи с переходом на новые условия оплаты труда и введении нового ЕТПС присвоить 4 разряд портной (пр. №95 30.12.88);

7) 08.01.1992 уволена по переводу п.5 ст.36 КЗоТ Украины на государственное предприятие бытового обслуживания населения № 9 «Паутинка» (пр. 444 раздел 43 от 31.07.92).

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, з цих записів вбачається, що дійсно запис №7 трудової книжки позивача містить інформацію про те, що ОСОБА_1 була звільнена за переведенням на Державне підприємство побутового обслуговування населення №9 «Паутинка» 08.01.1992, згідно з наказом №444 від 31.07.1992. Поряд з цим, запис трудової книжки №8 свідчить про те, що вже 01.08.1992 (наступного дня після видачі наказу від 31.07.1992 про звільнення її з Орендного підприємства Дніпропетровської фірми «Фит») позивачка була прийнята на роботу до Державного підприємства побутового обслуговування населення №9 «Паутинка» з Фірми «Фит».

Відповідно до пунктів 2.2., 2.3. Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція №162) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні - у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Отже, враховуючи те, що записи трудової книжки позивача є логічним та відповідають послідовності записам трудової книжки, при цьому відповідачем не надано доказів того, що ці записи зроблені за відсутності законних підстав, колегія суддів зробила висновок про те, що такі записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача.

Верховний Суд у постанові від 19.12.2019 у справі №307/541/17 (адміністративне провадження №К/9901/18274/18) зазначив, що підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Крім того, слід зазначити, що суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що відповідно до вимог ч.3 ст.44 Закону №1058, пунктів 3.3 розділу 3, пунктів 4.1., 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1) при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення з відповідними запитами до установ, підприємств, організацій.

Проте, в матеріалах адміністративної справи відсутні докази на підтвердження того, що органами пенсійного фонду вживались відповідні заходи, направлені на всебічний, повний і об`єктивний розгляд всіх поданих позивачем документів.

Зважаючи на вищевикладене суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Щодо доводів відповідача викладених в апеляційній скарзі та які зводяться до незгоди з судовим рішенням слід зазначити, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків правосуддя, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду.

Всі інші аргументи апеляційної скарги не є доречними і важливими аргументами, оскільки не спростовують висновок суду про наявність підстав для часткового задоволення позову.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року у справі №160/12588/24 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 22 січня 2026 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов