Справа № 260/3856/25
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2026-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 січня 2026 рокум. Ужгород№ 260/3856/25

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Микуляк П.П., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Синевирської сільської ради про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Синевирської сільської ради, яким просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Синевирської сільської ради Хустського району Закарпатської області від 03.04.2025 р. № 51 «Про затвердження технічної документації та надання земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_1 »;

- зобов`язати Синевирську сільську раду Хустського району Закарпатської області затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:0103 загальною площею 0,2010 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та передати ОСОБА_1 безоплатно у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером :01:005:0103.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 звернулася до Синевирської сільської ради із заявою № 244, в якій просила затвердити технічну документацію та передати їй у власність земельну ділянку з кадастровим номер :01:005:0103. На вимогу відповідача, до заяви було долучено оригінал технічної документації із землеустрою.

Рішенням Синевирської сільради 35-ої сесії 8-го скликання від 03.04.2025 р. № 51 «Про затвердження технічної документації та надання земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_1 », за результатами розгляду поданої позивачем технічної документації щодо відведення у її власність земельної ділянки з кадастровим номер :01:005:0103, з покликанням на норми п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 20, 118, 121, 123, 124, 134, п. 12 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, було вирішено відтермінувати затвердження даної документації до влаштування під`їзної дороги до дворогосподарства позивача № 274 в с. Синевирська Поляна.

Представник позивача наголошує, що на день звернення до суду із даним позовом Синевирською сільською радою не було вжито жодних заходів з метою влаштування під`їзної дороги до дворогосподарства позивача № НОМЕР_1 в с. Синевирська Поляна. Як наслідок, не було вирішено заяву ОСОБА_1 про затвердження техдокументації та передачі їй у власність земельної ділянки з кадастровим номер :01:005:0103.

З урахуванням вищенаведеного, представник позивача вважає рішення відповідача від 03.04.2025 р. № 51 протиправним та незаконним, а тому просить скасувати.

Синевирською сільською радою ухвалу про відкриття провадження у справі разом з копією адміністративного позову з додатками отримано 21.05.2025 р., що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с.38). Разом з тим, відповідачем не подано відзив на позовну заяву.

Суд констатує, що відповідно до ч. 4 ст. 159 неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Разом з тим, представником відповідача до суду подано заяву, згідно якої просить розглянути дану справу без участі представника сільської ради та справу розглянути на розсуд суду, виходячи з наявних матеріалів.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши всі докази, які мають юридичне значення для вирішення справи і розгляду спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами 1990 року побудови, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав № 347146567 від 19.09.2023 р.

12 лютого 2025 року ОСОБА_1 уклала із інженером-землевпорядником ФОП ОСОБА_2 договір на виконання робіт щодо виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки площею 0,2010 га, призначеної для будівництва і обслуговування Будинку № 274.

На виконання умов договору ФОП ОСОБА_2 було виготовлено та погоджено у встановленому законом порядку технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки площею 0,2010 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Межі земельної ділянки були погоджені із суміжними землевласниками та землекористувачами.

20 лютого 2025 року Відділом № 3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області на підставі виготовленої ФОП ОСОБА_2 техдокументації із землеустрою в Державному земельному кадастрі було зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номер :01:005:0103 площею 0,2010 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

21 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Синевирської сільської ради Хустського району Закарпатської області із заявою № 244, в якій просила затвердити техдокументацію та передати їй у власність земельну ділянку з кадастровим номер :01:005:0103. На вимогу відповідача, до заяви було долучено оригінал технічної документації із землеустрою.

Рішенням Синевирської сільради 35-ої сесії 8-го скликання від 03.04.2025 р. № 51 «Про затвердження технічної документації та надання земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_1 », за результатами розгляду поданої позивачем технічної документації щодо відведення у її власність земельної ділянки з кадастровим номер :01:005:0103, з покликанням на норми п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 20, 118, 121, 123, 124, 134, п. 12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, було вирішено відтермінувати затвердження даної документації до влаштування під`їзної дороги до дворогосподарства Позивачки № 274 в с. Синевирська Поляна.

Позивач не погодившись з рішенням відповідача від 03.04.2025 р. № 51 звернулась з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. «б» ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст. 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель в межах норм, визначених цим Кодексом.

Статтею 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Частинами першою і другою статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність чи надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЗК України громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. До клопотання додається розроблена відповідно до Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення.

У випадку, визначеному ч. 1 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) приймає рішення про її затвердження та передачу земельної ділянки у власність або вмотивоване рішення про відмову (ч. 2 ст. 118 ЗК України).

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (ч. 10 ст. 118 ЗК України).

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду питання вирішується в судовому порядку (ч. 11 ст. 118 ЗК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення.

У випадках та порядку, визначених частинами першою і другою, абзацами першим і другим частини третьої, частиною четвертою, абзацами першим і другим частини п`ятої цієї статті, документи, що підтверджують набуття права власності, права оперативного управління, господарського відання на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду, об`єкт незавершеного будівництва чи частку у праві спільної власності на такий об`єкт), є підставою для державної реєстрації переходу до набувача права власності або права користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт (ч. 7 ст. 120 ЗК України).

Пунктом «г» частини 1 статті 121 ЗК України встановлено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара.

Відповідно до ч. 3 ст. 121 ЗК України, розмір земельної ділянки, що передається безоплатно громадянину у власність у зв`язку з набуттям ним права власності на жилий будинок, не може бути меншим, ніж максимальний розмір земельної ділянки відповідного цільового призначення, встановлений частиною першою цієї статті (крім випадків, якщо розмір земельної ділянки, на якій розташований будинок, є меншим).

За змістом частини 1 статті 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 186 ЗК України технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) затверджується: у разі передачі на підставі такої документації земельної ділянки у власність та користування Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування - рішенням таких органів; в інших випадках - власником (розпорядником) земельної ділянки, а щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, що перебуває у користуванні, - землекористувачем.

Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 186 ЗК України Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування, інші суб`єкти, визначені цією статтею, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання документації із землеустрою безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про її погодження або про відмову в погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно- правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Строк дії таких висновків є необмеженим. Підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Відповідно до пункту 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 р. № 1051, державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.

Частиною першою статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що генеральний план населеного пункту є одночасно видом містобудівної документації на місцевому рівні та документацією із землеустрою і призначений для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Судом встановлено, що рішення Синевирської сільської ради 35-ої сесії 8-го скликання від 03.04.2025 року № 51 не містить підстав для відмови у погодженні та затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:0103.

Так, позивач є власником будинку № 274, який розміщений на земельній ділянці з кадастровим номером :01:005:0103площею 0,2010 га. Технічна документація із землеустрою щодо відновлення меж цієї земельної ділянки була розроблена у відповідності до вимог законодавства та містобудівної документації с. Синевирська Поляна, погоджена у визначений законом спосіб, та розмір цієї ділянки не перевищує норм, визначених ст. 121 ЗК України. Таким чином, відповідачем у оскаржуваному рішенні не зазначено обґрунтованих підстав для відмови у погодженні та затвердженні технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:0103.

Суд звертає увагу, що у фактичному користуванні позивача перебуває земельна ділянка площею 0,2010 га, межі якої відповідають межам земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:0103.

Також, в процесі виготовлення технічної документації із землеустрою та закріплення меж земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:0103 в натурі (на місцевості), суміжні землевласники ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 погодили межі цієї ділянки.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення Синевирської сільської ради від 03 квітня 2025 року № 51, не відповідає вимогам ст. 186 ЗК України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та передати позивачу безоплатно у приватну власність земельну ділянку, суд зазначає наступне.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими необхідно розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Згідно пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

У відповідності до підпунктів 9, 10 пункту «б» частини першої статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження: організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою; здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою.

Статтею 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради.

З огляду на наведені норми та враховуючи те, що відповідач не надав належної оцінки поданій позивачем на затвердження технічній документації із землеустрою та відповідності її положень вимогам законів і прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, при цьому не врахував і не застосував вимог статті 186 Земельного кодексу України, то суд у даному випадку не може перебирати на себе повноваження суб`єкта владних повноважень органу місцевого самоврядування та зобов`язувати останнього затвердити технічну документацію із землеустрою, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, суд, з метою належного захисту прав позивача, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 21.02.2025 р. про затвердження технічної документації із землеустрою та прийняти рішення, з врахуванням висновків суду, наведених у цьому судовому рішенні.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, а тому позов слід задовольнити частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сума судового збору сплачена позивачем при поданні позовної заяви підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст. 5, 9, 19, 77, 78, 243, 246, 262 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Синевирської сільської ради про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Синевирської сільської ради Хустського району Закарпатської області від 03 квітня 2025 року № 51 «Про затвердження технічної документації та надання земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_1 ».

Зобов`язати Синевирську сільську раду Хустського району Закарпатської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 21 лютого 2025 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), та передачі у власність земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:0103, загальною площею 0,2010 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Синевирської сільської ради (код ЄДРПОУ - 04350889) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяП.П.Микуляк