Справа № 300/6987/25
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2026-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 рокуЛьвівСправа № 300/6987/25 пров. № А/857/46565/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2025 року про повернення позовної заяви (постановлену головуючим-суддею Кафарським В.В. в порядку письмового провадження у м. Івано-Франківську) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - ГУ ПФУ, пенсійний орган, відповідач), в якому просила визнати протиправними дії ГУ ПФУ щодо відмови у проведенні перерахунку та індексації пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої зарплати (доходу) в Україні за 2017-2019 роки, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії у розмірі 1,11 (з 01.03.2021), 1,14 (з 01.03.2022), 1,197 (з 01.03.2023), 1,0796 (з 01.03.2024), 1,115 (з 01,03.2025), зобов`язати відповідача провести індексацію та перерахунок пенсії відповідно до ч.2 ст.42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058) шляхом послідовного збільшення показника середньої зарплати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення їй пенсії при її призначенні у розмірі 7 763,17 грн на коефіцієнти збільшення у розмірі : 1,11 з 01.03.2021 відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) №127 від 22.02.2021 Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році, 1,14 з 01.03.2022 відповідно до п.1 постанови КМУ №118 від 16.02.2022 Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році, 1,197 з 01.03.2023 відповідно до п.1 постанови КМУ №168 від 24.02.2023 Про індексацію пенсійних та страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023році, 1,0796 з 01.03.2024 відповідно до п.1 постанови КМУ №185 від 23.02.2024 Про індексацію пенсійних та страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році, 1,115 з 01.03.2025 відповідно до п.1 постанови КМУ №209 Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році та у зв`язку з цим провести перерахунок (індексацію) та виплату недоотриманих сум пенсії, починаючи з 01.03.2021, зобов`язати відповідача встановити загальний розмір пенсії відповідно до нового перерахунку (індексації) станом на 01.03.2025.

Ухвалою суду від 06.10.2025 позовну заяву ОСОБА_3 залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам, встановленим статтею 161 КАС України та надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліку.

На виконання вимог ухвали суду позивачкою подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду. Обґрунтовуючи причини пропуску строку звернення до адміністративного суду позивачка зазначила, що строк звернення з цим позовом (про перерахунок пенсії) не може бути обмежено судом.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.10.2025 визнано неповажними причини пропуску позивачкою строку звернення до суду з позовом до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, а позовну заяву в частині вимог за період з 01.03.2021 по 29.03.2025 повернуто позивачці.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та передати справу на розгляд суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що застосування шестимісячного строку звернення до суду , встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України матиме наслідком неможливості реалізувати її право на перерахунок пенсії, у зв`язку з індексацією.

З урахуванням положень п.3 ст.294, ч.2 ст.312 КАС України, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви в частині позовних вимог за період з 01.03.2021 по 29.03.2025, оскільки позивачкою пропущено строк звернення до суду та не зазначено поважних підстав його пропуску.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи : 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, установлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів із дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно п.9 ч.4 ст.169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених ч.2 ст.123 цього Кодексу.

Частиною другою статті 123 КАС України передбачено, що суд повертає позовну заяву, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними.

Аналіз приведених вище норм вказує на чітку послідовність дій суду під час з`ясування поважності причин пропуску строку звернення до суду до відкриття провадження у справі. При цьому, принциповим моментом в такому порядку є забезпечення можливості позивачу належним чином обґрунтувати причини пропуску строку, передбаченого ст.122 КАС України. Для цього законодавцем передбачено обов`язкове винесення судом ухвали про залишення позову без руху і надання можливості вказати відповідні підстави для поновлення строку.

Як видно з матеріалів справи, суд першої інстанції надав можливість позивачці навести причини пропуску строку, про що винесена ухвала про залишення позовної заяви без руху.

Частиною першою статті 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Колегія суддів зазначає, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 28.03.2018 по справі №809/1087/17, від 22.11.2018 по справі №815/91/18.

Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати можливість звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі, і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Такі висновки сформульовані Верховним Судом по справі №240/12017/19.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається здня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. При цьому поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 по справі №340/1019/19).

Верховний Суд у постанові від 21.02.2024 по справі №240/27663/23 наголосив, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Згідно ч.2 ст.122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У постанові Верховного Суду від 31.03.202 по справі №240/12017/19 Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду дійшла висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у спорах цієї категорії : 1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів; 2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 по справі №510/1286/16-а дійшла висновку, що норми, зокрема, статті 46 Закону №1058 (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії) підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов : 1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом; 2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.

Колегія суддів зазначає, що реалізація позивачкою права на звернення до суду з позовною заявою в межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивачка, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена її власною пасивною поведінкою.

Матеріалами справи підтверджується, що предметом цього спору є незгода позивачки з тим, що їй не проведена індексація пенсії за період з 01.03.2021, 01.03.2022, 01.03.2023, 01.03.2024 та з 01.03.2025 у належному розмірі, у зв`язку з чим вона просила зобов`язати відповідача встановити та виплатити їй відповідну індексацію з 01.03.2021, 01.03.2022, 01.03.2023, 01.03.2024, 01.03.2025 відповідно.

Отже, у справі, яка розглядається, фактичні обставини свідчать про те, що індексація у 2021-2025 роках позивачці фактично не нараховувалася, а тому відсутні підстави для застосування норми щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії.

Зазначений висновок апеляційного суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 30.04.2025 по справі №520/16669/24, від 29.05.2025 по справі №400/6785/24.

При цьому, позивачка у цей проміжок часу не зверталася до відповідача за відповідними роз`ясненнями чи з претензіями стосовно такого розміру виплати.

Тривала невиплата відповідачем пенсійних коштів на користь позивачки не може розцінюватися як триваюче правопорушення, оскільки таким є лише безперервне невиконання норм особою, яка вчинила певні дії чи допустила бездіяльність і не вчиняє подальших дій для його усунення до моменту виявлення такого правопорушення.

Колегія суддів вважає, що не реалізація позивачкою права на своєчасне звернення у суд в даному випадку зумовлена її власною поведінкою та зазначає, що виявлення наміру отримати судовий захист порушеного права не надає права позивачу на пропуск строку звернення до адміністративного суду та не збільшує обсяг його процесуальних прав, встановлених законом.

Відтак, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Зазначені позивачкою в апеляційній скарзі обставини, крім описаних вище обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

За таких обставин та враховуючи наведені вище правові норми в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про повернення позовної заяви в частині позовних вимог, починаючи з 01.03.2021 по 29.03.2025, оскільки така подана з пропуском строку, встановленого ч.2 ст.122 КАС України.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що судом першої інстанції було надано можливість та час для подання заяви про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням причин пропуску строку та наданням доказів на підтвердження цих обставин.

Керуючись ст.ст.308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2025 року про повернення позовної заяви в частині позовних вимог по справі №300/6987/25 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук