Справа № 320/10328/24
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2026-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Сорочка Є.О., Коротких А.Ю.

за участю секретаря Грисюк Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Головного управління ДПС у м. Києві та Товариства з обмеженою відповідальністю "Схід Газпостач" на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Схід Газпостач" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Схід Газпостач" звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві про скасування податкових повідомлень-рішень від 02.02.2024 № 5, від 02.02.2024 № 5, від 05.02.2024 № 1, від 05.02.2024 №1, від 05.02.2024 № 3.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві № 5 від 02.02.2024, № 5 від 02.02.2024, № 3 від 05.02.2024. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням в частині відмовлених позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції у вказаній частині позовних вимог та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Головним управлінням ДПС у м. Києві також подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, в якій просить скасувати вказане рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як убачається з матеріалів справи, ГУ ДПС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Схід Газпостач" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2017 по 30.09.2023, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період від 31.05.2016 по 30.09.2023 та іншого законодавства за відповідний період до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки.

Результати перевірки оформлені Актом перевірки № 2020/Ж5/26-15-07-01-01/40522909 від 15.01.2024, у висновках якого зазначено, що позивачем порушено:

- п.44.1 ст. 44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 666 900 грн та завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток за три квартали 2023 року на 2 090 761 грн;

- п. 201.1, п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України, а саме: податкові накладні зареєстровані з порушенням граничних термінів в Єдиному реєстрі податкових накладних;

пп.168.1.1 п.168.1 ст.168, пп. "а" п.176.2 ст.176, з урахуванням пп.164.2.4, пп "е" пп.164.2.17, пп.164.2.20, п.164.2, п.164.5 ст.164, п.167.1 ст.167, пп. "а" п.171.2 ст. 171, п.173.1 ст. 173 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено зобов`язання по сплаті до бюджету податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 294 177,98 грн;

-пп.168.1.1 п.168.1 ст.168, пп. "а" п.176.2 ст.176, з урахуванням пп.164.2.4, пп "е" пп.164.2.17 п.164.2, п.164.5 ст.164, п.167.1 ст.167, пп. "а" п.171.2 ст. 171, п.173.1 ст. 173 пп.1.1, пп.1.2, пп.1.3, пп.1.4, пп.1.5, пп.1.6 пп. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, в результаті чого занижено зобов`язання по сплаті до бюджету військового збору на загальну суму 31528,75 грн;

-частини 3 статті 13 Закону № 2473-VIII в частині ненадходження товару на суму 199 500,00 дол. США (еквів. 7 295 435,70 грн) за імпортним контрактом № 001 від 06.06.2022 з компанією "ОРСО OUR FUELS AND TRADING SRL" (Румунія).

На підставі висновків Акту перевірки ГУ ДПС у м. Києві винесено податкові повідомлення- рішення:

-№ 5 від 02.02.2024, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 354 722,48 грн, з яких за податковим зобов`язанням - 294 177,98 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 60 544,50 грн;

-№ 5 від 02.02.2024, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору за податковим зобов`язанням 31528,75 грн;

-№ 1 від 05.02.2024, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 833 625,00 грн, з яких за податковим зобов`язанням - 666 900 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 166 725,00 грн;

-№ 1 від 05.02.2024, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток на 2 090 761 грн;

-№ 3 від 05.02.2024, яким нараховано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, невиконання зобов`язань та штрафні санкції за порушення валютного законодавства у сумі 328 294,61 грн.

Позивач, не погоджуючись з податковими повідомленнями - рішеннями звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо висновку контролюючого органу про заниження позивачем податку на прибуток на загальну суму 666 900 грн та завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток за три квартали 2023 року на 2 090 761 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (з наступними змінами та доповненнями в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, далі - ПК України).

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За правилами п. 44.2 ст. 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

За змістом ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 199 року №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які у розумінні абзацу одинадцятого статті 1 цього Закону є документами, які містять відомості про господарську операцію та відповідно до частини другої статті 9 цього ж Закону повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської діяльності і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідних товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 133 ПК України платниками податку на прибуток є суб`єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами, крім юридичних осіб, визначених пунктами 133.4 та 133.5 цієї статті.

Підпунктом 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (ст. 135 ПК України).

Так, податкова звітність формується на підставі первинних бухгалтерських документів, які, крім іншого, мають бути складені за фактично вчиненою операцією, повинні мати всі обов`язкові реквізити, зокрема, містити відомості про господарську операцію, про зміст та обсяг операцій, та бути підписані уповноваженими особами, що у сукупності надає первинному документу юридичної значимості для цілей відображення фактично вчинених операцій у бухгалтерському та податковому обліку.

Водночас, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкових вигод виникають за наявності сукупності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов`язують можливість формування спірних сум податкових вигод та які є передумовою їх формування.

Зокрема, такі правові наслідки наступають у разі: (1) фактичного (реального) здійснення господарських операцій, які є об`єктом оподаткування; (2) документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру/виду певних операцій); (3) придбання товарів/робіт/послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності; (4) наявності ділової мети, розумних економічних причин (причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності - пп. 14.1.231 ПК України.

При цьому, суть останнього, слід розуміти так, що діяльність платника податків не ставиться під сумнів, якщо у неї є розумна ділова мета.

Податкова економія при цьому діловою метою не визнається.

В іншому випадку податкові наслідки переосмислюються у відповідності з економічною суттю операцій.

Недоведеність наявності зазначених чинників, з якими наведені вище норми законодавства пов`язують можливість формування платником податків податкових вигод, зокрема, недоведеність фактичного здійснення певних операцій (нездійснення операцій), позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкових вигод, а покупця - права на формування цих податкових вигод, навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних по суті та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/робіт/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників певних операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкових вигод. Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV (далі - Закон №996-ХІV).

Відповідно до статті 1 цього Закону №996-ХІV (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону №996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною другою зазначеної статті передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Так, у період, який охоплювався перевіркою, ТОВ "Схід Газпостач" здійснювало фінансово-господарські взаємовідносини з ТОВ "Локстер" () згідно з договором про надання правової допомоги та абонентського обслуговування №0106 від 01.06.2022.

Відповідно до умов Договору виконавець зобов`язується надавати правову допомогу та послуги абонентського обслуговування замовнику на умовах, в строки та в об`ємі, передбаченими за цим Договором. Замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги. Для виконання цього договору процесуальних обмежень немає.

Позивачем долучено до матеріалів справи акти та звіти.

Контролюючий орган не заперечує надання вказаних документів до перевірки, проте зазначає, що надані до перевірки акти є узагальнюючими документами, які не розкривають змісту та обсягу наданих послуг, не дають змогу ідентифікувати, які саме послуги надавались, та перевірити правильність формування ціни за послуги. Крім того до перевірки не надано документального підтвердження обґрунтування економічної та ділової доцільності придбання таких послуг, обґрунтування їх вартості, як не надано і підтвердження використання отриманих послуг у безпосередній господарській діяльності.

В матеріалах справи наявні наступні Акти та Звіти:

-від 30.06.2022 (консультаційні послуги, підготовка документів та участь у переговорах з контрагентами);

-від 31.07.2022 (опрацювання вхідної кореспонденції, консультації, складання договорів, правовий аналіз договорів, виїзд до контрагентів та узгодження договору);

- від 31.08.2022 (опрацювання вхідної кореспонденції, консультації, складання договорів, правовий аналіз договорів, виїзд до контрагентів та узгодження договору);

- від 31.09.2022 (опрацювання вхідної кореспонденції, консультації, складання договорів, правовий аналіз договорів, виїзд до контрагентів та узгодження договору);

- від 31.10.2022 (опрацювання вхідної кореспонденції, консультації, складання договорів, правовий аналіз договорів, виїзд до контрагентів та узгодження договору, опрацювання контрактів ЗЕД);

- від 31.11.2022 (оформлення кадрової документації, усні консультації, виїзд до контрагентів, контракти ЗЕД, складання та правовий аналіз договорів);

- від 31.12.2022 (консультації, складання договорів, правовий аналіз договорів, виїзд до контрагентів та узгодження договору, опрацювання контрактів ЗЕД).

В підтвердження оплати за вказані послуги да матеріалів справи долучено копії платіжних доручень від 22.02.2023 №131 в сумі 10 000,00 грн, від 09.03.2023 №168 в сумі 100 000,00 грн, від 05.04.2023 №256 в сумі 125 000,00 грн, від 04.05.2023 №338 в сумі 60 000,00 грн, від 10.05.2023 №348 в сумі 60 000,00 грн, від 26.05.2023 №397 в сумі 200 000,00 грн, від 05.06.2023 №453 в сумі 200 000,00 грн, від 27.06.2023 №559 в сумі 50 000,00 грн, від 28.06.2023 №564 в сумі 40 000,00 грн, від 10.07.2023 №618 в сумі 70 000,00 грн, від 12.07.2023 №623 в сумі 65 000,00 грн.

Дослідивши детально зміст договору (т.1 а.с. 124) колегія суддів встановила, що такий не визначає вартості робіт (наданих послуг), їх калькуляцію, порядок прийняття робіт (наданих послуг), зміст актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), обсяг їх деталізації.

В Актах приймання-передачі наданих послуг (т.1 а.с.126-132) вказано перелік наданих послуг замовнику та розмір винагороди у гривнях без детального погодинного розрахунку вказаної винагороди, відсутній обсяг проведених виконавцем робіт, кількість витраченого часу.

У звітах (т.1 а.с 151-163) вказано, що виконавцем надані такі послуги, як: усні консультації, складання договорів, правовий аналіз наданих договорів контрагентів, виїзди з метою контролю погрузки/нагрузки вантажу, опрацювання документів тощо.

При цьому у звітах не розшифровано з ким конкретно було укладено договори, кому надавались усні консультації, не надано складені комерційні пропозиції, складені посадові інструкції працівників, кадрову документацію.

Позивачем не надано до суду пояснень та підтверджень щодо залучених до виконання робіт, зазначених у звітах, конкретних осіб, які зокрема здійснювали виїзди з метою контролю погрузки/вигрузки вантажу, виїзди до контрагентів з метою ведення перемовин та узгодження основних договірних умов щодо співпраці; конкретних осіб, які щомісяця здійснювали правовий аналіз наданих договорів контрагентів, не надано саме договорів та не зазначено контрагентів щодо яких був здійснений правовий аналіз.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що з поданих первинних документів не можливо встановити які саме консультації надавалися ТОВ "Локстер", яким чином передавалися документи на підготовку і поверталися з неї, в яких саме переговорах приймали участь представники ТОВ "Локстер".

Крім того позивачем не вказано, яким чином отримані послуги стосуються його господарської діяльності та не надано доказів, які підтверджували б реальність здійснених операцій та факт використання отриманих послуг у власній господарській діяльності.

Натомість згідно проведеного в ході перевірки контролюючим органом аналізу господарської діяльності ТОВ "Локстер" встановлено, що у останнього відсутній КВЕД, відповідно до якого надавалися послуги позивачу, відсутня податкова звітність та сплата податків.

Також у період, який охоплювався перевіркою, ТОВ "Схід Газпостач" було укладено договір надання консультативних послуг № 04.07-2022 від 04.07.2022 з ФОП ОСОБА_1 .

Згідно умов вказаного договору замовник на умовах цього Договору залучає виконавця до власних проектів, пов`язаних з його господарською діяльністю, а виконавець бере на себе зобов`язання надавати консультації з питань чинного законодавства, комерційної діяльності, внутрішнього аудиту, оцінки ризиків системи контролю, бухгалтерського обліку.

На виконання умов договору складено акти приймання - передачі послуг та звіти до них: від 31.07.2022 на суму 250 000,00 грн; від 31.08.2022 на суму 250 000,00 грн; від 30.09.2022 на суму 250 000,00 грн; від 31.10.2022 на суму 250 000,00 грн; від 30.11.2022 на суму 250 000,00 грн; від 31.12.2022 на суму 150 000, 00 грн; від 31.01.2023 на суму 250 000,00 грн; від 28.02.2023 на суму 250 000,00 грн; від 31.03.2023 на суму 250 000,00 грн; від 30.04.2023 на суму 200 000,00 грн; від 31.05.2023 на суму 200 000, 00 грн; від 30.06.2023 на суму 200 000,00 грн.

В підтвердження оплати за вказані послуги надано копії платіжних доручень від 29.11.2022 №206, від 13.12.2022 №106, від 04.01.2023 №191, від 01.02.2023 №67, від 01.02.2023 №68, від 06.22.2023 №264, від 08.02.2023 №100, від 10.02.2023 №103, від 10.02.2023 №272, від 10.02.2023 №273, від 14.02.2023 №275, від 17.02.2023 № 119, від 10.03.2023 №171, від 10.03.2023 №173, від 10.03.2023 №174, від 13.03.2023 №190, від 14.03.2023 №197, від 04.04.2023 №251, від 07.04.2023 №267, від 28.04.2023 №316, від 03.05.2023 №333, від 03.05.2023 №332, від 10.05.2023 №350, від 10.05.2023 №349, від 12.05.2023 №360, від 15.05.2023 №367, від 17.05.2023 №373, від 19.05.2023 №378, від 05.06.2023 №450, від 05.06.2023 №451, від 26.06.2023 №550, від 11.07.2023 №619, від 18.07.2023 №633, від 19.07.2023 №643, від 20.07.2023 №653, від 20.07.2023 №652, від 24.07.2023 №657, від 26.07.2023 №662, від 01.08.2023 №697, від 08.08.2023 №723, від 08.08.2023 №720, від 17.08.2023 №746, від 17.08.2023 №743, від 17.08.2023 №747, від 27.09.2023 №878, від 27.09.2023 №877.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами укладено Додаток 1 до вказаного договору про те, що: "Розмір щомісячного платежу становить 250 000,00 (Двісті п`ятдесят тисяч гривень, 00 копійок) згідно переліку послуг:

1. Забезпечення перевірки стану бухгалтерського обліку на підприємстві;

2. Надання рекомендацій щодо здійснення організації бухгалтерського обліку господарсько-фінансової діяльності підприємства і контролю над економічним використанням матеріальних, трудових і фінансових ресурсів підприємства;

3. Надання консультацій щодо забезпечення організації обліку і звітності на підприємстві;

4. Забезпечення контролю над законністю, своєчасністю і правильністю оформлення документів;

5. Аналіз складових собівартості товарів (робіт, послуг);

6. Забезпечення правильного нарахування і перерахування податків і зборів (податкових платежів), внесків на соціальне страхування, засобів на фінансування заробітної плати працівників і інших виплат і платежів;

7 Здійснення контролю за дотриманням порядку оформлення первинних бухгалтерських документів, розрахунків і платіжних зобов`язань;

8. Контроль за своєчасністю складання бухгалтерської і податкової звітності на підставі даних первинних документів і бухгалтерських записів, представлення їх у відповідні органи;

9. Надання консультацій щодо чинного податкового, фінансового і іншого законодавства;

10. Надання практичних рекомендацій щодо укладання договорів пов`язаних з господарською діяльністю підприємства (вичитка, аналіз, надання шаблону).".

Разом з тим, долучені до матеріалів справи акти приймання-передачі послуг ( т.1 а.с.168-181) та звіти (т.1 а.с. 152-163) виконання (щодо наданих послуг не містять достатньої інформації для розкриття змісту господарських операцій, не можливо з`ясувати з якою метою отримані вказані послуги, у який період та вказані види послуг не дають можливості установити, зокрема, яким чином здійснювався розрахунок (формування) вартості наданих послуг.

Слід зазначити, що у звітах зазначено про перелік документів, які опрацьовано, їх кількість, проте з наведеного переліку документів не можливо встановити яких правовідносин стосуються ці документи. Кожен звіт містить майже одну і ту ж інформацію, змінюється лише кількість вказаних документів.

До матеріалів справи не долучено складені виконавцем банківські виписки, ТТН, видаткові, акцизні та податкові накладні, відомості нарахування та виплати ЗП, авансові звіти тощо.

Колегія суддів зазначає, щодо до матеріалів справи не було наданого жодного документу в підтвердження рівня освіти, кваліфікації, професіональних знань, чисельності та фахової належності ФОП ОСОБА_1 або її працівників, неможливо встановити та підтвердити відповідність наявних трудових ресурсів виконанню оформлених господарських операцій.

Під час перевірки було встановлено, що згідно штатного розпису у ТОВ "Схід Газпостач" в період здійснення діяльності з ФОП ОСОБА_1 в штаті були наявні співробітники, до функціональних обов`язків яких входить виконання робіт, які зокрема зазначені в актах виконаних робіт, а саме бухгалтери, директор, економіст з фінансової роботи та ін.

Вказані обставини на переконання колегії суддів свідчать про те, що послуги/роботи отримані від ФОП ОСОБА_1 дублювали функції працівників підприємства.

Згідно з положеннями ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Колегія суддів зазначає, що із визначеного в ПК України поняття ділової мети випливає, що обов`язково повинен бути намір платника податку отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція принаймні теоретично (за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості.

Мета отримання доходу, як кваліфікуюча ознака господарської діяльності, кореспондується з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатись вчиненою в межах господарської діяльності платника податку та лише за таких умов платник має право на врахування в податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

З`ясування наміру платника податку на отримання економічного ефекту від господарської операції передбачає аналіз умов та обставин її здійснення.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що будь-яких документів на підтвердження спрямованості спірних послуг на досягнення конкретних цілей у діяльності платника, а також документи, що підтверджують економічний ефект від таких послуг - збільшення обсягів продажу, розміру доходу тощо, до справи не надано.

Інших первинних документів про те, як саме проводилось забезпечення перевірки стану бухгалтерського обліку на підприємстві, яким чином і які саме надавались рекомендації щодо здійснення організації бухгалтерського обліку господарсько-фінансової діяльності підприємства і контролю над економічним використанням матеріальних, трудових і фінансових ресурсів підприємства, які саме консультації щодо чинного податкового, фінансового і іншого законодавства, яким чином і які надавались консультації щодо забезпечення організації обліку і звітності на підприємстві, яким чином забезпечувався контроль над законністю, своєчасністю і правильністю оформлення документів та контроль за дотриманням порядку оформлення первинних бухгалтерських документів, розрахунків і платіжних зобов`язань, яким чином здійснювався аналіз складових собівартості товарів (робіт, послуг), яким чином забезпечувався правильне нарахування і перерахування податків і зборів (податкових платежів), внесків на соціальне страхування, засобів на фінансування заробітної плати працівників і інших виплат і платежів, яким чином і хто представляв їх у відповідні органи бухгалтерську і податкову звітність, які саме надавались практичні рекомендації щодо укладання договорів пов`язаних з господарською діяльністю підприємства (вичитка, аналіз, надання шаблону), яким чином передавались документи на підготовку і повертались з підготовки, чи пов`язані дані послуги з отриманням доходу підприємства тощо.

Колегія суддів зазначає, що послуги з консультування належать до безтоварних операцій і за своєю суттю є витратами на збут. Документами, що підтверджують фактичне отримання таких послуг можуть бути акти приймання-передачі послуг або інші документи, що підтверджує фактичне надання (отримання) послуг, які повинні мати всі обов`язкові реквізити первинних документів, передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», звіти про надані послуги, про проведення певних досліджень, в яких мають бути викладені результати наданих послуг та досліджень, а щодо досліджень то і відповідні рекомендації замовнику; а також бухгалтерські та статистичні документи, що підтверджують збільшення обсягу продажу, розміру доходу тощо.

Для врахування витрат на послуги з консультування при обчисленні об`єкта оподаткування необхідне доведення безпосереднього зв`язку таких витрат з господарською діяльністю платника податків та підтвердження первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, які б засвідчували факт здійснення господарської операції.

Аналіз реальності господарської діяльності здійснюється на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Згідно усталеною правовою позицією Верховного Суду при вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні врахувати, що відповідно до вимог ст. 77 КАС України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання податковим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суми витрат та/або податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення консультацій чи рекомендацій, позивач повинен мати відповідні належно оформлені первинні документи, зокрема і ті, які посвідчують мету, об`єктивну необхідність, економічну доцільність отримання відповідних послуг від посередників, а також можливість проведення таких операцій контрагентами з урахуванням необхідного часу, місця, матеріальних ресурсів необхідних для надання таких послуг.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №821/1344/17 та від 03.06.2021 у справі №640/7244/19.

Згідно правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 15 жовтня 2019 року у справі №826/10402/17, податкове законодавство не встановлює конкретного переліку первинних документів, складенням яких мають ідентифікуватись ті чи інші господарські операції, однак критерієм зменшення бази оподаткування податку на прибуток є можливість на підставі наявних документів зробити беззаперечний висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання доходу.

Відтак, на підтвердження витрат, понесених у зв`язку з оплатою спірних послуг, позивач повинен був надати, зокрема, документи, що свідчать про фактичне виконання повіреними обумовлених укладеними угодами послуг та про результат виконання кожної послуги у вигляді звіту, висновку тощо.

В той же час, надані позивачем документи (договори, акти здачі-приймання робіт (послуг) за відповідними договорами, звіти) не свідчать про обґрунтованість понесених позивачем витрат на послуги з консультування за договорами, укладеними позивачем із відповідними контрагентами.

Оскільки позивачем не було надано жодних інших належних, допустимих та переконливих доказів фактичного отримання відповідних послуг, окрім власне договору про надання послуг, актів виконаних робіт, колегія суддів зазначає, що такі документи самі по собі не можуть свідчити про фактичне надання послуг позивачу.

Також судом встановлено, що під час перевірки контролюючим органом встановлено, що ТОВ "Схід Газпостач" проведено уцінку об`єктів основних засобів в третьому кварталі 2023 року, а саме: автомобіль DAF 95 XF 430 переоцінено (уцінено) на 111 550 грн; автомобіль Mercedes-benz V300 D переоцінено (уцінено) на 1 379 211,09 грн.

В акті перевірки вказано, що ТОВ "Схід Газпостач" не відображено у додатку до декларації з податку на прибуток за три квартали 2023 року в рядку 1.1.1.1 "Сума уцінки та втрат від зменшення корисності основних засобів або нематеріальних активів, включених до витрат звітного періоду відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності (пункт 138.1 статті 138 розділу III Податкового кодексу України) ".

На переконання позивача контролюючий орган повинен був з цього питання окремо провести камеральну перевірку до проведення планової перевірки та надати платнику повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації, якщо вона подана без заповнення додатків до неї.

Проте, як правильно зазначив суд першої інстанції, позивач не надав суду доказів правомірності своїх дій при подачі податкової звітності та належного декларування операцій з уцінки основних засобів, як і не надав доказів усунення виявлених порушень шляхом подання уточнюючого розрахунку.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що оскаржені позивачем податкові повідомлення-рішення від 05.02.2024 № 1 та від 05.02.2024 № 1 було прийнято з урахуванням усіх фактів, документів та обставин, що були встановлені під час перевірки, а отже є обґрунтованими, і підстави для їх скасування відсутні.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 02.02.2024 № 5 та № 5, колегія суддів зазначає наступне.

В Акті перевірки наведено висновок про те, що ТОВ "Схід Газпостач" порушено пп.168.1.1 п.168.1 ст.168, пп. "а" п.176.2 ст.176, з урахуванням пп.164.2.4, пп "е" пп.164.2.17, пп.164.2.20, п.164.2, п.164.5 ст.164, п.167.1 ст.167, пп. "а" п.171.2 ст. 171, п.173.1 ст. 173 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено зобов`язання по сплаті до бюджету податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 294 177,98 грн

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу автомобіля № 25/08 від 25.08.2023, ТОВ "Схід Газпостач" продало легковий автомобіль Mercedes-Benz V300D фізичній особі ОСОБА_2 , відповідно до договору ціна транспортного засобу складає 998 650,00 грн.

До перевірки позивачем надано висновок про вартість об`єкта оцінки від 16.08.2023 проведений суб`єктом оціночної діяльності ПП "БІБАСО" на замовлення ТОВ "УЛТ ФІНАНС" на суму 998 650,00 грн.

Проте контролюючим органом не взято до уваги вказаний висновок через те, що згідно бази ІС "Податковий блок" ПП "БІБАСО" не звітує з 2020 року, останній звіт який було подано до ДШ у Шевченківському районі - Фінансова звітність малого підприємства за 2020 рік.

Водночас, контролюючим органом вказано, що середньоринкова вартість автомобіля Mercedes-Benz V300D, 2021 року випуску, складає 2 101 916,25 грн, посилаючись на інформацію на сайті Міністерства економіки України.

Відповідно до пп.162.1.1 п.162.1 ст.162 ПК України, платниками податку є, зокрема, фізичні особи - резиденти, які отримують доходи з джерела їх походження в Україні.

Згідно пп.163.1.2. п.163.1 ст.163 ПК України об`єктом оподаткування є доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання). Згідно з пп.164.2.20 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України базою оподаткування є інші доходи, крім зазначених у статті 165 цього Кодексу.

Відповідно до пп.168.1.1 п. 168.1 ст.168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст.167 Кодексу. Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду (пп.168.1.5).

Згідно з п.171.2. ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є податковий агент. Відповідно до пп.«а» п.176.2 ст.176 ПК України особи, які мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

При цьому, за вимогами п. «е» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначеної за правилами звичайної ціни, а також суми знижки звичайної ціни (вартості) товарів (робіт, послуг), індивідуально призначеної для такого платника податку, крім сум, зазначених у пп.165.1.53 п.165.1 ст.165 цього Кодексу.

Текстуальне тлумачення цієї норми свідчить на користь того, що базою оподаткування ПДФО, а відтак і військовим збором, є: 1)вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначена за правилами звичайної ціни; 2)сума знижки звичайної ціни (вартості) товарів (робіт, послуг), індивідуально призначена для такого платника податку.

При цьому, у другому випадку, для того, щоб трактувати додаткове благо оподатковуваним доходом необхідна така сукупність умов: а) дохід отримано у вигляді знижки на товар (роботу, послугу); б) знижка застосована до звичайної ціни (вартості) товару (роботи, послуги); в) знижка є індивідуальною, тобто призначена лише для даного платника податку.

Згідно пп.14.1.71. п.14.1 ст.14 ПК України, звичайна ціна це ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється лише на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу. У разі якщо ціни (націнки) на товари (роботи, послуги) підлягають державному регулюванню згідно із законодавством, звичайною вважається ціна, встановлена відповідно до правил такого регулювання. Це положення не поширюється на випадки, коли встановлюється мінімальна ціна продажу або індикативна ціна. У такому разі звичайною ціною вважається ціна, визначена сторонами договору, але не нижче за мінімальну або індикативну ціну. Якщо під час здійснення операції обов`язковим є проведення оцінки, вартість об`єкта оцінки є підставою для визначення звичайної ціни для цілей оподаткування. Під час проведення аукціону (публічних торгів) звичайною вважається ціна, яка склалася за результатами такого аукціону (публічних торгів), обов`язковість проведення якого передбачено законом. Якщо постачання товарів (робіт, послуг) здійснюється на підставі форвардного або ф`ючерсного контракту, звичайною ціною є ціна, яка відповідає форвардній або ф`ючерсній ціні на дату укладення такого контракту. Якщо продаж (відчуження) товарів, у тому числі майна, переданого у заставу позичальником з метою забезпечення вимог кредитора, здійснюється у примусовому порядку згідно із законодавством, звичайною ціною є ціна, сформована під час такого продажу.

За правилами пп.14.1.71-1. п.14.1 ст.14 ПК України звичайна ціна майна, робіт, послуг при визначенні бази оподаткування резидентами Дія Сіті - платниками податку, що сплачують податок на прибуток підприємств на особливих умовах, при здійсненні операцій, які є об`єктом оподаткування відповідно до пункту 135.2 статті 135, пункту 137.10 статті 137 та пункту 141.9-1 статті 141 цього Кодексу (крім визначення бази оподаткування у разі здійснення контрольованих операцій), визначається на рівні ціни договору, але не нижче ціни придбання майна (робіт, послуг), а для необоротних активів - не нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок календарного місяця, протягом якого здійснюються операції продажу (відчуження), ліквідації таких необоротних активів. Для майна (крім необоротних активів), робіт, послуг, вироблених (створених, наданих) платником податку, звичайна ціна визначається на рівні ціни договору, але не нижче виробничої собівартості, яка розрахована за правилами бухгалтерського обліку відповідно до принципів, методів і процедур, визначених в обліковій політиці платника податку. Якщо в обліковій політиці такі принципи, методи і процедури не визначені, контролюючий орган самостійно розраховує виробничу собівартість відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Операції з продажу платником податків власних основних засобів не підпадають під визначення контрольованих операцій. Ціни на вживані автомобілі не підлягають державному регулюванню і для їх продажу проведення оцінки не є обов`язковим.

З урахуванням вимог пп.14.1.71. п.14.1 ст.14 ПК України, звичайною ціною при реалізації платником податків власних основних фондів - транспортних засобів, вважається ціна таких транспортних засобів, визначена сторонами договору. Також вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін, якщо зворотного не доведено.

Отже, суд зазначає, що нормами ПК України встановлюються окремі випадки, передбачені цим Кодексом, за яких при здійсненні операцій по реалізації товарів (робіт, послуг) та подальшому обчисленню доходу за такими операціями повинні застосовуватися звичайні ціни, визначені згідно законодавства.

Згідно абзаців третього та четвертого пункту 173.1 статті 173 ПК України, дохід від продажу (обміну) легкового автомобіля, мотоцикла, мопеда визначається виходячи з ціни, зазначеної у договорі купівлі-продажу (міни), але не нижче середньоринкової вартості відповідного транспортного засобу або не нижче його оціночної, ринкової вартості, визначеної згідно із законом (за вибором платника податку). Середньоринкова вартість легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів визначається щокварталу центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері економічного розвитку, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (для кожної марки, моделі таких транспортних засобів з урахуванням року випуску та пробігу, на підставі аналізу фактичних цін продажу відповідних транспортних засобів), і оприлюднюється на офіційному веб-сайті цього органу в режимі вільного доступу до 10 числа місяця, наступного за звітним кварталом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 року №403 затверджено Порядок визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, який встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів (далі - транспортні засоби) з метою визначення доходу від їх продажу (обміну) для цілей обкладення податком на доходи фізичних осіб (далі - Порядок №403).

У постановах Верховного Суду від 19 жовтня 2023 року по справі №640/11862/20, від 09 липня 2019 року у справі №826/15481/18 суд дійшов висновку, що контролюючим органом не була розрахована середньоринкова вартість легкового автомобіля з урахуванням його технічного стану та Порядок №403 підлягає застосуванню продавцями фізичними особами, а не юридичними.

При цьому, Верховний Суд в постанові від 09 липня 2019 року у справі №826/15481/18 звернув увагу, що юридична особа виступає податковим агентом у разі виплати фізичній особі доходу (у грошовій або не грошовій формі), а у разі продажу юридичною особою власного транспортного засобу таке товариство не є податковим агентом.

В даній справі судом першої інстанції встановлено, що відповідачем всупереч вимог Податкового кодексу України не обґрунтовано, за яким методом ним визначено середньоринкову вартість легкового автомобіля, реалізованого позивачем фізичній особі.

Також в Акті перевірки вказано, що підприємство придбало у фізичної особи вантажні транспортні засоби та утримало податок на доходи фізичних осіб за ставками, визначеними в п.167.2 ст.167 Податкового кодексу України (5%). При цьому Товариством не проведено оцінку вартості цих об`єктів та нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу:

ОСОБА_3 , автомобіль DAF 95XF 430, 2006 року випуску за ціною 200000,00 грн згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу № 8047/2022/3113140 від 17.02.2022;

ОСОБА_3 , автомобіль SCHWARZMUELLER TSL-3E, 1993 року випуску за ціною 200000,00 грн згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу № 8047/2022/3113071 від 17.02.2022.

Проте, як правильно зазначив суд першої інстанції, договір купівлі-продажу вищезазначених транспортних засобів був оформлений у Територіальному центрі МВС в м. Києві, який здійснив реєстрацію транспортних засобів за наявністю оціночної вартості транспортного засобу, що свідчить про правомірній дій позивача щодо утримання податку на доходи фізичних осіб за ставкою 5%.

З огляду на викладене у сукупності колегія суддів дійшла висновку, що оскаржені позивачем податкові повідомлення-рішення від 02.02.2024 № 5 та № 5 є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення № 3 від 05.02.2024, колегія суддів зазначає наступне.

В Акті перевірки контролюючий орган зазначив, що перевіркою проведення розрахунків у грошовій формі при здійсненні імпортних операцій за контрактом від 06.06.2022 № 001 з компанією "ОРСО OUR FUELS AND TRADING SRL" (Румунія) встановлено, що у перевіряємому періоді на виконання умов даного контракту ТОВ "Схід Газпостач" перераховано кошти компанії "ОРСО OUR FUELS AND TRADING SRL" (Румунія) у загальному розмірі 199 500,00 євро (еквів. 5 836 352,55 грн). Граничний термін надходження товару 14.01.2023. Однак, товар (паливо дизельне) від компанії "ОРСО OUR FUELS AND TRADING SRL" (Румунія) не надійшов на територію України. На підставі викладеного, контролюючим органом встановлено порушення частини 3 статті 13 Закону № 2473-VIII в частині ненадходження товару на суму 199 500,00 дол.США (еквів. 7 295 435,70 грн) та нараховано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, невиконання зобов`язань та штрафні санкції за порушення валютного законодавства у сумі 328 294,61 грн.

Закон №2473-VIII визначає правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ та встановлює відповідальність за порушення ними валютного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 2473-VIII валютні операції здійснюються без обмежень відповідно до законодавства України, крім випадків, встановлених законами України, що регулюють відносини у сферах забезпечення національної безпеки, запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму чи фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, виконання взятих Україною зобов`язань за міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також випадків запровадження Національним банком України відповідно до цього Закону заходів захисту.

Пунктом 2 частини першої статті 12 Закону № 2473-VIII передбачено, що Національний банк України за наявності ознак нестійкого фінансового стану банківської системи, погіршення стану платіжного балансу України, виникнення обставин, що загрожують стабільності банківської та (або) фінансової системи держави, має право запровадити такий захід захисту як встановлення граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

За приписами абзацу першого частини першої статті 13 Закону № 2473-VIII Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

Згідно з частиною третьою статті 13 вказаного Закону у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати).

Відповідно до частини четвертої статті 13 Закону № 2473-VIII за окремими операціями з експорту та імпорту товарів граничні строки розрахунків, встановлені Національним банком України, можуть бути подовжені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, шляхом видачі висновку.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, приймає рішення про видачу чи відмову у видачі зазначеного висновку протягом десяти робочих днів з дня отримання відповідної заяви. Інформація про виданий висновок оприлюднюється на офіційному веб-сайті цього органу не пізніше наступного робочого дня після видачі висновку.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, протягом п`яти робочих днів з дня видачі висновку, зазначеного в абзаці першому цієї частини, інформує Національний банк України та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, про видачу такого висновку.

Порядок видачі висновку, у тому числі перелік документів, які подаються для видачі висновку, підстави для відмови у видачі висновку або залишення документів без розгляду, включаючи перелік товарів, за якими документи для видачі висновку підлягають залишенню без розгляду, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Видача висновку здійснюється безоплатно.

Згідно з частиною п`ятою статті 13 Закону № 2473-VIII порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із зазначеною статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).

Згідно з абзацом першим частини шостої статті 13 Закону № 2473-VIII у разі якщо виконання договору, передбаченого частинами другою або третьою статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції», зупиняється у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин, перебіг строку розрахунків, установленого згідно з частиною першою зазначеної статті, та нарахування пені відповідно до частини п`ятої цієї статті зупиняється на весь період дії форс-мажорних обставин та поновлюється з дня, наступного за днем закінчення дії таких обставин;

За правилами абзацу першого частини сьомої статті 13 Закону № 2473-VIII у разі прийняття до розгляду судом, міжнародним комерційним арбітражем позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, що виникла внаслідок недотримання нерезидентом строку, передбаченого зовнішньоекономічним договором (контрактом), або прийняття до провадження уповноваженим органом відповідної країни документа про стягнення такої заборгованості з боржника-нерезидента на користь резидента в позасудовому (досудовому) примусовому порядку строк, встановлений відповідно до цієї статті, зупиняється з дня прийняття до розгляду такої заяви (прийняття до провадження відповідного документа) і пеня за порушення строку в цей період не нараховується.

Правління Національного банку України постановою № 5 від 02 січня 2019 року затвердило Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті (далі - Положення № 5).

Як передбачено у пункті 21 Положення № 5 граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів.

Таким чином, законодавством встановлена можливість в індивідуальному порядку продовжити загальновстановлений строк з проведення розрахунків у іноземній валюті за окремими операціями з експорту чи імпорту товарів (послуг), що здійснюються резидентами під час виконання зовнішньоекономічних договорів. Таке продовження надається на підставі відповідного висновку Мінекономіки .

Цей висновок може бути виданий за зверненням резидента як в межах строку, передбаченого Законом № 2473-VIII (з врахуванням постанов Правління Національного банку України), так і після його закінчення. У той же час санкції, передбачені частиною п`ятою статті 13 Закону № 2473-VIII, підлягають застосуванню при перевищенні строку розрахунку лише у разі відсутності висновку центрального органу з питань економічної політики відносин, продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, а не у випадку несвоєчасного його отримання.

Судом встановлено, що позивач уклав контракт із компанією "ОРСО OUR FUELS AND TRADING SRL" (Румунія) від 06.06.2022 № 001.

Відповідно до умов даного контракту ТОВ "Схід Газпостач" перераховано кошти компанії "ОРСО OUR FUELS AND TRADING SRL" (Румунія) у розмірі 199 500,00 евро (еквів. 5 836 352,55 гривень).

Товар (паливо дизельне) від компанії "ОРСО OUR FUELS AND TRADING SRL" (Румунія) не надійшов на територію України у встановлений законодавством термін до 14.01.2023.

До перевірки позивачем було подано докази звернення 19.01.23 до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості з компанії "ОРСО OUR FUELS AND TRADING SRL" (Румунія) за контрактом від 06.06.2022 № 001. Позивач вважає, що 19.01.2023 є днем, з якого зупиняється нарахування пені за порушення строку розрахунків по зовнішньоекономічних операціях.

За правилами частини сьомої статті 13 Закону № 2473-VIII у разі прийняття до розгляду судом, міжнародним комерційним арбітражем позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, що виникла внаслідок недотримання нерезидентом строку, передбаченого зовнішньоекономічним договором (контрактом), або прийняття до провадження уповноваженим органом відповідної країни документа про стягнення такої заборгованості з боржника-нерезидента на користь резидента в позасудовому (досудовому) примусовому порядку строк, встановлений відповідно до цієї статті, зупиняється з дня прийняття до розгляду такої заяви (прийняття до провадження відповідного документа) і пеня за порушення строку в цей період не нараховується.

У разі ухвалення судом, міжнародним комерційним арбітражем рішення про відмову в позові повністю чи частково в частині майнових вимог або про відмову у відкритті провадження у справі чи про залишення позову без розгляду, а також у разі визнання документа про стягнення заборгованості з боржника-нерезидента таким, що не підлягає виконанню, недійсним, незаконним тощо та (або) закриття (припинення) провадження без зарахування грошових коштів на рахунки резидентів у банках України за таким документом строк, встановлений відповідно до цієї статті, поновлюється і пеня за його порушення нараховується за кожний день прострочення, включаючи період, на який цей строк було зупинено.

У разі ухвалення судом, міжнародним комерційним арбітражем рішення про задоволення позову сплаті підлягає лише пеня, нарахована до дня прийняття позовної заяви до розгляду судом, міжнародним комерційним арбітражем.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що дата звернення резидента з позовом до суду про стягнення з нерезидента заборгованості за експортно-імпортним контрактом або дата відправлення позову поштою є датою прийняття позовної заяви судом, внаслідок чого зупиняється нарахування пені за порушення строків здійснення розрахунків в іноземній валюті та пеня за їх порушення не сплачується.

Таке правозастосування відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 04 лютого 2020 року у справі № 815/3991/16 та від 21 лютого 2023 року у справі №826/10651/16.

Матеріали справи, а саме: витяг з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2023 свідчить, що ТОВ "Схід Газпостач" 19.01.2023 звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до компанії "ОРСО OUR FUELS AND TRADING SRL" (Румунія) про стягнення 7 293 720,00 грн, судовій справі присвоєно єдиний унікальний номер № 910/1001/23.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 відкрито провадження у справі № 910/1001/23.

Отже строк зупиняється з дня прийняття до розгляду такої заяви (у спірному випадку з 19.01.2023) і пеня за порушення строку в цей період не нараховується.

За таких обставин є цілком обґрунтованим висновок суду першої інстанції про протиправність нарахування пені за порушення терміну розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визнання протиправним й скасування податкового повідомлення-рішення № 3 від 05.02.2024.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління ДПС у м. Києві та Товариства з обмеженою відповідальністю "Схід Газпостач" залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 21.01.2026.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Є.О.Сорочко

А.Ю.Коротких