Справа № 320/46065/23
Суддя: Діска А.Б.
Дата ухвалення: 2026-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2026 року № 320/46065/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої Діски А. Б., розглянувши в спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду в місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просила суд:

- рішення №69 від 09.06.2023 Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову у призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 визнати протиправним та скасувати;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області прийняти рішення про поновлення виплати пенсії по інвалідності ОСОБА_1 та виплачувати пенсію, починаючи з дня звернення, а саме: з 31 травня 2023 року.

В обґрунтування позову позивачка зазначає, що відповідачем протиправно не зараховано до її страхового стажу деякі періоди роботи зазначені в трудовій книжці, оскільки при поновленні виплати пенсії позивач не повинна додавати трудову книжку. При первинному призначенні пенсії трудова книжка надавалась та періоди роботи з 16.08.1974 по 05.09.1982, з 04.10.1982 по 16.06.1984, з 05.07.1984 по 27.01.1988, з 01.06.1989 по 31.12.2003 були зараховані до страхового стажу. Тому посилання у спірному рішенні на те, що вказані періоди не зараховані є необґрунтованими, з огляду на те, що вони вже раніше були зараховані. Також відповідач безпідставно посилається на п.п. 3 п. 2.8 Порядку № 22-1, оскільки позивачка не проживає на території АРК Крим. Таким чином, спірним рішенням порушено її права та законні інтереси.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Залучено Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області як другого відповідача у справі №320/46065/23.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надіслало до суду відзив на позов та просить у його задоволенні позову відмовити. Посилається на те, що при прийнятті спірного рішення управління діяло правомірно та в межах повноважень. Зазначає, що позивачка звернулась до територіальних органів Пенсійного фонду за призначенням пенсії по інвалідності. В результаті розгляду документів не зараховані періоди роботи з 16.08.1974 по 05.09.1982, з 04.10.1982 по 16.06.1984, з 05.07.1984 по 27.01.1988, з 01.06.1989 по 31.12.2003, оскільки трудова книжка надана у копії.

Відповідно до пункту 1.5 Порядку № 22-1 передбачено, що розгляд заяв, передбачених пунктом 1.1 цього розділу, поданих громадянами України, які проживають на території Автономної республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації здійснюється з урахуванням Порядку виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, як проживають на території Автономної республіки Крим та м. Севастополя, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 №234.

Відповідач зазначає, що призначити позивачу пенсію по інвалідності не вбачається можливим за відсутності паперових матеріалів пенсійної справи, а також доказів припинення виплати пенсії в російській федерації.

Також відповідач вказує, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, починаючи з 24.02.2022 листування із російською федерацією зупинено. При розгляді заяви щодо призначення пенсії позивачу, запити про витребування інформації про припинення виплати пенсії та витребування пенсійної справи позивача не надсилались. Саме із зазначених підстав, з додержанням вимог чинного законодавства, та з метою уникнення подвійного одержання пенсійних виплат, позивачу запропоновано надати докази припинення отримання пенсії від іншої держави.

Документи про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення російської федерації та заява в довільній формі про відсутність громадянства держави окупанта, передбачені пунктом 2.8 Порядку №22-1, позивачем не надавалися. За результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 31.05.2023, Головним управління ПФУ в Донецькій області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії по інвалідності від 09.06.2023 №69 у зв`язку з відсутністю повного пакету документів необхідних для призначення пенсії. Враховуючи вищенаведене, Головне управління ПФУ в Донецькій області діяло на підставі та в межах діючого законодавства, а отже рішення від 09.06.2023 №69 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 не підлягає скасуванню.

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області своїм правом про надання письмового відзиву не скористалось, надало матеріали пенсійної справи позивачки.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Згідно паспорта позивачки, місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване в Автономній Республіці Крим.

Позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою від 31.05.2023.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка є інвалідом дитинства.

Відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого управлінням Пенсійного фонду України в м. Ялта АРК, 03.03.2006, позивач отримувала пенсію по інвалідності (ІІ група) безстроково.

У подальшому позивачка переїхала з АРК до м. Києва.

ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою від 31.05.2023 про призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в якій зазначила, що їй раніше призначалась пенсія по інвалідності.

Пенсійна справа опрацьовувалась за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

За результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 31.05.2023 прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії по інвалідності від 09.06.2023 №69, в якому зазначено за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 31.05.2023 згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, страховий стаж позивачки склав 10 років 11 місяців 28 днів.

Також вказано, що згідно трудової книжки від 16.08.1975 б/н, до страхового стажу позивачки не зараховано періоди роботи з 16.08.1974 по 05.09.1982, з 04.10.1982 по 16.06.1984, з 05.07.1984 по 27.01.1988, з 01.06.1989 по 31.12.2003, оскільки трудова книжка надана у копії.

Документи про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення російської федерації та заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта відсутні, передбачені п. 2.8 Порядку від 25.11.2005 № 22-1.

Вважаючи, що пенсійним органом протиправно відмовлено у поновленні пенсії, позивачка звернулась із цим позовом до суду, з приводу чого суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 1 Конвенції, ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Відповідно до ст. 3 Конституції України в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод.

Частинами 1 та 2 ст. 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Відтак, конституційне право на соціальний захист включає право громадян на забезпечення їх у старості, пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов`язків є однією з форм соціального захисту, цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Згідно зі ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Європейська соціальна хартія, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Так, ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Згідно ст. 1 вказаного Закону №1058-IV, пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку, чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідно виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Статтею 9 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 1 статті 49 Закону № 1058-VI передбачені випадки, коли виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється, а саме:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону (ч. 2 ст. 49 Закону №1058-IV).

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок №22-1), п. 4.1, 4.2 якого визначено, що заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Так, у спірному рішенні зазначено, що відповідно до п.2.8 пп.3 абзацу 4 Постанови №22-1 від 25.11.2005 "Про затвердження порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій" відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» громадянами України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації для поновлення виплат пенсії до наданих документів додається заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта. Орган, що призначає пенсію здійснює поновлення виплати пенсії цим особам після надходження на запит пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення російської федерації. Повідомлено, що на теперішній час питання щодо відновлення/продовження пенсійних виплат особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя в умовах відсутності документів, необхідних для визначення умов поновлення пенсійної виплати, законодавчо не врегульовано. Заявнику відмовлено в призначенні пенсії оскільки в ЄПС відсутні документи про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення російської федерації.

Суд зазначає, що пунктом 1.5 Порядку №22-1 визначено, що розгляд заяв, передбачених пунктом 1.1 цього розділу, поданих громадянами України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації, здійснюється з урахуванням Порядку виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 234 (далі - Порядок №234).

Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії російської федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупованою територією визначається, зокрема сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 зазначеного Закону (в редакції чинній до змін внесених Законом №1618-IX від 01.07.2021) виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території і не отримують пенсій та інших соціальних виплат від уповноважених органів російської федерації, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У подальшому у ч. 2 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», внесено зміни згідно із Законом № 1618-IX від 01.07.2021, та зазначено, що виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 4 Порядку 234 визначено, що територіальний орган на підставі поданих документів надсилає запит щодо витребування пенсійної справи до органів російської федерації. Виплата пенсії після надходження-пенсійної справи разом з документами про припинення виплати пенсії поновлюється з дати припинення виплати за місцем попереднього отримання пенсії.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що згідно вимог Порядку 234 обов`язок надсилання запиту щодо витребування пенсійної справи позивача з органів російської федерації покладається на саме на територіальні органи Пенсійного фонду.

Позивачка, є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України, та, відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, проживає у Київській області.

Як встановлено під час судового розгляду, підставою відмови у призначенні пенсії позивачці слугувало те, що наразі, відповідачі не можуть провести процедуру витребування пенсійної справи позивача з російської федерації для виплати пенсії за новим місцем реєстрації або підтвердити, що вона не отримує відповідних нарахувань на території російської федерації шляхом надсилання інформаційного запиту про нарахування або відсутність отримання соціальних виплат відповідно до російського законодавства немає можливості.

Суд зазначає, що на підставні Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022, яким введено на території України воєнний стан, у зв`язку військовою агресією російської федерації проти України, починаючи з 24.02.2022, листування із російською федерацією зупинено, що підтверджується офіційним повідомленням АТ «Укрпошта» на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет.

Зазначене унеможливлює отримання пенсійним органом документального підтвердження припинення виплати пенсії позивачці на невизначений час.

Водночас, на думку суду, вказана обставина не може позбавити особу права на пенсійне забезпечення, тим більше з урахуванням того факту, що таке право було раніше підтверджено пенсійним органом шляхом призначення позивачці пенсії з 2006 і вказана особа станом на даний час проживає на території України.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 30.01.2024, відповідно до якої відсутність документів на підтвердження припинення виплати пенсії органами Пенсійного фонду російської федерації та неможливість отримання пенсійної справи пенсіонера, не може бути підставою для позбавлення (її) його права на пенсію в України.

А відтак, суд зазначає, що відповідачем було протиправно відмовлено позивачці у поновленні виплати пенсії з підстав, зазначених в оскаржуваному рішенні.

Суд зазначає, що нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, урегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Також є необґрунтованим посилання в оскаржуваному рішенні щодо незарахування періодів роботи до страхового стажу позивачки згідно копії трудової книжки, оскільки позивач зверталась до відповідача з заявою щодо поновлення пенсії по інвалідності з дитинства, яка була їй призначена ще до настання пенсійного віку, а не призначення пенсії по інвалідності після настання пенсійного віку.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови позивачці в поновленні виплати пенсії по інвалідності.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити виплату пенсії позивачці з 31.05.2023 та виплачувати пенсію, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2.8. Порядку №22-1, громадянами України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, для поновлення виплати пенсії до наявних документів додається заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта.

Отже для поновлення виплати пенсії, особи, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, окрім іншого повинні надати заяву про відсутність громадянства держави-окупанта.

При цьому в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували подання позивачем до пенсійного органу заяви в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта.

В переліку документів, які зазначено у розписці-повідомленні також така заява відсутня.

В свою чергу пунктом 5 Порядку № 234 встановлено, що порядок звернення осіб за призначенням (перерахунком), поновленням виплати пенсії особам, переведенням з одного виду пенсії на інший, наданням соціальних послуг, а також підтвердження факту неодержання пенсії та соціальних послуг від органів російської федерації, зазначених у пункті 1 цього Порядку, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Мінсоцполітики.

Положеннями частини 3 статті 44 Закону №1058-IV визначено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Пунктом 4.2 Порядку № 22-1 передбачено, що при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема, ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.

Тобто, суд зазначає, що при перевірці поданих позивачкою документів для поновлення виплати пенсії, пенсійний орган мав повідомити позивачку про необхідність подання заяви в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта, тобто надання додаткових документів. Водночас, відповідач прийняв оскаржуване рішення, порушивши право позивачки на поновлення отримання пенсії, яке їй було надано з дитинства.

Відсутність документів на підтвердження припинення виплати пенсії та неможливість отримання пенсійної справи пенсіонера, не може бути підставою для позбавлення його (її) права на пенсію в Україні.

Зазначені вище висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 30.01.2024 у справі №320/424/23, які враховуються під час розгляду даної справи в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України.

При цьому, слід зазначити, що суд не уповноважений встановлювати наявність чи відсутність всіх підстав для призначення чи відмови у призначенні (поновленні) пенсії, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки.

А тому, на переконання суду, вирішення питання про поновлення (призначення) пенсії без перевірки наявності чи відсутності усіх для цього підстав є передчасним, так, як саме органам Пенсійного фонду кореспондований обов`язок здійснити повну перевірку поданих позивачем документів та винести обґрунтоване рішення відповідно до норм діючого законодавства.

Статтею 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення (поновлення) пенсії.

Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку, призначення та поновлення пенсій громадянам, та на свій розсуд приймати відповідне рішення.

Таким чином з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення, зокрема, про поновлення виплати пенсії та визначення підстав, за яких поновлюється пенсія або приймається рішення про відмову в її поновленні та оскільки в матеріалах справи відсутні документи про обставини, що впливають на визначення розміру пенсії позивача, суд дійшов висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача від 31.05.2023 щодо поновлення виплати пенсії, з урахуванням висновків суду.

А відтак, позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити виплату пенсії позивачці задоволенню не підлягають.

За наведеного, суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для ухвалення судового рішення про задоволення адміністративного позову частково.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи не встановлено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення №69 від 09.06.2023 Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову у призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, площа Соборна, б. 3, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.н. НОМЕР_2 ) про поновлення пенсії по інвалідності від 31.05.2023, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Діска А.Б.