Справа № 200/3944/25
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2026-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року справа №200/3944/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Геращенко І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року у справі № 200/3944/25 (головуючий І інстанції Голубова Л.Б.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про: визнання протиправним та скасування рішення № 89 від 02.04.2025 року про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за віком згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; зобов`язання зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування період роботи з 26.07.1988 року по 31.12.1999 року згідно запису у трудовій книжці серії НОМЕР_1 ; зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з дня подання заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу виповнилось 55 років і 25.03.2025 року вона звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення з доданими документами, яку було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 02.04.2025 року № 89 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з недостатністю необхідного пільгового стажу, передбаченого частиною 2 статті 114 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з рішенням про відмову у призначенні пенсії від 02.04.2025 року № 89 відповідачем до пільгового стажу не зараховано спірні періоди роботи з 26.07.1988 року по 31.12.1999 року згідно записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 у зв`язку з не підтвердженням уточнюючими довідками.

Крім того, зазначає, що до страхового стажу не зарахований період догляду за дитиною 2002 р.н. з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року, оскільки не надано довідку органів соціального захисту населення про отримання (неотримання) допомоги, передбачена додатком 11 до Інструкції щодо порядку оформлення і ведення особових справ отримувачів усіх видів соціальної допомоги, затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19.09.2006 № 345.

Позивач вважає таке рішення про відмову в призначенні пенсії протиправним та таким, що порушує право виходу на пенсію при необхідному віці, страховому та пільговому стажі роботи.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року у справі № 200/3944/25 позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 02.04.2025 року № 89 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії на пільгових умовах за віком згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.03.2025 року, зарахувавши до пільгового стажу роботи за Списком № 2 період роботи з 26.07.1988 року по 31.12.1999 року згідно запису у трудовій книжці серії НОМЕР_1 та призначити пенсію за віком на пільгових умовах на підставі пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 25.05.2025 року.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено практично ті самі доводи якими обгрунтовано відзив на позовну заяву.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_2 . Згідно до паспортних даних позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що позивач 25.03.2025 року звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 2 згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення з доданими документами з доданими документами.

Заяву позивача за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішенням відповідача від 02.04.2025 року № 89 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з недостатністю необхідного пільгового стажу 10 років, передбаченого частиною 2 статті 114 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування

Згідно зі спірним рішенням про відмову у призначенні пенсії від 02.04.2025 року страховий стаж позивача складає 27 років 01 місяць 29 днів, пільговий стаж за Списком № 2 02 роки.

Також зазначено, що до пільгового стажу не враховано період роботи з 26.07.1988 року по 31.12.1999 року, оскільки пільгові довідки за формою додатка 5 Порядку № 637 позивачем не надавались.

Крім того, до страхового стажу не зарахований період догляду за дитиною 2002 р.н. з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року, оскільки не надано довідку органів соціального захисту населення про отримання (неотримання) допомоги, передбачена додатком 11 до Інструкції щодо порядку оформлення і ведення особових справ отримувачів усіх видів соціальної допомоги, затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19.09.2006 № 345.

Разом з тим, суд зауважає, що позивач не просить зарахувати цей період до страхового стажу.

Отже, спірним питанням даної справи є неврахування до страхового стажу працівника часу роботи на підприємствах, що дає право на отримання пенсії на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю уточнюючих довідок.

Перевіряючи правомірність рішення відповідача щодо неврахування до страхового та пільгового стажу при призначені пенсії за віком на пільгових умовах спірних періодів роботи, суд виходить з такого.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 2 Перехідних положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України Про пенсійне забезпечення.

Згідно з ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку: жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою КМУ від 12.08.1993 року № 637 встановлено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників.

Суд зазначає, що вищевказаний Порядок, як вбачається з його назви та змісту, поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005 року № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі Порядок). Цей Порядок регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пунктів а, б статті 13 та статті 100 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Відповідно до пункту 3 Порядку, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Таким чином, довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка чи відповідні записи у трудовій книжці. Крім того, після 21 серпня 1992 року основними документами, які підтверджують пільговий стаж в період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці. При цьому, значення трудової книжки та результатів атестації як основних документів, що підтверджують пільговий стаж роботи, встановлено Законом України Про пенсійне забезпечення (статті 13, 62), і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Водночас, суд зауважує, що в трудовій книжці позивача НОМЕР_1 від 25.07.1988 року належно відображено всі спірні періоди роботи позивача за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи. Тобто, всі спірні періоди належним чином відображені в трудовій книжці позивача і спору між сторонами з цього приводу немає.

Зокрема, в трудовій книжці позивача наявні такі записи про пільговий стаж роботи:

- 26.07.1988 в Краматорський міський вузол зв`язку на посаду телефоністки 3 класу міжміського телефонного зв`язку МТЗ;

- 30.09.1994 звільнена за переводом згідно ст. 36 п.5 КЗпП України до Краматорського вузла електрозв`язку;

- 01.10.1994 по переводу на посаду телефоністки 3 класу міжміського телефонного зв`язку цеха МТТЗ;

- 01.10.1996 Краматорський вузол електрозв`язку реорганізовано в Донецький північний об`єднаний вузол електрозв`язку Донпівнічтелеком на підставі наказу №182 від 28.08.1996;

- 01.07.1998 Донецький північний об`єднаний вузол електрозв`язку Донпівнічтелеком реорганізований в Центр електрозв`язку Донецької дирекції УДПЕЗ Укртелеком №1 на підставі Наказу № 173 від 18.06.1998;

- 01.07.1998 переведена на посаду телефоніста 3 класу міжміського телефонного зв`язку дільниці з продажу послуг зв`язку цеху №1;

- 26.04.2000 Центр електрозв`язку Донецької дирекції УДПЕЗ Укртелеком №1 перетворений в Центр електрозв`язку №1 Донецької дирекції Ват Укртелеком на підставі Наказу № 568 від 26.04.2000;

- 01.08.2001 присвоєно 2 (другий) клас телефоніста міжміського телефонного зв`язку бригади комутаторного залу цеху електрозв`язку №1.

Випискою з наказу № 77 від 22.03.2002 Про підведення підсумків переатестації робочих місць телефоністів МТТЗ та телефоністів довідкової служби ТЗ з 01.06.2002 не підтверджується право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2 (робоче місце телефоніста МТТЗ). Проте, спірним періодом між сторонами є період з 26.07.1988 року по 31.12.1999 року.

В спірний період роботи позивача діяли Списки, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173 Про затвердження списків виробництв, цехів, професій та посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та пільгових розмірах.

Згідно з Розділом ХХХІ Зв`язок зазначених Списків до Списку №2 відносено, зокрема посада телефоністів міжміських телефонних станцій, перемовних пунктів з цілодобовою дією та міських телефонних станцій ємкістю від 300 номерів та більше.

Водночас, відповідачем не оспорюється віднесення професії телефоніста до Списку № 2, а спірний період не прийнято виключно з підстав не підтвердження записів у трудовій книжці уточнюючими довідками.

Відповідно до відповіді на адвокатський запит до АТ Укртелеком щодо надання довідок на ім`я позивача за формою додатка 5 постанови КМУ Про затвердження порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12.08.1993 №637, з 01.03.2017 Товариство втратило контроль над діяльністю Донецької філії та вимушено припинило свою діяльність на тимчасово окупованій території Донецької області через протиправне втручання невстановлених осіб у роботу телекомунікаційної мережі та захоплення всіх активів донецької філії ПАТ Укртелеком, про що опубліковано офіційне повідомлення у газеті Урядовий кур`єр від 17.03.2017 №51 та подано заяву до Національної поліції України про вчинення кримінального правопорушення, за результатами якої відкрито кримінальне провадження №0000689, тому Товариство не може надати затребувану довідку з незалежних від нього обставин.

Отже, в трудовій книжці позивача належно відображений спірний період пільгової роботи, тому відповідач протиправно не врахував період роботи позивача 26.07.1988 року по 31.12.1999 року до її пільгового стажу, а отже цей період має бути врахований до спеціального стажу роботи позивача.

Оцінюючи спірні правовідносини, суд бере до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, Loizidou v. Turkey, Cyprus v. Turkey), проти Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia, Ilascu and Others v. Moldova and Russia), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Як зазначив ЄСПЛ у справі Andrejeva v. Latvia (п. 77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі Будченко проти України (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст. 14 Закону № 1788, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі Ковач проти України, п. 59 рішення у справі Мельниченко проти України, п. 50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо). Суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до ст. 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Аналізуючи наведені положення законодавства, яке дає позивачу право на пенсію за віком на пільгових умовах суд зазначає, що відсутність у позивача уточнюючих довідок про характер роботи та характеристики виконуваної роботи чи наказу про атестацію робочого місця, що стало підставою для відмови позивачу у призначенні такої пенсії, не спростовує наявність у позивача пільгового стажу, що дає йому право на пенсію на пільгових умовах.

При цьому, позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться записи про відповідний трудовий стаж із відомостями, які відповідають вимогам законодавства на підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, відмовляючи позивачу у врахуванні до пільгового стажу зазначеного вище періоду роботи, не дотрималось принципу повного, всебічного та обґрунтованого розгляду документів.

Відповідно до п. 10 ч. 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не наведено належного обґрунтування правомірності прийнятого рішення, тому рішення від 02.04.2025 року № 89 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах є неправомірним та підлягає скасуванню.

Прийнявши неправомірне рішення, відповідач діяв поза межами статті 19 Конституції України та законів України, не визнавши право позивача на отримання пенсії, що призвело до його порушення, а тому воно підлягає захисту судом.

На законодавчому рівні поняття дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

З зазначених причин, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у спосіб, обраний позивачем.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року у справі № 200/3944/25 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року у справі № 200/3944/25 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 22 січня 2026 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв