Справа № 200/8470/25
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2026-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2026 року Справа№200/8470/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у розмірі 16 407,65 грн.

Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у розмірі 16 407,65 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №357 від 16.12.2024 солдата ОСОБА_1 , який прибув з військової частини НОМЕР_2 , зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №361 від 20.12.2024 солдата ОСОБА_2 призначено на посаду стрільця першого стрілецького відділення першого стрілецького взводу дев`ятої стрілецької роти третього стрілецького батальйону. Відповідно до рапорту начальника речової служби тилу логістики військової частини НОМЕР_1 (вх. №1157 від 11 березня 2025 року) під час зарахування на речове забезпечення до військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 було виявлено невідповідність речового майна, зазначеного у його речовому атестаті із фактичною наявністю. З акту приймання-передачі речового майна №1618 від 26.12.2024 та речового атестату №850 від 27.07.2024 солдата ОСОБА_1 встановлено відсутність у вказаного військовослужбовця наступного речового майна: кашкет літній польовий 1 шт., шапка зимова 1 шт., костюм літній польовий 1 к-т, костюм утеплений (фліска) -1 шт., куртка вітровологозахисна зимова -1 шт., штани вітровологозахисні 1 шт., білизна для холодної погоди - 1 к-т, черевики з високим берцями зимові - 1 пар., черевики з високим берцями літні - 1 пара, ремінь брючний 1 шт., сорочка бойова - 1 шт., сумка-підсумок бойова А30 - 3 шт., сумка-підсумок бойова Г 1 шт., наколітники тактичні бойові 1 пар., наколінники тактичні бойові 1 пар., ремінь розвантажувальний тактичний захисний 1 шт., чоботи гумові 1 шт., мішок спальний - 1 шт., мішок спальний - 1 шт., килим спальний польовий ізоляційний 1 шт., казанок польовий індивідуальний 1 шт., казанок польовий індивідуальний 1 шт., фляга польова індивідуальна 1 шт., фляга польова індивідуальна 1 шт., чохол до фляги польової індивідуальної 1 шт., чохол до фляги польової індивідуальної 1 шт., рукавички захисні 1 пара, рушник махровий 1 шт., дощовик Пончо 1 шт., дощовик Пончо 1 шт. Опитати солдата ОСОБА_1 в ході проведення службового розслідування, призначеного за наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №2618 від 07.08.2025 не вдалося, оскільки даний військовослужбовець самовільно залишив військову частину, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 №1803 від 26.07.2025 «Про результати службового розслідування за фактом відсутності ОСОБА_1 ». Таким чином закріплене за солдатом ОСОБА_1 речове майно втрачене внаслідок неналежного виконання ним обов`язків військової служби, що визначені ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. Відповідно до довідки-розрахунку №180 вартість шкоди завданої державі внаслідок нестачі (псування, втрати) майна речової служби, яке рахується за солдатом ОСОБА_1 складає 16407,65 грн. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» під прямою дійсною шкодою розуміються, зокрема, збитки, завдані військовій частині створенням нестачі військового майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. У зв`язку з встановленням нестачі військового майна, що утворилася внаслідок неналежного виконання відповідачем службових обов`язків, відповідача, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 1921 від 21.08.2025, притягнуто до повної матеріальної відповідальності в сумі 16 407,65 грн. Ст. 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. З огляду на викладене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 16 407,65 грн. в якості відшкодування шкоди завданої неналежним виконанням обов`язків військової служби. Військовою частиною НОМЕР_1 на адресу відповідача був направлений лист з пропозицією добровільно відшкодувати завдану шкоду, але відповідач добровільно її не відшкодував.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14.11.2025 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлений відповідачу строк для надання на адресу суду: відзиву на позовну заяву разом з усіма доказами, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

Відповідно до приписів п.4 ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності. Приписами ч.6 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Суддя з урахуванням вищенаведених приписів, скориставшись даними Єдиного державного демографічного реєстру з урахуванням відповіді від 13.11.2025 року 16:26:48 №2007475 встановив, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Про відкриття провадження по справі учасники справи: позивач та його представник були повідомлені належним чином, про що свідчить наявність у них реєстрації кабінету «Електронний суд» де в графі «статус доставки в ЕС» є відповідна відмітка.

За даними АТ «Укрпошта» відділення №84431 у селищі Новоселівка Краматорського району Донецької області не функціонує, що підтверджується за даними - https://offices.ukrposhta.ua/?postCity=%D0%A1%D1%82%D0%B5%D0%BF.

Відповідно до висновків зазначених у постанові Верховного Суду №200/3924/22 від 05.10.2023 року: - «36. Таким чином, колегія суддів уважає, що ненадання позивачем (суб`єктом владних повноважень) доказів надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів у зв`язку з перебуванням його на тимчасово окупованій території, за наявної можливості у суду застосовувати, визначені процесуальним законом засоби комунікації, не може позбавляти права позивача на подання адміністративного позову та обмежувати, у цьому випадку, його право на звернення до суду.

37. Варто зауважити, що застосовуючи процесуальні норми суд має керуватися принципом розумності відповідно до якого застосування цих норм має бути спрямованим на досягнення легітимної мети, уникаючи надмірного формалізму, що може порушувати право особи на доступ до суду.».

Слід зауважити, що в даному випадку фізична адреса реєстрації місця проживання позивача зареєстрована на території де в свою чергу не працюють поштові відділення АТ «Укрпошта», що позбавляє суд надіслати копію процесуального документу позивачу рекомендованим поштовим відправленням.

В свою чергу, судом встановлено, що позивач надсилав на адресу відповідача рекомендованим поштовим відправленням як «лист-вимогу» про відшкодування шкоди (накладна АТ «Укрпошти» №640) так і копію позовної заяви разом з додатками (накладна АТ «Укрпошти» №495) які були повернуті до відправника.

За правилами статті 124 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх поштової адреси судовий виклик або судове повідомлення надсилаються юридичним особам та фізичним особам-підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У разі відсутності учасників справи за такою адресою вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручено їм належним чином.

За приписами частини одинадцятої статті 126 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, від 04.03.2021 у справі № 910/6835/20).

Водночас, до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «за закінченням терміну зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Аналогічне правозастосування міститься в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17.01.2024 №807/897/16, від 23.11.2023 у справі № 215/7312/20, від 27.06.2023 у справі № 160/23260/21, від 22.03.2023 у справі № 640/14827/19, а також ухвалі від 14.08.2023 у справі № 200/579/23.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач: Військова частина НОМЕР_1 , ЄДРПОУ: НОМЕР_3 .

Відповідач: фізична особа ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №357 від 16.12.2024, солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №361 від 20.12.2024, солдата ОСОБА_1 призначено на посаду та вважано таким що з 18.12.2024 справи та посаду прийняв й приступив до виконання службових обов`язків.

Згідно з актом приймання-передачі №1618 від 26.12.2024 року та речовим атестатом №850 від 24.07.2024, за відповідачем підтверджено нестачу предметів речового майна, а саме: кашкет літній польовий 1 шт., шапка зимова 1 шт., костюм літній польовий 1 к-т, костюм утеплений (фліска) -1 шт., куртка вітровологозахисна зимова -1 шт., штани вітровологозахисні 1 шт., білизна для холодної погоди - 1 к-т, черевики з високим берцями зимові - 1 пар., черевики з високим берцями літні - 1 пара, ремінь брючний 1 шт., сорочка бойова - 1 шт., сумка-підсумок бойова А30 - 3 шт., сумка-підсумок бойова Г 1 шт., наколітники тактичні бойові 1 пар., наколінники тактичні бойові 1 пар., ремінь розвантажувальний тактичний захисний 1 шт., чоботи гумові 1 шт., мішок спальний - 1 шт., мішок спальний - 1 шт., килим спальний польовий ізоляційний 1 шт., казанок польовий індивідуальний 1 шт., казанок польовий індивідуальний 1 шт., фляга польова індивідуальна 1 шт., фляга польова індивідуальна 1 шт., чохол до фляги польової індивідуальної 1 шт., чохол до фляги польової індивідуальної 1 шт., рукавички захисні 1 пара, рушник махровий 1 шт., дощовик Пончо 1 шт., дощовик Пончо 1 шт.

Згідно з довідкою-розрахунком №180, залишкова вартість втраченого майна, що рахується за відповідачем, становить 16 407,65 грн.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №742 від 14.03.2025 було призначено службове розслідування з метою встановлення причин та обставин виникнення вказаної нестачі майна.

