Справа № 320/31599/24
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2026-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2026 року м. Київ справа №320/31599/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ФОП ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДПС у м.Києві, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про виключення з реєстру платників єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 №951/26-15-24-01-19-15/ від 29.09.2023, прийняте Головним управлінням ДПС у м. Києві;

- зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві вчинити дії щодо поновлення реєстрації фізичної особи-підприємства ОСОБА_1 як платника єдиного податку третьої групи в реєстрі платників єдиного податку з дати виключення з реєстру платника єдиного податку (анулювання реєстрації платника єдиного податку).

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що спірне рішення про виключення його з реєстру платників єдиного податку є протиправним і таким що підлягає скасуванню, оскільки прийняте без дотримання вимог Податкового кодексу України та за відсутності складу податкового правопорушення. Висновки контролюючого органу щодо наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів є помилковими, оскільки сплата єдиного податку позивачем відбувалась своєчасно та в повному обсязі, а наявність боргу була зумовлена технічною помилкою контролюючого органу.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що оскаржуване рішення прийняте податковим органом відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки під час камеральної перевірки встановлено наявність у позивача податкового боргу протягом двох послідовних кварталів. Акт перевірки та оскаржуване рішення надіслані рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу платника в реєстраційних даних, відтак відповідачем дотримано встановленого законом порядку виключення позивача з реєстру платників єдиного податку.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.06.2025 відкрито провадження в адміністративній справі та визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2025 року у задоволенні клопотання ГУ ДПС у м. Києві про скасування заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою суду від 25.12.2025, - відмовлено.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2025 року заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову, - задоволено, зупинено дію рішення ГУ ДПС у м. Києві від 29.09.2023 №951/26-15-24-01-19-15/ НОМЕР_1 про виключення з реєстру платників єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №320/31599/24.

Встановивши правові позиції сторін по справі та їх обґрунтування, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані до матеріалів справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 27.01.2005 зареєстрований як фізична особа-підприємець.

З 12.01.2012 позивач є платником єдиного податку третьої групи.

З матеріалів справи вбачається, що Головним управлінням ДПС у м. Києві було проведено камеральну перевірку даних з єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт від 12.09.2022 №1028/26-15-24-01-19-03/ НОМЕР_1 .

У вищевказаному акті контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем умов перебування на спрощеній системі оподаткування, а саме: наявність боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів (з 01.04.2023 по 01.09.2023) та не здійснення переходу на загальну систему оподаткування (абз. 8 п.п.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПКУ).

Заборгованість, на переконання контролюючого органу, виникла у зв`язку з відсутністю інформації про сплату податкового зобов`язання по єдиному податку, визначеного в податковій декларації від 20.02.2023 №22109 по терміну сплати - 20.02.2023 в сумі 123117,79 гривень.

На підставі акту камеральної перевірки від 12.09.2022 № 1028/26-15-24-01-19-03/ НОМЕР_1 ГУ ДПС у м. Києві 29.09.2023 прийнято рішення № 951/26-15-24-01-19-15/ НОМЕР_1 про виключення з реєстру платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 30.09.2023.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням №951/26-15-24-01-19-15/ НОМЕР_1 позивачем подано скаргу до ДПС України.

Проте, рішенням ДПС України від 27.03.2024 № 8504/6/99-00-06-03-03-06 скаргу ФОП ОСОБА_1 залишено без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі - ПК України).

За приписами підпункту 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується, у тому числі, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

За приписами пункту 54.1 статті Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Підпунктом 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України передбачено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Згідно з пунктом 291.2 статті 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених п. 297.1 ст. 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених вказаною главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Відповідно до пункту 291.3 статті 291 Податкового кодексу України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Відповідно до абзацу 2 пункту 294.1 та абзацу 1 пункту 294.2 статті 294 Податкового кодексу України податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку третьої групи є календарний квартал.

Податковий (звітний) період починається з першого числа першого місяця податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем останнього місяця податкового (звітного) періоду.

Згідно з пунктом 295.1 статті 295 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року.

Платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал (пункт 295.3 статті 295 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 295.4 статті 295 Податкового кодексу України сплата єдиного податку платниками першої - третьої груп здійснюється за місцем податкової адреси.

Пунктом 31.1 статті 31 Податкового кодексу України визначено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Відповідно до пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до підпункту 3 пункту 299.10 статті 299 Податкового кодексу України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі: у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу.

Так, згідно з підпунктом 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки: у разі наявності податкового боргу у розмірі, що перевищує суму, визначену абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу, на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

З аналізу викладених правових норм слідує, що контролюючий орган приймає рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп у разі встановлення під час проведення перевірки факту наявності у такого платника податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що повинно бути зафіксовано у відповідному акті перевірки.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 813/1465/17 та від 20 червня 2019 року у справі № 822/1807/19.

Судом встановлено, що 01 лютого 2023 року позивачем (у паперовому вигляді) було подано податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2022 рік (реєстраційний №22109). У вказаній декларації були задекларовані податкові зобов?язання зі сплати єдиного податку:

- сума податку за ставкою 5% (рядок 11) - 22929,30 грн. (податкові зобов?язання за 2022 рік);

- сума єдиного податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду - 13607,55 грн. (податкові зобов?язання за 4 квартал 2022 року).

Задекларовані суми податкових зобов?язань були сплачені позивачем у повному обсязі, що підтверджується платіжними інструкціями на загальну суму 22950,00 грн., у т.ч.:

- платіжна інструкція № 489 від 17.05.2022р. - 1550,00 грн.;

- платіжна інструкція № 491 від 03.08.2022р. - 3100,00 грн.;

- платіжна інструкція № 493 від 10.08.2022р. - 4500,00 грн.;

- платіжна інструкція № 494 від 29.08.2022р. - 2000,00 грн.;

- платіжна інструкція № 496 від 26.10.2022р - 2500,00 грн.;

- платіжна інструкція № 499 від 18.11.2022р - 5000,00 грн.;

- платіжна інструкція № 505 від 31.01.2023р - 4300,00 грн.;

Кошти були перераховані із зазначенням: РНОКПП позивача, призначення платежу за кожний період та за кожним напрямком (сплата єдиного податку за відповідні періоди) за реквізитами для сплати єдиного податку у ДПІ Шевченківського району м. Києва.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача із заявою від 05.02.2024 № бн (вх. ГУ ДПС у м. Києві від. 05.02.2024 № 12464/6) щодо анулювання його реєстрації в якості платника єдиного податку.

За результатами розгляду вказаної заяви позивача ГУ ДПС у м. Києві листом-відповіддю від 28 лютого 2024 року №15508/6/26-15-02-0119-08 повідомило, що, за інформацією, наданою ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДПС у м. Києві встановлено невідповідність даних в ІКС "Податковий блок" паперовим носіям по ФОП ОСОБА_1 по декларації за 2022 рік (реєстр. №122109 від 20.02.2023). За даними декларації платника єдиного податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет 13607,55 грн. за даними ІКС "Податковий блок" ця сума становить - 136607,55 грн., що призвело до виникнення податкового боргу в сумі 123000,00 грн.

При цьому, 12.02.2024 ДПІ у Шевченківському р-ні ГУ ДПС у м.Києві приведено у відповідність податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи підприємця ОСОБА_1 за 2022 рік (реєстр. №22109 від 20.02.2023), в результаті чого податкове зобов?язання становить - 13607,55 гривень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність у ФОП ОСОБА_1 боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів (з 01.04.2023 по 01.09.2023) станом на час проведення камеральної перевірки.

Вказані обставини свідчать про відсутність порушення позивачем приписів абз. 8 п.п.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України.

Належних доводів та доказів протилежного відповідачем не наведено та не надано.

Крім того, відповідачем своїм листом-відповіддю від 28 лютого 2024 року №15508/6/26-15-02-0119-08 підтвердив наявність технічної помилки, вчиненої з боку посадових осіб ДПІ у Шевченківському р-ні ГУ ДПС у м.Києві, в частині безпідставного завищення суми податкового зобов?язання з єдиного податку за 2022 рік на 123 000 гривень. Вказані протиправні дії спричинили виникненню податкового боргу в сумі 123000,00 грн.

Суд також вважає за належне вказати наступне.

Згідно з пунктом 299.10 статті 299 Податкового кодексу України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі, зокрема, у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу.

Так, відповідно до підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки, зокрема, у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Згідно пункту 300.1 статті 300 Податкового кодексу України платники єдиного податку несуть відповідальність за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.

Відповідно до пункту 299.11 статті 299 Податкового кодексу України, у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої-третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої-третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.09.2023 Головним управлінням ДПС у м. Києві було прийнято рішення №951/26-15-24-01-19-15/ НОМЕР_1 про анулювання реєстрації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , у зв`язку з несплатою протягом двох послідовних кварталів податкового боргу, що виник у позивача.

Вказане спірне рішення було прийнято на підставі акта камеральної перевірки від 12.09.2023 № 1028/26-15-24-01-19-03/ НОМЕР_1 , в якому контролюючий орган дійшов висновку про наявність у позивача боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів (з 01.04.2023 по 01.09.2023) та не здійснення переходу на загальну систему оподаткування (абз. 8 п.п.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПКУ).

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового (підпункт 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України).

Згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Суд зазначає, що аналіз наведених вище норм свідчить про те, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у встановлених законом випадках.

При цьому прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку четвертої групи).

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 26.02.2019 у справі №805/1396/17-а (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 80234726), від 06.05.2020 у справі №812/1137/16 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 89111217).

Отже, оскільки спірне рішення було прийнято на підставі висновків камеральної, а не документальної перевірки як того вимагає чинне законодавства, суд дійшов висновку про порушення відповідачем процедури анулювання реєстрації платника єдиного податку, що в свою чергу, свідчить про протиправність прийняття відповідачем спірного рішення.

Щодо тверджень відповідача про наявність у позивача заборгованості з єдиного податку протягом двох послідовних кварталів, то суд вважає таку позицію помилковою, оскільки, по-перше, сам відповідач у відзиві вказав про технічну помилку з боку посадових осіб контролюючого органу, що призвело до безпідставного завищення заборгованості позивача, по-друге, відомості з інтегрованої картки ФОП ОСОБА_1 з єдиного податку не підтверджують наявність у позивача заборгованості з єдиного податку протягом двох послідовних кварталів.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження дотримання ним процедури анулювання реєстрації платника єдиного податку та наявності підстав для анулювання, суд дійшов висновку про те, що спірне рішення про анулювання реєстрації позивача як платника єдиного податку прийнято відповідачем безпідставно та необґрунтовано.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 29.09.2023 №951/26-15-24-01-19-15/ НОМЕР_1 про анулювання реєстрації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Щодо вимоги про зобов`язання Головного управління ДПС у м. Києві поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в якості платника єдиного податку в Реєстрі платників єдиного податку з 01.01.2020 суд зазначає наступне.

Згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідач неправомірно прийняв рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку щодо позивача, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, а задоволення позову у цій частині направлено виключно на ефективний захист порушених прав з метою приведення сторін у той стан, який існував до порушення.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку з 30.09.2023, оскільки в цей день позивач на підставі спірного рішення був виключений з реєстру платників єдиного податку.

За визначенням частини першої статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Достатніми, у розумінні частини першої статті 76 КАС України, є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За змістом частини другої вищезазначеної правової норми процесуального закону, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Разом з тим частина перша статті 77 КАС України покладає на кожну сторону обов`язок довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд наголошує, що обов`язок доказування в податкових спорах покладається на податковий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для нарахування платнику податків спірних податкових зобов`язань, та правомірність прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 817/149/17, від 29.03.2018 у справі № 813/2758/16.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Суд зауважує, що усі сумніви щодо наявності обставин, за яких особа може бути притягнута до відповідальності за порушення податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган, трактуються на користь такої особи.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03.06.2025 у справі № 280/3703/23.

Податковим законодавством презюмується правомірність рішень, дій та бездіяльності платника податків (ст. 4 ПК України)

При цьому, позивачем надано достатні та беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду у розмірі 3 028,00 грн, що документально підтверджується платіжним документом.

Суд зазначає, що на час вирішення справи, позивачем не заявлено до стягнення понесені витрати на професійну правничу допомогу, не надано до суду відповідних доказів, у зв`язку з чим, вирішенню судом такі витрати за ст. 134 та ст. 139 КАС України, під час винесення рішення у даній справі, не підлягають.

Отже, оскільки позовну заяву задоволено, сплачений судовий збір за подачу позову до суду у сумі 3 028,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Головного управління ДПС у м. Києві.

Керуючись статтями 2, 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 29.09.2023 №951/26-15-24-01-19-15/ про анулювання реєстрації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку з 30.09.2023.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 3028,00 грн. (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код 44116011, місцезнаходження: 04116, м.Київ, вул.Шолуденка, 33/19).

Скасувати заходи забезпечення позову накладені ухвалою суду від 25 грудня 2025 року у справі №320/31599/24.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.