Справа № 380/17329/24
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2026-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 рокуЛьвівСправа № 380/17329/24 пров. № А/857/11600/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Носа С.П.;

суддів: Кухтея Р.В., Шевчук С.М.;

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2025 року у справі № 380/17329/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

суддя у І інстанції Сидор Н.Т.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся у Львівський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати в повному обсязі позивачу щомісячного грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди після тяжкого поранення, захищаючи Батьківщину, за період перебування та стаціонарному лікування та відпустці за станом здоров`я; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з розрахунку 100 000,00 грн за періоди перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони та у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновками військово-лікарських комісій в період з 29.08.2023 по 08.04.2024, з урахуванням фактично виплачених сум.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з розрахунку 100 000,00 грн за час перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за періоди з 01.11.2023 по 02.11.2023, з 03.12.2023 по 30.12.2023, з 09.01.2024 по 13.01.2024, з 13.02.2024 по 15.02.2024. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з розрахунку 100 000,00 грн за час перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за періоди з 01.11.2023 по 02.11.2023, з 03.12.2023 по 30.12.2023, з 09.01.2024 по 13.01.2024, з 13.02.2024 по 15.02.2024. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційні скарги не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 05.01.2023, що підтверджується записами його військового квитка.

Згідно довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 13.10.2023 №4910 ОСОБА_1 29.08.2023 в 10:30 в районі н.п. Мала Токмачка Пологівського району Запорізької області під час виконання бойового завдання, в результаті ворожого обстрілу зі сторони противника, отримав поранення, у зв`язку з виконанням конституційного обов`язку щодо оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Згідно з випискою-епікризом із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №5181 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у період з 29.08.2023 по 30.08.2023.

Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №е14184 позивач перебував на стаціонарному лікування у КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова «ДОР» у період з 30.08.2023 по 14.09.2023.

Згідно з епікризом перевідним в інший лікувальний заклад з медичної карти стаціонарного хворого №11849 позивач перебував у військово-медичному клінічному центрі Західного регіону у період з 15.09.2023 по 20.09.2023.

Згідно з випискою із медичною картою амбулаторного (стаціонарного) хворого №3861 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у період з 20.09.2023 по 21.10.2023.

Згідно довідки військово-лікарської комісії від 20.10.2023 №3144 позивач потребує відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) на 30 календарних днів.

Згідно з довідкою військово-лікарської комісії від 30.11.2023 №11037 позивач потребує відпустки для лікування після травми на тридцять календарних днів.

Згідно довідки військово-лікарської комісії від 09.01.2024 №383 позивач потребує відпустки після поранення на тридцять календарних днів.

Згідно з довідкою військово-лікарської комісії від 08.02.2024 №1208 позивач потребує відпустки для лікування (реабілітації) в умовах ВМКЦ ЗР після поранення на шістдесят календарних днів.

11.04.2024 позивача направлено на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення придатності до військової служби.

Згідно з свідоцтвом про хворобу №3997 від 16.05.2024 позивача визначено непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.

Позивач звернувся до відповідача із рапортом про виплату йому додаткової винагороди згідно з постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», втім відповіді на такий не отримав.

Позивач вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, звернувся до суду із цим позовом.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 9 Закону №2011-ХІІ, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно ч. 4 ст. 9 Закону №2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про ведення воєнного стану в України», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-Х на території України ведений воєнний стан через акт відкритої агресії з боку російської федерації та проведенням активних бойових дій, який триває й наразі.

Згідно п.2,3 Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про ведення воєнного стану в України» військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

28.02.2022 Кабінет Міністрів України на виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24 лютого 2022 року №69 «Про загальну мобілізацію» прийняв постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168) (у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно абзацу 3-4 пункту 1-2 Постанови №168 відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджено наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі Порядок №260).

Порядок №260 згідно з Наказом Міністерства оборони № 44 від 25.01.2023 доповнено новим розділом XXXIV «Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану».

Згідно абз. 4 пункту 11 розділу XXXIV Порядку №260 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.

Відповідно до пункту 12 розділу XXXIV Порядку №260 підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Відтак, поранення особи (контузія, травма, каліцтво), пов`язане із захистом Батьківщини під час проходження служби в умовах, за які передбачена виплата додаткової винагороди у порядку Постанови №168 у розмірі до 100 000,00 грн., зумовлює збереження права особи на отримання згаданої винагороди у розмірі до 100 000,00 грн. як за час проходження стаціонарного лікування після поранення, так і за час знаходження у відпустці для лікування за висновком військово-лікарської комісії після тяжкого поранення як безвідносно до існування будь-яких перерв між стаціонарним лікуванням і відпусткою для лікування, так і безвідносно до вибуття у відпустку для лікування після поновлення виконання обов`язків за військовою посадою.

Одночасно, у разі повторного та кожного наступного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за медичними показниками отриманого раніше поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі 100000 гривень.

Згідно довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) за формою, передбаченою додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, ОСОБА_1 29.08.2023 в 10:30 в районі н.п. Мала Токмачка Пологівського району Запорізької області під час виконання бойового завдання, в результаті ворожого обстрілу зі сторони противника, отримав поранення, у зв`язку з виконанням конституційного обов`язку щодо оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

29.08.2023 позивачу надано первинну медичну допомогу.

Позивач у подальшому перебував на лікування після отримання поранення, що підтверджується долученими доказами.

Згідно з випискою-епікризом із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №5181 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у період з 29.08.2023 по 30.08.2023.

Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №е14184 позивач перебував на стаціонарному лікування у КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова «ДОР» у період з 30.08.2023 по 14.09.2023.

Згідно з епікризом перевідним в інший лікувальний заклад з медичної карти стаціонарного хворого №11849 позивач перебував у військово-медичному клінічному центрі Західного регіону у період з 15.09.2023 по 20.09.2023.

Згідно з випискою із медичною картою амбулаторного (стаціонарного) хворого №3861 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у період з 20.09.2023 по 21.10.2023.

Положення 3-4 пункту 1-2 Постанови №168 гарантує виплату додаткової винагороди у збільшеному до 100 000, 00 грн розмірі не лише за час лікування військовослужбовця, а й на час перебування у відпустці лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Верховний Суд у постанові від 16.05.2024 у справі №520/16191/23 зазначив, що встановлена Постановою №168 додаткова винагорода в розмірі 100000 гривень є складовою грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, що виплачується їм на період дії воєнного стану.

Ця додаткова винагорода підлягає виплаті, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Норми Постанови №168 передбачають встановлення двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди за час перебування у відпустці для лікування, а саме: пов`язаність поранення (контузія, травма, каліцтво) військовослужбовця із захистом Батьківщини, а також таке поранення є тяжким за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Верховний Суд у вказаній постанові також звернув увагу на те, що висновок ВЛК є змістом (суттю) постанови ВЛК, яка може бути оформлена в формі свідоцтва, довідки або протоколу. Іншими словами, довідка ВЛК є формальним вираженням постанови ВЛК, яка по суті містить в собі висновок, сформований ВЛК за наслідком медичного огляду.

Отже, довідка ВЛК є належним підтвердженням факту перебування військовослужбовця у відпустці для лікування після тяжкого поранення, що надає такому право на отримання додаткової винагороди, гарантованої Постановою №168.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у довідці військово-лікарської комісії від 20.10.2023 №3144 зазначено, що позивач потребує відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) на 30 календарних днів (травма відноситься до тяжких; поранення пов`язане із захистом Батьківщини).

Згідно з довідкою військово-лікарської комісії від 30.11.2023 №11037 позивач потребує відпустки для лікування після травми на тридцять календарних днів (травма відноситься до тяжких; поранення пов`язане із захистом Батьківщини).

Згідно довідки військово-лікарської комісії від 09.01.2024 №383 позивач потребує відпустки після поранення на тридцять календарних днів (травма відноситься до тяжких; поранення пов`язане із захистом Батьківщини).

Згідно з довідкою військово-лікарської комісії від 08.02.2024 №1208 позивач потребує відпустки для лікування (реабілітації) в умовах ВМКЦ ЗР після поранення на шістдесят календарних днів (травма відноситься до тяжких; поранення пов`язане із захистом Батьківщини).

Відтак, долучені до матеріалів справи докази підтверджуються перебування позивача на стаціонарному лікуванні, а також у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення у такі періоди:

- 29.08.2023 30.08.2023 (виписка-епікриз із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №5181);

- 30.08.2023 14.09.2023 (виписка із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №е14184);

- 15.09.2023 20.09.2023 (епікриз перевідний в інший лікувальний заклад з медичної картки стаціонарного хворого №11849);

- 20.09.2023 21.10.2023 (виписка із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №3861);

- 20.10.2023 19.11.2023 (довідка ВЛК №3144, відпустка для лікування на тридцять календарних днів);

- 30.11.2023 30.12.2023 (довідка ВЛК №11037 від 30.11.2023, відпустка для лікування на тридцять календарних днів);

- 09.01.2024 08.02.2024 (довідка ВЛК №383 від 09.01.2024, відпустка для лікування на тридцять календарних днів);

- 08.02.2024 08.04.2024 (довідка ВЛК №1208 від 08.02.2024, відпустка для лікування на шістдесят календарних днів).

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує, що виплат у встановленому розмірі від військової частини не надходило та долучає виписки з карткового рахунку за період з 08.09.2023 по 05.07.2024.

Разом з тим, відповідач стверджує про нарахування та виплату позивачу відповідних сум додаткової винагороди, на підтвердження чого долучає докази.

Відповідач вказує, що військовою частиною НОМЕР_1 за серпень, вересень та жовтень 2023 року було нараховано та виплачена сума у розмірі 222 580,36 грн., яка включає в себе додаткову винагороди у розмірі 100000 гривень в розрахунку за місяць за періоди перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування після тяжкого поранення. При цьому 29032,26 грн. було нараховано та виплачено в серпні 2023 року, 16129,03 в вересні 2023 та 177419,36 в листопаді 2023, що підтверджується довідкою про нарахування та утримання грошового забезпечення за період 01/2023-12/2023 № 3085 від 01.11.2024.

Надходження вказаних виплат на картковий рахунок позивача також підтверджується випискою з карткового рахунку, долученою позивачем до матеріалів справи.

Як вказує відповідач, за 2024 рік військовою частиною НОМЕР_1 в серпні 2024 було нараховано та виплачено ОСОБА_1 додаткову винагороди у розмірі 100000 гривень в розрахунку за місяць за періоди перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування після тяжкого поранення у розмірі 93333,33 грн. за період з 03.11.2023 по 30.11.2023; у розмірі 6451,61грн за період з 01.12.2023 по 02.12.2023; у розмірі 58064,52 грн. за період з 14.01.2024 по 31.01.2024; у розмірі 41379,31 грн. за період з 01.02.2024 по 12.02.2024; у розмірі 48275,86 грн. за період з 16.02.2024 по 29.02.2024; у розмірі 100000,00 грн. за період з 01.03.2024 по 31.03.2024; у розмірі 30000,00 грн. за період з 01.04.2024 по 09.04.2024, що підтверджується розрахунковою картою ОСОБА_1 за 2024 №3084 від 01.11.2024.

Позивачем жодним чином не спростовано вказаного факту, а також не наведено жодних доводів щодо незгоди з нарахованими та виплаченими за такі періоди суми.

Отже позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що за окремі, належним чином підтверджені періоди перебування позивача у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення, такому не виплачено додаткову винагороду у збільшеному до 100 000,00 грн розмірі.

Зокрема, не здійснено нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за періоди: з 01.11.2023 по 02.11.2023, з 03.12.2023 по 30.12.2023, з 09.01.2024 по 13.01.2024, з 13.02.2024 по 15.02.2024.

Жодних законних підстав для ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди у вказані періоди відповідачем не наведено.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, з розрахунку 100 000,00 грн за час перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за періоди з 01.11.2023 по 02.11.2023, з 03.12.2023 по 30.12.2023, з 09.01.2024 по 13.01.2024, з 13.02.2024 по 15.02.2024 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену Постановою №168, з розрахунку 100 000,00 грн за час перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за періоди з 01.11.2023 по 02.11.2023, з 03.12.2023 по 30.12.2023, з 09.01.2024 по 13.01.2024, з 13.02.2024 по 15.02.2024.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2025 року у справі № 380/17329/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук