Справа № 160/32934/25
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2026-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
18.11.2025р. позивач звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та просить:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії у розмірі 100 544,25 грн.;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 згідно з Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.09.2023 по 04.07.2024 на суму пенсії у розмірі 100 544,25 гривень.
Також ухвалою суду від 19.11.2025 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, зокрема:
звернення позивача про виплату спірних коштів;
докази сплати спірної заборгованості;
всі наявні докази щодо суті спору.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 16.01.2026 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
Вказує, що на підставі зазначених рішень суду ОСОБА_1 було призначено пенсію починаючи з 01.09.2023 року.
Як наслідок лише 04.07.2025 року йому було здійснено першу виплату пенсії в сумі 4369,06 грн. та виплачено заборгованість, яка утворилась за період з 01.09.2023 року по 01.07.2025 року в сумі 100 544,25 гривень.
Позивач зазначає про те, що заборгованість, яка утворилась виклила внаслідок протиправного рішення Пенсійного фонду України, що було встановлено рішенням суду, а тому має місце порушення строків нарахуваннями та сплати ОСОБА_1 пенсії, внаслідок чого останній має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», а тому 23.07.2025 року ОСОБА_1 звернувся з листом до Пенсійного фонуд України з проханням нарахувати та виплатити йому компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Позивач з таким рішенням відповідача не погоджується та вважає його протиправним та необґрунтованим, тому звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх порушених прав.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
Ухвалою суду від 19.11.2025 року відкрито провадження в цій адміністративній справі, та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, відповідно до ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ухвалою суду від 19.11.2025 року, відповідачу було запропоновано надати відзив на позовну заяву позивача по справі.
Відповідачем отримано вказану вище ухвалу суду, що також підтверджується матеріалами справи.
Згідно із ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно положень ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач є належно повідомленим про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував усі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 01.09.2023 у віці 50 років 1 місяця звернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.
Комісією при ГУ ПФ у в Дніпропетровській області від 20.07.2023 №6 про підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, прийнято Рішення про підтвердження періодів роботи з 05.11.1996 по 30.09.1998, з 01.11.1998 по 30.11.1998, з 01.01.1999 по 31.0.1999, з 01.06.1999 по 14.11.1999, з 20.12.2004 по 05.10.2007, для зарахування до пільгового стажу за Списком №1.
Заява позивача про призначення пенсії, відповідно до принципу екстериторіальності направлена на розгляд до ГУ ПФУ в Тернопільській області.
Рішенням ГУ ПФУ в Тернопільській області від 08.09.2023 №92 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, оскільки відсутній страховий та пільговий стаж.

В рішенні зазначено, що вік заявника 50 років 1 місяць. необхідний страховий стаж 25 років, необхідний пільговий стаж не менше 10 років на зазначених роботах.

Страховий стаж особи становить 21 рік 08 місяців 22 дні. пільговий стаж особи становить 5 років 6 місяців 26 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно вкладиша до трудової книжки НОМЕР_1 заповненого 08.06.1992 року, оскільки вкладиш без трудової книжки не дійсний.

Пільговий стаж зараховано згідно рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 20.07.2023 №6.

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідачів, позивач звернувся за захистом порушеного права до суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.10.2024 року по справі №160/29795/23 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області від 08.09.2023 №92 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.09.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 №213 з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 та з урахуванням висновків суду викладених у даному рішенні.

В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20.05.2025 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року у справі № 160/29795/23 - скасовано частково в частині не задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення в цій частині.

Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, за вислугу років від 20.07.2023 № 6 про результати розгляду заяви ОСОБА_1 про підтвердження періодів роботи, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, в частині не зарахування до пільгового стажу періодів роботи: з 01.10.1998 по 31.10.1998, з 01.12.1998 по 31.12.1998, з 01.04.1999 по 31.05.1999, з 15.11.1999 по 19.12.2004 у Відкритому акціонерному товаристві Регом та зобов`язати зарахувати їх до пільгового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

В решті рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року у справі №160/29795/23 - залишено без змін.

Згідно постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 20.05.2025 року по справі № 160/29795/23 позивачу було призначено пільгову пенсію за Списком №1.

На думку позивача, заборгованість, яка утворилась виклила внаслідок протиправного рішення Пенсійного фонду України, що було встановлено рішенням суду, а тому має місце порушення строків нарахуваннями та сплати ОСОБА_1 пенсії, внаслідок чого останній має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Враховуючи наведене вище, 23.07.2025 року ОСОБА_1 звернувся з листом до Пенсійного фону України з проханням нарахувати та виплатити йому компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Листом №37786-28504/ А-01/8-0400/25 від 21.08.2025 року йому було відмовлено у виплаті компенсації, оскільки відсутні підстави для такої виплати.

Однак, з даним рішенням Відповідача не погоджуюся та вважає його протиправним та необґрунтованим, тому вимушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.

V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Відповідно до частини 2статті 19 Конституції Україниоргани державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Частиною 2 ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено, що нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Відповідно до абз.2 ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

За правилами ст.ст.1-4 Закону України №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі необхідно розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Відтак, законодавець пов`язує виплату компенсації втрати частини доходів з виплатою основної суми доходу.

VІ. ОЦІНКА СУДУ

З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» КМУ прийнято Постанову №159 від 21.02.2001 року, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), положення якого кореспондують з наведеними вище приписами Закону №2050-III, а також конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Виходячи з аналізу приписів Закону №2050-III та Порядку №159 слідує, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Дія вказаних нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

Компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування, тобто, чи самим підприємством, установою чи організацією добровільно або на виконання судового рішення.

Закріплене у ст.3 Закону №2050-ІІІ та п.4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі №200/5213/20 від 8.09.2022 року, у справі №420/7633/20 від 5.07.2022 року, у справі №264/6796/16 від 31.08.2021 року, у справі №200/5213/20-а від 8.06.2022 року.

З огляду на викладене, суд зазначає, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких основних умов: нарахування належних доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); порушення встановлених строків їх виплати; затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що згідно постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 20.05.2025 року по справі №160/29795/23 позивачу було призначено пільгову пенсію за Списком №1.

Встановлено, заборгованість, яка утворилась внаслідок протиправного рішення Пенсійного фонду України, що було встановлено рішенням суду, а тому має місце порушення строків нарахуваннями та сплати ОСОБА_1 пенсії, внаслідок чого останній має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Відтак, суд вважає, що у спірних правовідносинах відповідач допустив протиправні дії, відмовивши у нарахуванні та виплаті позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період затримки виплати пенсії за спірний період, на яку позивач має право.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії та в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати щодо сум, виплачених на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.10.2024 року у справі №160/29795/23 та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 20.05.2025 року у справі №160/29795/23, в частині визначення відповідній/конкретної суми слід відмовити через дискрецію.

VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.

Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.

Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, про таке.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до приписів статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 726,72 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати щодо сум, виплачених на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.10.2024 року у справі №160/29795/23 та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 20.05.2025 року у справі №160/29795/23.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору в сумі 726,72 гривень.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 16.01.2026 року.

Суддя В.В. Ільков