Справа № 380/25357/24
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2026-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року

м. Київ

справа №380/25357/24

адміністративне провадження № К/990/29170/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Шарапи В.М.,

суддів - Берназюка Я.О., Єзерова А.А.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФУ у Львівській області) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року у складі судді Грень Н.М. та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 5 червня 2025 року у складі колегії суддів: Гудима Л.Я. (головуючий), суддів: Качмара В.Я., Онишкевича Т.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

1. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, у якій просив:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо відмови йому в призначені пенсії за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-XII) та поверненні документів для призначення пенсії, поданих ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області призначити йому пенсію за вислугу років відповідно до статті 12 Закону № 2262-XII з 20 травня 2024 року - з дати повторного звернення за призначенням такої пенсії, на підставі представлених ІНФОРМАЦІЯ_1 документів.

2. Львівський окружний адміністративний суд рішенням від 19 березня 2025 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 5 червня 2025 року, позов задовольнив.

2.1 Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивач має календарну вислугу років для призначення пенсії, а також в нього наявний відповідний пільговий стаж, відповідно до приписів пункту 2 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня1992 року № 393 (далі - Порядок № 393). Ураховуючи, що позивач проходив службу, яка передбачена Порядком № 393, тому має право на обрахування вислуги років в пільговому розрахунку.

3. Суди попередніх інстанцій встановили:

3.1 ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України та наказом командира військової частини НОМЕР_1 №6 від 13 січня 2021 року виключений зі списків особового складу, як такий, що звільнений з військової служби у запас згідно з наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України №483 від 29 жовтня 2020 року.

3.2 Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №6 від 13 січня 2021 року, вислуга років станом на 13 січня 2021 року становить:

-календарна- 16 років 05 місяців 28 днів;

-пільгова - 16 років 03 місяці 17 днів;

-загальна вислуга років - 32 роки 09 місяців 16 днів.

3.3 З метою призначення та отримання належної пенсії, ОСОБА_1 у травні 2022 року звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про призначення пенсії, складеної у встановленій законодавством формі, та долучив до неї необхідний пакет документів, просив оформити та направити до Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області подання про призначення пенсії.

3.4 Листом від 20 травня 2022 року ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовив у оформленні подання та направленні документів до ГУ ПФУ у Львівській області, обґрунтовуючи це тим, що в матеріалах справи позивача відсутній розрахунок вислуги років.

3.5 ІНФОРМАЦІЯ_3 у відповідь на заяву від 19 травня 2023 року, листом від 2 червня 2023 року надіслав матеріали особової справи ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 для складання ним основного розрахунку вислуги років військовослужбовця на пенсію.

Проте такий розрахунок складено не було, а особова справа позивача повернута до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

3.6 Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2024 року у справі №380/25731/23 апеляційну скаргу позивача задоволено, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 березня 2024 року скасовано. Визнано протиправною бездіяльність та зобов`язано Кадровий центр Сухопутних військ ЗСУ Міністерства оборони України на підставі матеріалів особової справи скласти на ОСОБА_1 попередній розрахунок вислуги років військовослужбовця на пенсію, відповідно до Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2014 року №530 та надіслати попередній розрахунок вислуги років військовослужбовця на пенсію до ІНФОРМАЦІЯ_6 . Визнано протиправною бездіяльність та зобов`язати Фінансове-економічне управління ІНФОРМАЦІЯ_7 на підставі матеріалів особової справи скласти основний розрахунок вислуги років військовослужбовця на пенсію, відповідно до Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчисленням вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2014 року №530 та надіслати такий основний розрахунок вислуги років військовослужбовця на пенсію до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

3.7 У зв`язку із зверненням позивача до суду Фінансово-економічним управлінням складено основний розрахунок вислуги років ОСОБА_1 №101 від 7 лютого 2024 року та направлено до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

3.8 20 травня 2024 року позивач повторно звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 із відповідною заявою про призначення пенсії.

3.9 Листом від 22 травня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_3 направило до ГУ ПФУ у Львівській області подання на призначення пенсії з долученням пакету документів, зокрема і розрахунку за вислугу років.

3.10 6 серпня 2024 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду із запитом, у якому просив повідомити про стан розгляду заяви про призначення пенсії за вислугу років.

3.11 У відповідь на заяву Управління Пенсійного фонду України повідомило, що листом від 16 серпня 2024 року відповідач повернув без виконання надіслані ІНФОРМАЦІЯ_3 документи та не пояснило причини повернення таких документів.

3.12 У той же час, ІНФОРМАЦІЯ_3 надав копію скерованого йому листа Управління Пенсійного фонду України від 16 серпня 2024 року з якого убачається, що підставою для повернення відповідних документів без виконання є те, що відповідно до наказу №6 від 13 січня 2021 року вислуга років позивача становить 16 років 05 місяців та 28 днів, а відтак її недостатньо для призначення пенсії.

3.13 Уважаючи дії ГУ ПФУ у Львівській області протиправними, а свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:

4. Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ГУ ПФУ у Львівській області звернулося із касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

4.1 На обґрунтування касаційної скарги скаржник вказує на те, що суд апеляційної інстанції при постановленні оскаржуваної постанови, не врахував висновки, що викладені у постанові Верховного Суду від 10 грудня 2024 року у справі 520/5695/23.

5. Позивач відзив на касаційну скаргу не подав. Ухвалу про відкриття касаційного провадження, згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, отримав 8 серпня 2025 року.

Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги:

6. Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права дійшов таких висновків.

7. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

8. Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

9. Законом № 2262-XII визначено умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

10. Статтею 1 Закону № 2262-XII встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

11. Згідно пункту «в» статті 1-2 Закону № 2262-XII право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) особи із числа військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, органів державної безпеки і внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, військ цивільної оборони України.

12. Стаття 2 Закону № 2262-XII визначає, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

13. Відповідно до пункту «а» статті 12 Закону № 2262-XII пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах " б" - "д" , "ж" , "з" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

14. Згідно частини четвертої статті 17 Закону № 2262-XII при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

15. Статтею 17-1 Закону № 2262-XII визначено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

16. На виконання зазначених вимог Закону № 2262-XII Кабінет Міністрів України постановою від 17 липня 1992 року № 393 затвердив Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей.

17. На час звільнення позивача зі служби (13 січня 2021 року) діяла редакція пункту 3 Порядку № 393, яка визначала види служби, які зараховуються на пільгових умовах для призначення пенсії за вислугу років.

18. Разом із тим, постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393», яка набрала чинності 19 лютого 2022 року до Порядку № 393 внесено зміни, відповідно до яких Порядок № 393 доповнено пунктом 2-1 такого змісту: «Для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови».

19. Пункт 3 Порядку № 393 (у редакції постанови № 119) визначає, що до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяці у військових частинах і підрозділах внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії з охорони дипломатичних представництв, консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних організацій в Україні, у підрозділах Управління державної охорони, Служби судової охорони, що визначаються в установленому порядку, а також у підрозділах спеціального призначення Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, установ виконання покарань органів внутрішніх справ, воєнізованих формуваннях Державної кримінально-виконавчої служби, у частинах і підрозділах (загонах) спеціального призначення внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії та у підрозділах міліції особливого призначення за Переліком посад і умовами (в порядку), що визначаються керівниками відповідних міністерств і відомств.

20. Пункт 3 Порядку № 393 (у редакції постанови № 119) визначає види служби, які зараховуються на пільгових умовах лише для визначення розміру пенсії за вислугу років, а не для призначення такої пенсії.

21. Отже, правове регулювання щодо права на призначення пенсії за вислугу років зазнало змін і, у зв`язку з такими змінами, як Закон № 2262-XII, так і Порядок № 393 (у редакції постанови № 119) виникнення права на таку пенсію пов`язують з наявністю певної вислуги років в календарному обчисленні, а не пільговому.

22. Розглядаючи питання розбіжностей у застосуванні норм матеріального права, Суд бере до уваги, що різні аспекти дії закону у часі неодноразово досліджувалися Конституційним Судом України.

23. Зокрема, у рішенні від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

24. За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

25. У рішенні Конституційного Суду України від 12 липня 2019 року № 5-р(I)/2019 Конституційний Суд України висловив думку, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).

26. Отже, у разі безпосередньої (прямої) дії закону в часі новий нормативний акт поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності.

27. Якщо під час вирішення суб`єктом владних повноважень певного питання (у цій справі щодо наявності підстав для направлення до пенсійного органу документів для призначення позивачу пенсії за вислугу років), до прийняття остаточного рішення було змінено нормативно-правове регулювання, суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей для прийняття рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками.

28. Такого ж висновку, вирішуючи можливість застосування до спірних правовідносин нормативно-правового акта, який зазнав змін з моменту звернення позивача до суб`єкта владних повноважень, до моменту прийняття останнім рішення за результатами розгляду такого звернення, дійшов Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 31 березня 2021 року ( справа № 803/1541/16).

29. Суд також звертає увагу на те, що у теорії права допускається можливість застосування до триваючих відносин до їх завершення нормативно-правового регулювання, яке діяло на час їх виникнення, за окремим рішенням і розглядається з позицій встановлення спеціального регулювання перехідного періоду - «переживаючої» (ультраактивної) дії нормативно-правових актів. Водночас, таке застосування повинно бути чітко обумовлено при прийнятті відповідних нормативно-правових актів. Відсутність такого застереження не надає суб`єкту владних повноважень права на самовільне застосування нечинних правових норм.

30. Правова визначеність, як елемент верховенства права, не передбачає заборони на зміну нормативно-правового регулювання. Як стверджує єдиний орган конституційної юрисдикції, особи розраховують на стабільність та усталеність юридичного регулювання, тому часті та непередбачувані зміни законодавства перешкоджають ефективній реалізації ними прав і свобод, а також підривають довіру до органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Однак очікування осіб не можуть впливати на внесення змін до законів та інших нормативно-правових актів (абзац 4 пункт 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2018 року № 5-р/2018).

31. Постанову № 119 прийнято Кабінетом Міністрів України на реалізацію своїх повноважень та після прийняття такої постанови і стаття 12 Закону№ 2262-XII, і Порядок № 393 встановлюють однакове правове регулювання спірних відносин в частині розмежування календарної та пільгової вислуги, порядку їх обчислення та застосування.

32. Так, виходячи з положень статті 12 Закону № 2262-XII та пунктів 1 та 2-1 Порядку № 393 календарна вислуга застосовується для призначення пенсії за вислугу років, а пункт 3 Порядку № 393 визначає, що певні періоди підлягають пільговому обчисленню для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови.

33. Тобто постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393» усунуто розбіжності між Законом № 2262-XII та Порядком № 393 щодо врахування пільгової вислуги років для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-XII.

34. З огляду на наведене, Суд уважає правильним підхід, відповідно до якого умовою для призначення пенсії за вислугу років для осіб, які звільнились зі служби до набрання чинності Постанови № 119, але звернулись із заявою про оформлення документів для призначення пенсії відповідно до Закону № 2262-XII після набрання чинності зазначеної постанови, є наявність календарної вислуги років, без можливості обрахунку такої вислуги в пільговому обчисленні.

35. Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Судовою палатою з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 10 грудня 2024 року у справі № 520/5695/23.

36. Визначальним у цій справі є момент, коли позивач почав реалізовувати своє право на призначення пенсії.

37. Враховуючи те, що у ОСОБА_1 звернувся з заявою про оформлення документів для призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону № 2262-XII у травні 2022 року, тобто після набрання чинності Постановою № 119, то суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей для прийняття рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, відтак його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними.

38. Згідно законодавства, чинного на час виникнення спірних відносин у цій справі, необхідною умовою для призначення спірної пенсії є наявність необхідної календарної вислуги років.

39. Судами попередніх інстанцій встановлено, що вислуга років позивача складає: у календарному обчисленні - 16 років 05 місяців 28 днів.

40. Оскільки календарна вислуга років позивача становить менше 25 років, а пільгова вислуга років враховується лише для визначення розміру пенсії, а не для призначення такої, то відповідач правомірно відмовив позивачу у задоволенні його вимог щодо призначення пенсії за вислугу років згідно з пунктом «а» статті 12 Закону № 2262-XII.

41. Частиною першою статті 351 КАС України установлено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

42. Враховуючи те, що суди першої та апеляційної інстанцій повно встановили фактичні обставини справи, але неправильно застосували норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень, колегія суддів вважає, що рішення судів попередніх інстанцій слід скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 5 червня 2025 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.М. Шарапа

Судді: Я.О. Берназюк А.А. Єзеров