Справа № 215/5681/25
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2026-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

22 січня 2026 р.Справа № 215/5681/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сліпець Н.Є.

розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Криворізької міської ради про встановлення наявності компетенції (повноважень) та зобов`язання вчинити певні дії , -

ВСТАНОВИВ:

30.06.2025 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу з адміністративним позовом до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Криворізької міської ради (далі - відповідач), в якій просить суд:

- встановити наявність компетенції (повноважень) комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Криворізької міської ради, коли гарантовано право на охорону здоров`я ст. 6 ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров`я» при отриманні 25.06.2025 виклику лікаря створювати штучні перешкоди вибраному мною методу лікування, а саме виписки рецептів на ліки за хронічними захворюваннями, які в мене закінчилися і визнати такі перешкоди протиправною бездіяльністю, а таку процедуру протиправною діяльністю та зобов`язати припинити проводити медичні експерименти на які позивач згоди не дає і не порушувати право на доступність медичних послуг, право на відмову від медичного втручання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 25.06.2025 засобами телефонного зв`язку був викликаний лікар відповідача, який незаконно вимагав огляду, на що позивач згоди не давала. В порушення наказу МОЗ України від 19.07.2005 №360, лікар не виписала рецепти на ліки за хронічними захворюваннями позивача. Вважаючи, що відповідач такими діями намагався вплинути на свободу вибору позивача стосовно методу лікування та доступності медичних послуг, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.07.2025 адміністративну справу передано на розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

29.07.2025 на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшли матеріали адміністративної справи №215/5681/25.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.07.2025 справа передана на розгляд судді Сліпець Н.Є.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 17.07.2025 витребувано матеріали цієї справи у зв`язку з надходження апеляційної скарги на ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.07.2025.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.08.2025 відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог про встановлення наявності компетенції.

Також, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.08.2025 відкрито провадження у справі в частині позовних вимог окрім встановлення наявності компетенції (повноважень) та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами з 19.08.2025.

29.08.2025 Дніпропетровський окружний адміністративний суд зупинив провадження в цій справі до її повернення з Третього апеляційного адміністративного суду.

Направлено адміністративну справу №215/5681/25 до Третього апеляційного адміністративного суду.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.10.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 в адміністративній справі №215/5681/25 залишено без задоволення, ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 01.07.2025 залишено без змін.

10.11.2025 матеріали адміністративної справи повернулися до Дніпропетровського окружного адміністративного суду та передані на розгляд судді Сліпець Н.Є.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.11.2025 поновлено провадження у справі та продовжено її розгляд зі стадії, на якій було зупинено.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд виходить з наступного.

За змістом п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Згідно п. 3 ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Компетенція - це сукупність повноважень, прав та обов`язків державного органу, установи або посадової особи, які вони зобов`язані використовувати для виконання своїх функціональних завдань, згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 05.07.2019 року у справі №802/833/17-а.

Разом з тим, під компетенційними спорами розуміються спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі делегованих повноважень. Особливістю таких спорів є те, що сторонами у них - як позивачем, так і відповідачем - є суб`єкти владних повноважень. Тобто, позивачем у компетенційних спорах є суб`єкт владних повноважень, якщо він вважає, що інший суб`єкт владних повноважень - відповідач своїм рішенням або діями втрутився у його компетенцію, або що прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 року у справі №705/748/17, від 13.03.2019 року у справі №820/3713/17 та у справі №9901/70/19 від 12.06.2019 року, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14.03.2018 року у справі №800/566/17, від 10.07.2018 року у справі №825/1808/17, від 05.07.2019 року у справі №802/833/17-а, від 18.03.2020 року у справі №461/10234/15-а, від 26.05.2020 року у справі №808/4327/15, від 29.04.2020 року у справі №160/1106/19, від 07.10.2020 року у справі №320/1360/19, від 23.02.2021 року у справі №808/1259/18, від 18.11.2021 року у справі №280/9295/20.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що у цій справі, позивач не є суб`єктом владних повноважень, а отже, не наділений адміністративною процесуальною дієздатністю в частині пред`явлення позову щодо визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) у відповідача.

Аналогічні правові висновки містяться у постановах Касаційного адміністративного суду від 18.11.2021 року по справі № 280/9295/20, від 13.03.2019 року по справі №820/3713/17.

Також, відповідно до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Комунальне некомерційне підприємство Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Криворізької міської ради (), яке зареєстровано в установленому порядку як юридична особа, за організаційно-правовою формою є комунальним підприємством, отже, є закладом охорони здоров`я і не здійснює владних управлінських функцій у сфері публічно-правових відносин.

У постанові від 27 січня 2023 року у справі № 340/2716/22 Верховний Суд дійшов висновку, що лікар закладу охорони здоров`я не є суб`єктом владних повноважень у розумінні п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, а медичний висновок, складений ним із застосуванням спеціальних знань з метою встановлення певних обставин і фактів, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, що підлягає оскарженню за правилами КАС України.

Таким чином, Комунальне некомерційне підприємство "Центр первинної медико-санітарної допомоги №1" Криворізької міської ради також не є суб`єктом владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів позову, ОСОБА_1 у позовній заяві просить встановити наявність компетенції Комунальне некомерційне підприємство "Центр первинної медико-санітарної допомоги №1" Криворізької міської ради при отриманні 25.06.2025 виклику лікарем. Отже, спірні правовідносини між сторонами виникли, у зв`язку з викликом засобами телекомунікаційного зв`язку позивачем лікаря, з діями якого позивач не згодна.

Водночас суд зауважує, що питання наявності відповідної компетенції у відповідача вже було предметом дослідження та йому надано належну правову оцінку в ухвалі суду від 04.08.2025 у цій справі.

Суд підкреслює, що пов`язаність вимоги про встановлення відсутності компетенції (повноважень) із конкретною заявою особи не змінює природу цієї вимоги та спору в цілому як такого, що може виникнути виключно між суб`єктами владних повноважень, яким позивач не є. Відповідно, неможливим є і розгляд похідних вимог про визнання поведінки протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, оскільки основною та визначальною позовною вимогою є вимога про встановлення відсутності компетенції, в той час як інші вимоги мають похідний характер та заявляються виключно у зв`язку зі заявленням основної вимоги.

Поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, слід тлумачити в контексті частини третьої статті 124 Конституції України в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підпадають під юрисдикцію саме адміністративних судів і які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Таку правову позицію Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала в судових рішеннях, зокрема в постановах від 30.03.2023 року по справі №990/15/23, від 22.03.2018 року у справі №800/559/17.

Приписами ст. 6 КАС України встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішення Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20.07.2016 року у справі Сокуренко і Стригун проти України (заяви №29458/04, №29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін встановленим законом у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом [див. рішення у справі Занд проти Австрії (Zand v.Austria), заява №7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. (…) фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом встановленим законом, національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття суду, встановленого законом зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відтак, розгляд справи належним судом відповідає принципу ефективності провадження як механізму судового захисту.

Враховуючи висновки Верховного Суду, які викладені у вищенаведених постановах, суд зазначає, що поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто, як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду, а тому, зазначені вище вимоги не можуть бути вирішені в суді жодної юрисдикції.

Так, з урахуванням викладеного, суд не роз`яснює позивачу до юрисдикції якого суду віднесено розгляд цієї справи, оскільки судом вже зроблено правовий висновок про те, що ця справа не може розглядатися в будь-якій юрисдикції.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Третього апеляційного адміністративного суду від 21.08.2024 року у справі №215/1516/24, від 14.08.2024 року у справі №215/7675/23, від 24.07.2024 року у справі №215/2914/24, від 17.07.2024 року у справі №215/1518/24, від 11.06.2024 року у справі №215/368/24, від 28.05.2024 року у справі №215/3847/23, від 13.05.2024 року у справі №215/2424/21, від 13.05.2024 року у справі №215/33/24, від 18.04.2024 року у справі№215/1519/23, від 18.04.2024 року у справі №215/1189/23, від 18.04.2024 року у справі №215/121/23, від 27.03.2024 року №215/5916/23, від 11.03.2024 року у справі №215/5332/22, від 06.03.2024 року у справі №215/2486/22, від 28.02.2024 року у справі №215/118/23, від 11.01.2024 року у справі №215/4846/23, від 28.12.2023 року у справі №215/4613/23, від 16.10.2023 року у справі №215/104/23, 215/426/24.

Враховуючи, що у справі, яка розглядається, спірні правовідносини не пов`язані зі здійсненням відповідачем владних управлінських функцій, а суть спору зводиться до незгоди позивача з якістю наданої медичної допомоги (медичного обслуговування), суд доходить висновку, що цей спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Варто зазначити, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.10.2025 залишено в силі ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.07.2025 щодо підсудності справи №215/5681/25 Дніпропетровському окружному адміністративному суду. Разом з тим, Третій апеляційний адміністративний суд встановив, що предметом позову ОСОБА_1 є встановлення наявності компетенції (повноважень). Зазначене питання було досліджено ухвалі суду від 04.08.2025 у цій справі, якою надано належну правову оцінку.

Суд наголошує, що право визначення предмета спору належить саме позивачу як ініціатору судового процесу, тоді як обов`язком суду є створення належних умов для реалізації учасниками справи їхніх процесуальних прав. Вказана правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 826/16958/17.

З огляду на те, що предметом оскарження у даній справі не є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України, а фактична заява позивача стосується медичної доцільності дій лікаря та не може бути предметом судового розгляду адміністративної юрисдикції.

За таких обставин, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України, суд доходить висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки вона не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства

Відповідно до частини 2 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Керуючись ст. ст. 189, 238, 239, 243, 248, 256 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі у справі №215/5681/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Криворізької міської ради про встановлення наявності компетенції (повноважень) та зобов`язання вчинити певні дії закрити.

Роз`яснити позивачеві, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав відповідно до приписів ч.2 ст.239 КАС України не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 КАС України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295-297 КАС України.

Суддя Н.Є. Сліпець