Справа № 160/8944/25
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2026-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 січня 2026 року м. Дніпросправа № 160/8944/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Малиш Н.І., Кругового О.О.,

за участю секретаря судового засідання Бурової А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 липня 2025 р. (суддя Ільков В.В.) в адміністративній справі №160/8944/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО-ВИРОБНИЧА ФІРМА "КОНСТАНТА-СТРОЙ" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО-ВИРОБНИЧА ФІРМА "КОНСТАНТА-СТРОЙ" звернулось до суду з позовною заявою, в якій просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області від 14.10.2024 №, яким зменшено від`ємне значення з ПДВ на загальну суму 1 721 202,00 грн.

В обґрунтування позовної вимоги вказувалось на відсутність підстав для призначення податкової перевірки, невідповідність висновків акту перевірки принципам обґрунтованості, прийняття спірного ППР за період, що перевищує 1095 днів, неврахування документів на підтвердження реального характеру господарських операцій позивача з контрагентами.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 липня 2025 р., ухваленим за результатом розгляду справи в порядку загального позовного провадження, позовну заяву задоволено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги наведені висновки акту податкової перевірки, зазначено про те, що ТОВ «РЕФ І КО» ТОВ «ГАЛАНТ ТРАНС» є фігурантами в кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань, ТОВ "АГРОМЕХ ГРУПП" ТОВ «ТАЛАНТ ТРАНС» ПП "ВЕБТОРГ ПАРТНЕР внесені до реєстру ризикових підприємств, а надані ТОВ «НВФ «КОНСТАНТА-СТРОЙ» до перевірки документи свідчать про відсутність факту реального вчинення господарської операції за період липень, грудень 2020 року, березень 2021 року по взаємовідносинам ТОВ «РЕФ І КО» (), ТОВ "ГАЛАНТ ТРАНС" (), ТОВ "АГРОМЕХ ГРУПП" (), ТОВ «ЕЛЕМОНТ» (нова назва ТОВ «ДІРТЕНС») (). Досліджені операції спрямовані на документальне оформлення введення в обіг ідентифікованого активу, за відсутності його законного джерела формування,

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване, наполягаючи на помилковості висновків податкової перевірки. Позивач звертає увагу, що апеляційна скарга не містить нових обставин, що не були враховані судом першої інстанції. Доводи скаржника повторюють аргументи, відхилені судом раніше. Скарга не спростовує надані первинні документи, не містить доказів фіктивності або умисного заниження податкових зобов`язань.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги. Представник позивача просив залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 цього ж Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини, які не заперечуються сторонами:

На підставі направлення від 19.08.2024 №6840, виданого ГУ ДПС у Дніпропетровській області та наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 12.08.2021 року №3436-п, виданого на підставі п.191.1 ст.191, пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.1, 78.1.4 п.78.1 ст.78, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України, проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «НАУКОВО-ВИРОБНИЧА ФІРМА «КОНСТАНТА-СТРОЙ» () (далі скорочено ТОВ «НВФ «КОНСТАНТА-СТРОЙ») з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «РЕФІ КО» () за період з 01.07.2020 по 31.07.2020, з ТОВ "НАРДОР" () за період з 01.08.2020 по 31.08.2020, з ТОВ "ГАЛАНТ ТРАНС" () за період з 01.12.2020 по 31.12.2020, з ТОВ "АГРОМЕХ ГРУПП" () за період з 01.03.2021 по 31.03.2021, з ТОВ "ЕЛЕМОНТ" () за період з 01.03.2021 по 31.03.2021 та всіх звітних періодів, в яких було задекларовано податковий кредит по взаємовідносинам з цими контрагентами (т. 1 а.с.116). За результатами перевірки був складений акт від 30.08.2024 №2472/04-36-07-05/35484249, на підставі якого Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 14.10.2024, яким зменшено від`ємне значення з ПДВ на загальну суму 1 721 202,00 грн. (т. 1 а.с.117-151).

Задовольняючи позовну заяву, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність спірного податкового повідомлення-рішення, оскільки позивачем підтверджено реальне здійснення господарських операцій з придбання товару та послуг, їх використання в господарській діяльності.

Суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, які регулюються податковим кодексом України.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно п. 198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи; ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні засоби почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що до податкового кредиту не відносяться суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно п. 200.1. статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4. статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на відповідний рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

У постанові від 18 жовтня 2022 р. у справі №804/6410/14 Верховний Суд дійшов висновку, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування відповідних сум податкових вигод (витрат та податкового кредиту) наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами (п. 41). Роблячи висновки щодо законності чи незаконності формування даних податкового обліку платником податків слід детально досліджувати саму суть господарських операцій та в залежності від суті таких визначати відповідний комплект документів, що повинен був складатися у ході такої господарської діяльності. Первинні документи повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо. При цьому, сама собою наявність, або відсутність окремих документів, а також помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю, мали місце (п.46).

За висновком податкової перевірки позивачем допущено порушення ст.1, п.2 ст.3, п.1 ст.9, Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 р. № 996 (із змінами та доповненнями); п.п.1.1 п.1, п.п.1.2 п.1, п.2.16 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим Наказом Мінфіну України від 24.05.1995р. №88 та зареєстрованим у Мін`юсті України 05.06.1995р. за №168/704; п.п.14.1.181 п.14.1 ст 14, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового Кодексу України від 02.12.10 за № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), внаслідок чого завищено податковий кредит з податку на додану вартість на загальну суму 1 721 202 грн., в т.ч. за липень 2020 року на суму ПДВ 125 833грн., за грудень 2020 року на суму ПДВ 832 800 грн., за березень 2021 року на суму ПДВ 762569 грн., що призвело до завищення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (ряд. 19 Декларації) всього у сумі 1 721 202 грн., та як наслідок встановлено неправомірне завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд. 21 Декларації), а саме: за липень 2020 року на суму ПДВ 125 833 грн., за грудень 2020 року на суму ПДВ 832 800 грн., за березень 2021 року на суму ПДВ 762 569 гривень.

Контролюючий орган наполягає на неможливості підтвердження факту отримання товару (робіт/послуг) від контрагентів позивача, відсутність джерела його законного введення в обіг у попередніх ланках постачання та/або реального задекларованого виробництва (т. 1 а.с.145).

Однак, правовідносини контрагентів із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин. Вказані правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 р. у справі № 826/11879/13-а, від 08 травня 2018 р. у справі № 815/3526/17, від 23 травня 2018 р. у справі №804/2551/13-а.

Також, за висновком Верховного Суду, сформульованого у постанові від 28 травня 2021 р. у справі №804/5965/16, податкова інформація, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача, як доказ нереальності здійснення господарських операцій, є безпідставною, оскільки остання носить виключно інформативний характер, не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального закону. Використання контролюючим органом податкової інформації має бути підтверджена іншими засобами доказування в розумінні приписів Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд першої інстанції дослідив первинні бухгалтерські та інші документи, які підтверджують існування між позивачем з його контрагентами ТОВ «РЕФІ КО» () за період з 01.07.2020 по 31.07.2020, з ТОВ "НАРДОР" () за період з 01.08.2020 по 31.08.2020, з ТОВ "ГАЛАНТ ТРАНС" () за період з 01.12.2020 по 31.12.2020, з ТОВ "АГРОМЕХ ГРУПП" () за період з 01.03.2021 по 31.03.2021, з ТОВ "ЕЛЕМОНТ" () за період з 01.03.2021 по 31.03.2021 господарських правовідносин, та дійшов висновку про їх реальний характер.

Верховний Суд у постанові від 07 грудня 2022 р. у справі № 200/6156/20-а зазначив, що суд не може обмежити право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків органу державної фіскальної служби та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів. Принцип змагальності сторін є одним із найбільш вагомих принципів в адміністративному судочинстві. Зазначений принцип забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Верховний Суд у постановах від 06.02.2018 у справах № 804/4940/14, 816/166/15-а вказував на те, що сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Відповідачем належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку на додану вартість або фіктивності його постачальників не надано та не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем господарських операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо. Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від дотримання його контрагентами податкової дисципліни та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку. Проте, посадовими особами відповідача під час здійснення контрольного заходу таких обставин не встановлено.

Відхиляє колегія суддів і доводи скаржник/відповідача про наявність кримінальних проваджень, фігурантами яких є контрагенти позивача. Відсутність вироку у кримінальних справах, який набув законної сили, унеможливлює врахування наведених скаржником обставин в якості доказу у справі, на що вказував і суд першої інстанції.

Щодо доводів скаржника про віднесення контрагентів позивача до реєстру ризикових.

За даними відповідача ТОВ "ГАЛАНТ ТРАНС" () внесено до реєстру ризикових рішенням №18220 від 04.02.2021, проте як господарські взаємовідносини цього підприємства з позивачем мали місце у грудні 2020 року.

ТОВ АГРОМЕХ ГРУПП" () внесено до реєстру ризикових рішенням №17322 від 06.05.2021, проте як господарські взаємовідносини цього підприємства з позивачем мали місце в березні 2021 року.

Доказів порушення контрагентами позивача податкового законодавства при укладенні договорів із позивачем, як і доказів їх діяльності поза межами правового поля, суду відповідачем не надані. Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції щодо протиправності спірного податкового повідомлення-рішення не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що підстави для скасування оскарженого рішення, які визначені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, - відсутні, тому апеляційна скарга відповідача залишається без задоволення.

Щодо заяви представника позивача про відшкодування за рахунок скаржника/відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із переглядом справи в апеляційному порядку колегія суддів зазначає наступне.

За приписами пункту "в" частини 4 статті 322 Кодексу адміністративного судочинства України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Зважаючи на те, що представником позивача не надано жодних доказів на підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, підстави для задоволення його заяви відсутні.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 липня 2025 р. в адміністративній справі №160/8944/25 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 13 січня 2026 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 20 січня 2026 р.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя Н.І. Малиш

суддя О.О. Круговий