Відповідач самовільно залишив військову частину, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 №1803 від 26.07.2025 «Про результати службового розслідування за фактом відсутності ОСОБА_1 » та вважано таким, що був відсутній на військовій службі без поважних причин з 25.02.2025 по 02.03.2025.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 1921 від 21.08.2025, відповідача притягнуто до повної матеріальної відповідальності в сумі 16 407,65 грн.

Позивачем на адресу відповідача було направлено лист-вимогу про відшкодування шкоди від 13.10.2025 року №1/1-970, в якому йому було запропоновано у добровільному порядку відшкодувати шкоду завдану державі у сумі 16 407,65 грн. Однак, станом на момент розгляду справи, відповідач у добровільному порядку збитки не відшкодував, будь-яких заперечень проти позову не надав.

У зв`язку з невідшкодуванням заподіяної державі шкоди у добровільному порядку, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем докази, суд доходить наступних висновків.

Частиною 2 статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

Згідно з частинами 1, 3 статті 1 Закону №2232-ХІІ, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частиною 1 статті 2 Закону № 2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до частини 4 статті 2 Закону № 2232-XII порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Відповідно до статті 16 Статуту, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно з статтями 26 - 27 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Відповідно до статті 128 Статуту, солдат зобов`язаний: підтримувати на високому рівні особисту бойову готовність, досконало володіти закріпленою за ним зброєю і технікою, тримати їх завжди справними, чистими, готовими до бою; ретельно готуватися особисто, готувати зброю, техніку та інше майно до занять (стрільб, навчань), виконання завдань за призначенням, постійно стежити за їх наявністю і станом, своєчасно чистити зброю і шанцевий інструмент, проводити технічне обслуговування озброєння та техніки; неухильно виконувати правила безпеки під час використання зброї, в роботі з технікою та в інших випадках, додержуватися правил пожежної безпеки.

Правовий режим майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, і повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном визначає Закон України від 21 вересня 1999 року № 1075-XIV «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» (далі - Закон № 1075-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону № 1075-XIV, військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Статтею 3 Закону № 1075-XIV передбачено, що військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною 2 цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку.

Згідно з статтею 7 Закону № 1075-XIV, особи, винні у порушенні вимог цього Закону, притягаються до відповідальності згідно із законом.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України від 3 жовтня 2019 року № 160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон № 160-IX).

У статті 1 цього Закону визначено, що пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Відповідно до статті 3 Закону № 160-IX, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: наявність шкоди; протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; вина особи в завданні шкоди.

Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Згідно з статтею 4 Закону № 160-IX, особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.

Особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій (пункт 1 частина 1 статті 6 Закону № 160-IX).

Статтею 7 Закону № 160-IX передбачено, що розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Відповідно до статті 8 Закону № 160-IX, у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Наказ доводиться до винної особи під підпис.

Відповідно до статті 10 Закону № 160-IX відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами 3, 4 та 5 цієї статті та частиною 1статті 12 цього Закону.

Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті.

Згідно з статтею 12 Закону № 160-IX, у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.12.2018 у справі № 818/1688/16 з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування шкоди/стягнення збитків, завданих особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень, визначила, що вказані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Аналогічні за змістом висновки містяться також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 734/3102/16-ц та від 22.01.2022 у справі № 813/1045/18.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 1921 від 21.08.2025, відповідача було притягнуто до повної матеріальної відповідальності у розмірі 16 407,65 грн.

Станом на час звернення до суду із цим позовом розмір матеріальної шкоди, завданої позивачем державі, становить 16 407,65 грн.

Доказів погашення відповідачем матеріальної шкоди матеріали справи не містять, як не містять доказів оскарження відповідачем у судовому порядку наказів про притягнення відповідача до матеріальної відповідальності та визначення розміру завданої матеріальної шкоди.

Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Щодо розподілу судового збору, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки під час розгляду цієї справи, позивач витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз не поніс, підстави для стягнення судових витрат з відповідача відсутні.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 77, 90, 132, 139, 242-244, 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) до фізичної особи ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) про стягнення грошових коштів у розмірі 16 407,65 грн. задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь держави в особі військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) 16 407 (шістнадцять тисяч чотириста сім) гривень 65 коп. в якості відшкодування шкоди заподіяної державі не належним виконанням обов`язків військової служби.

Повний текст рішення складено та підписано 23 січня 2026 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець