Справа № 300/6963/24
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2026-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 рокуЛьвівСправа № 300/6963/24 пров. № А/857/8742/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Носа С.П.;

суддів: Кухтея Р.В., Шевчук С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року у справі № 300/6963/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,-

суддя у І інстанції Шумей М.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складення повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася у Івано-Франківський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 2), в якому просила визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, а саме рішення про відмову у перерахунку пенсії №372 від 06.08.2024р. протиправним; визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у відмові в прийнятті від позивача довідки про суддівську винагороду за №04-12/49-24 від 26.07.2024 року, для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданої на підставі рішення Івано-Франківського адміністративного суду від 24.06.2024 року по справі 300/3136/24; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийняти довідку про суддівську винагороду за №04-12/49-24 від 26.07.2024 року для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у, відставці,виданої на підставі рішення Івано-Франківського адміністративного суду від 24.06.2024 року по справі 300/3136/24 та здійснити відповідний перерахунок і виплату перерахованого грошового утримання на користь позивача за 2024 рік.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона звернулася 30.07.2024 із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Ця заява розглянута за принципом екстериторіальності Головним управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 06.08.2024 відмовлено в цьому перерахунку пенсії. Позивач вважає протиправним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 72 від 06.08.2024, про відмову у перерахунку довічного грошового утримання ОСОБА_1 .

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій задоволено повністю.

Визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, а саме рішення про відмову у перерахунку пенсії №372 від 06.08.2024р. - протиправним.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у відмові в прийнятті від позивача довідки про суддівську винагороду за №04-12/49-24 від 26.07.2024 року, для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданої на підставі рішення Івано-Франківського адміністративного суду від 24.06.2024 року по справі 300/3136/24.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Івано-Франківського апеляційного суду від 26.07.2024 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та подальшу виплату із врахуванням проведених виплат.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб: з 1 січня - становить 3028 гривень, а працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні. Разом з тим, в довідці Івано-Франківського апеляційного суду № 04-12/49-24 від 26.07.2024 суддівська винагорода для визначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2024 була обчислена із прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3 028,00 грн.

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач 1, який просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в позові відмовити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 06.08.2024 правомірно відмовлено в перерахунку довічного грошового утримання пенсії у зв`язку з відсутністю правових підстав, зокрема, не відбулось зміни грошового утримання суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року позов ОСОБА_1 до Івано-Франківського апеляційного суду, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправними дії Івано-Франківського апеляційного суду щодо відмови у видачі ОСОБА_1 довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи із базового посадового окладу судді апеляційного суду, визначеного із застосуванням статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» з розрахунку прожиткового мінімуму в розмірі 3028 грн. та зобов`язано відповідача видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01 січня 2024 року виходячи -з базового посадового окладу судді апеляційного суду, визначеного на підставі частини другої статті 130 Конституції України, частини третьої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Івано-Франківський апеляційний суд виконав зазначене рішення в повному обсязі та 27 лити 2024 року видав позивачу відповідну довідку.

Позивач 30 липня 2024 року звернулася до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про здійснення перерахунку пенсії у відповідності до зазначеного рішення Івано-Франківського адміністративного суду від 24.06.2024 року, яке вступило в законну сил 24.07.2024 року та подала відповідну довідку апеляційного суду за № 04-12/49-24 від 26.07.2024 року, яку позивачу зразу ж повернули назад.

Відповідач 15.08.2024 року надіслав позивачу рекомендованого листа, однак позивач отримала його у відповідача, як повернутий тільки 11.09.2024 року, що підтверджується відповідним конвертом, із якого вона дізналась про відмову у перерахунку пенсії. Рішення про відмову у перерахунку пенсії за №372 від 06.08.2024р., винесене Головним Управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області, яке додане відповідачем до листа, як правова підстава відмови.

Позивач не погоджуючись з даним рішенням відповідача, звернулася з відповідним адміністративним позовом до суду.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Стаття 130 Конституції України визначає, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначено Законом України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон № 1402-VIII).

Згідно з ч. 1 ст. 135 Закону № 1402-VIII, суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами

Відповідно до ч. 2 ст. 135 Закону № 1402-VIII, суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (ч. 3 ст. 135 Закону № 1402-VIII).

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. Закону № 1402-VIII, до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти:

1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб;

2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб;

3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду (частина 4).

Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу (частина 5).

Суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук із відповідної спеціальності в розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду (ч. 6 ст. 135 Закону № 1402-VIII).

Суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу (ч. 10 ст. 135 Закону № 1402-VIII).

Пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 1 січня 2017 року, встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, крім розрахунку щорічного обсягу фінансування статутної діяльності політичних партій.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Закон № 966-XIV дає визначення прожитковому мінімуму, закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень.

Згідно зі статтею 1 цього Закону прожитковий мінімум вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

Частиною третьою статті 4 Закону № 966-XIV визначено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Статтею 7 Законів України «Про державний бюджет на 2021 рік» від 15.12.2020 № 1082-IX, «Про державний бюджет на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-IX, «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 № 2710-ІХ, «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 № 3460-IX разом із встановленням на 01 січня прожиткового мінімуму для працездатних осіб, введений такий новий вид прожиткового мінімуму, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, розмір якого становить 2102 грн.

Отже, окремими приписами законів України Про Державний бюджет України встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102 гривні саме для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що наведені приписи цих законів є чинними, не визнавалися Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), а тому, застосовуючи їх для визначення посадового окладу позивачки, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області діяло на законних підставах.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що безсумнівно, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, поняття якого наведено у Законі № 966-XIV. Цим Законом закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум. І приписами цього Закону судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.

Водночас, законодавець починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік не встановлював прожитковий мінімум стосовно суддів як соціальної демографічної групи. Окремими приписами цих законів встановлювався на 1 січня відповідного календарного року саме прожитковий мінімум для працездатних осіб для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 гривні.

Отже, цими законами не встановлювалася розрахункова величина, відмінна від тієї, що визначена спеціальним законом для визначення розміру суддівської винагороди, а власне визначалася ця величина встановлювався грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що з метою встановлення чіткого критерію вирішення судами спорів щодо застосування розрахункової величини для визначення посадового окладу суддів починаючи із 2021 року, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2025 року у справі № 240/9028/24 сформувала правовий висновок, про те, що починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік встановлювався на 1 січня відповідного календарного року грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.

Отже, зміни розміру складових суддівської винагороди діючих суддів з 01 січня 2024 року не відбулося, оскільки величина, що використовується для обчислення посадового окладу суддів, залишилась незмінною.

Таким чином, підстави для підвищення суддівської винагороди працюючого судді, а отже, і для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, відсутні.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачу видано довідку Івано-Франківського апеляційного суду від 26.07.2024 № 04-12/49-24 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно якої посадовий оклад розрахований з 3028 грн, тобто з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2024 року, який встановлений абзацом 4 статті 7 Закону № 3460-IX.

Однак, суд апеляційної інстанції зауважує, що довідка про суддівську винагороду не є безумовною підставою для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Зазначений у ній розмір суддівської винагороди може бути врахований лише за умови, що він визначений відповідно до вимог чинного на момент здійснення перерахунку законодавства, у тому числі з урахуванням установленого Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді. Якщо ж сума, зазначена у довідці, не відповідає нормативно визначеним критеріям обчислення суддівської винагороди, вона не може слугувати підставою для перерахунку, а сам факт видачі довідки не створює для органу Пенсійного фонду обов`язку здійснювати перерахунок довічного грошового утримання з урахуванням такого розміру.

Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що правових підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 06.08.2024 № 72 про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та як наслідок про відмову у задоволенні похідної позовної вимоги щодо зобов`язання здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі оновленої довідки, оскільки приписами абзацу 5 статті 7 Закону № 3460-IX встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102 гривні саме для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді.

Аналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2025 року у справі № 520/32171/24.

Приписи ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити. Рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволені позовних вимог.

Керуючись статтями 311, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року у справі №300/6963/24 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук