Справа № 320/2467/23
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2026-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/2467/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н.П.

Суддів: Кобаля М.І., Мельничука В.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління освіти і науки Ірпінської міської ради Бучанського району Київської області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року, суддя Жукова Є.О., у справі за адміністративним позовом керівника Бучанської окружної прокуратури Київської області в інтересах Держави в особі Служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради до Управління освіти і науки Ірпінської міської ради Бучанського району Київської області в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

Бучанська окружна прокуратура Київської області в інтересах Держави в особі Служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління освіти і науки Ірпінської міської ради Бучанського району Київської області, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Управління освіти і науки Ірпінської міської ради Бучанського району Київської області щодо ненарахування та невиплати випускникам загальноосвітніх навчальних закладів комунальної форми власності Ірпінської міської ОТГ Бучанского району Київської області, які мали статус дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, одноразової грошової допомоги у розмірі шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, передбаченої частиною 7 статті 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування»;

- зобов`язати Управління освіти і науки Ірпінської міської ради Бучанського району Київської області нарахувати і виплатити усім випускникам загальноосвітніх навчальних закладів комунальної форми власності Ірпінської міської ОТГ Бучанского району Київської області вищевказану грошову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру» було вивчено стан додержання відповідачем вимог чинного законодавства з питань соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування та встановлено порушення вимог статті 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» в частині не нарахування та не виплати випускникам загальноосвітніх навчальних закладів комунальної форми власності на території Ірпінської міської ОТГ Бучанского району Київської області, які мали статус дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, одноразової грошової допомоги. Враховуючи положення чинного законодавства та усталену судову практику відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити вказаним дітям одноразову грошову допомогу у розмірі шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, передбачену частиною 7 статті 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» з розміру, встановленого Законами України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та «Про Державний бюджет на 2022 рік».

Відповідно до ухвали Київського окружного адміністративного суду від 28.05.2023 розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у матеріалах справи доказами.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29.02.2024 адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з рішенням Київського окружного адміністративного суду, Управління освіти і науки Ірпінської міської ради Бучанського району Київської області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для виходу із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

Бучанською окружною прокуратурою, у порядку передбаченим статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» вивчено стан додержання вимог чинного законодавства з питань соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, за результатами чого встановлено порушення в діяльності Відділу освіти, молоді, фізичної культури і спорту Управління освіти і науки Ірпінської міськради Бучанського району Київської області вимог статті 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» в частині ненарахування та невиплати одноразової грошової допомоги випускникам загальноосвітніх навчальних закладів комунальної форми власності на території Ірпінської міської ОТГ, які мали статус дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Згідно інформації Управління освіти і науки Ірпінської міськради Бучанського району Київської області від 07.10.2022 №01-11/463 встановлено, що навчальні заклади середньої освіти комунальної форми власності, розташовані на території Ірпінської міської ОТГ із числа дітей-сиріт, позбавлених батьківського піклування, у 2021 році закінчили:

ОСОБА_1 , 2006 року народження;

ОСОБА_2 , 2003 року народження;

ОСОБА_3 , 2004 року народження;

ОСОБА_4 , 2006 року народження;

ОСОБА_5 , 2003 року народження;

ОСОБА_6 , 2003 року народження;

ОСОБА_7 , 2003 року народження;

ОСОБА_8 , 2006 року народження;

ОСОБА_9 , 2005 року народження;

ОСОБА_10 , 2005 року народження;

ОСОБА_11 , 2003 року народження;

ОСОБА_12 , 2004 року народження.

Окрім того, згідно вищевказаної інформації вбачається, що у 2022 навчальному році навчальні заклади середньої освіти комунальної форми власності Ірпінської міської об`єднаної територіальної громади Бучанського району Київської області із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, закінчили:

ОСОБА_13 , 2005 року народження;

ОСОБА_14 , 2005 року народження;

ОСОБА_15 , 2006 року народження;

ОСОБА_16 , 2006 року народження;

ОСОБА_17 , 2007 року народження;

ОСОБА_18 , 2004 року народження;

ОСОБА_19 , 2006 року народження;

ОСОБА_20 , 2005 року народження;

ОСОБА_21 , 2007 року народження;

ОСОБА_22 , 2006 року народження.

Зі змісту інформації Управління освіти і науки Ірпінської міської ради Бучанського району Київської області від 07.10.2022 №01-11/463 вбачається, що жодному із вищевказаних випускників загальноосвітніх навчальних закладів Ірпінської міської об`єднаної територіальної громади Бучанського району Київської області із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, одноразова грошова допомога в розмірі 6 прожиткових мінімумів, як це передбачено частиною 7 статті 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», впродовж 2021-2022 років не виплачувалась.

Відповідно до інформації Управління освіти і науки Ірпінської міської ради Бучанського району Київської області від 07.10.2022 № 01-11/463 головним розпорядником бюджетних коштів спрямованих на утримання закладів загальної середньої освіти розташованих на території Ірпінської міської територіальної громади Бучанського району Київської області, є Управління освіти і науки Ірпінської міської ради Бучанського району Київської області.

Питання дотримання законодавства щодо соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, належить до компетенції органів опіки та піклування.

Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, відповідно до інформації від 11.11.2022 № 958/01-14 повідомляє, що одноразову грошову допомогу в розмірі 6 прожиткових мінімумів, яке це визначено частиною 7 статті 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_23 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_24 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , які є випускниками загальноосвітніх навчальних закладів Ірпінської міської об`єднаної територіальної громади Бучанського району Київської області, не виплачувалось, оскільки відсутні підстави для здійснення цієї виплати.

Як зазначає відповідач, він не є розпорядником коштів, а тому керівник Бучанської окружної прокуратури, реалізовуючи надані законом повноваження щодо захисту інтересів держави у сфері охорони дитинства, безпідставно звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 52 Конституції України утримання та виховання дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, покладається на державу.

Правові, організаційні, соціальні засади та гарантії державної підтримки дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа визначаються Законом України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» від 13.01.2005 № 2342-IV (далі - Закон №2342-IV).

Статтями 3, 4 Закону України №2342-IV визначено, що основними засадами державної політики щодо соціального захисту осіб з числа дітей, позбавлених батьківського піклування є, зокрема захист їх майнових, житлових та інших прав та інтересів, належне матеріально-технічне забезпечення незалежно від форми влаштування та утримання такої категорії дітей на рівні, не меншому за встановлений прожитковий мінімум для осіб відповідного віку. Заходи соціального захисту осіб з числа дітей, позбавлених батьківського піклування, гарантуються, забезпечуються та охороняються державою. Державні соціальні стандарти і нормативи встановлюються, зокрема, до мінімального стандарту разової державної фінансової допомоги при закінченні такими дітьми виховного, навчального закладу.

Частиною 1 статті 8 Закону №2342-IV встановлено, що держава здійснює повне забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону №2342-IV, витрати на фінансування заходів щодо соціального забезпечення дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб із їх числа передбачаються в Державному бюджеті України окремим рядком.

Статтею 1 Закону №2342-IV передбачено, що особи із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - особи віком від 18 до 23 років, у яких у віці до 18 років померли або загинули батьки, та особи, які були віднесені до дітей, позбавлених батьківського піклування; випускники закладів для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, - особи, які перебували на повному державному забезпеченні у закладі для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, і закінчили своє перебування у зазначеному закладі у зв`язку із закінченням навчання.

Частиною 7 статті 8 Закону №2342-IV визначено, що випускники навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу або відповідної установи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, одягом і взуттям, а також одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. Нормативи забезпечення одягом і взуттям затверджуються Кабінетом Міністрів України. За бажанням випускників навчальних закладів їм може бути видана грошова компенсація в розмірі, необхідному для придбання одягу і взуття.

При цьому, частина 7 статті 8 Закону №2342-IV встановлює обов`язок з виплати грошової допомоги усім випускникам навчальних закладів, не розмежовуючи їх на окремі категорії - тих, хто продовжив навчання в іншому навчальному закладі, та тих, хто працевлаштувався та інші. Таким чином, усі діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування незалежно від форми їх утримання та виховання гарантовано перебувають на повному державному утриманні. Крім того, сам факт випуску з навчального закладу є підставою для виплати одноразової грошової допомоги в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів, встановленого законом.

Матеріальне забезпечення та зокрема, виплата грошової допомоги регламентується постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.1994 №226 «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» (далі - Постанова №226).

Відповідно до п.п.1 пункту 13 Постанови №226 дітям-сиротам і дітям, позбавленим батьківського піклування, особам з їх числа, а також учням та студентам, які в період навчання у віці від 18 до 23 років залишилися без батьків і перебували на повному державному утриманні в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти, при вступі на навчання до закладів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти видається безоплатно за рахунок коштів тих закладів, які вони закінчили, комплект нового одягу і взуття на суму не менш як 12 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а також грошова допомога в розмірі не менш як 2,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Учні та студенти зазначеної категорії зараховуються на повне державне утримання в навчальних закладах, до яких вони вступили, і в період навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів забезпечуються безоплатно продуктами харчування, одягом, взуттям і м`яким інвентарем за нормами, встановленими для вихованців шкільного віку шкіл-інтернатів.

Разом з тим, відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону №2342-IV, закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону. Розмір одноразової грошової допомоги, який підлягає виплаті при випуску з навчального закладу, на забезпеченні якого перебували, зокрема, діти, позбавлені батьківського піклування, та визначений Законом, не узгоджується з розміром такої одноразової грошової допомоги встановленої Постановою №226.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 18.09.2018 у справі №493/407/16-а, від 03.10.2019 у справі №303/5849/16-а та від 26.05.2020 у справі №303/5848/16-а.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над іншими підзаконними нормативними актами, та оскільки норми Постанови №226 прийняті до набрання чинності Законом №2342 та не приведені у його відповідність, при вирішенні спірного питання підлягають застосуванню норми Закону №2342-IV, згідно якого одноразова грошова допомога підлягає виплаті позивачу у розмірі шести прожиткових мінімумів.

Водночас, колегія суддів зауважує, що відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Охорона дитинства - система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав.

У Преамбулі Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-XII, зазначено, що дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Статтею 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 28 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право дитини на освіту, і з метою поступового досягнення здійснення цього права на підставі рівних можливостей вони, зокрема: сприяють розвиткові різних форм середньої освіти, як загальної, так і професійної, забезпечують її доступність для всіх дітей.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пунктах 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський Суд з прав людини зазначив, що здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і у справі Стре проти Сполучного Королівства («Stretch v. the United Kingdom,» №44277/98, п. 37).

Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності». Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність («Maltzan (Freiherr Von) and others v. Germany», №71916/01, № 71917/01 та №10260/02, п. 74).

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що частина 7 статті 8 Закону №2342-IV встановлює обов`язок з виплати грошової допомоги усім випускникам навчальних закладів, не розмежовуючи їх на окремі категорії, зокрема на тих, хто продовжив навчання в іншому навчальному закладі, та тих, хто працевлаштувався та інші. Таким чином, усі діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування незалежно від форми їх утримання та виховання гарантовано перебувають на повному державному утриманні. Крім того, сам факт випуску з навчального закладу є підставою для виплати одноразової грошової допомоги в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів, встановлених законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.09.2018 у справі №493/407/16-а, від 26.05.2020 у справі №303/5848/16-а, від 05.06.2019 у справі №159/1684/16-а, від 03.10.2019 у справі №303/5849/16-а, від 26.05.2020 у справі №303/5848/16-а, від 04.11.2020 у справі №303/5842/16-а, від 28.01.2021 у справі №164/1907/16-а, від 28.01.2021 у справі №169/521/16-а.

Щодо доводів відповідача про те, що не є розпорядником бюджетних коштів, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Згідно з пунктами 1.1., 1.2, 1.5 Положення про Управління освіти і науки Ірпінської міськради Бучанського району Київської області, затвердженого рішенням Ірпінської міської ради від 26.09.2022 №2209-24-VIII, управління освіти і науки Ірпінської міськради Бучанського району Київської області, є виконавчим органом Ірпінської міської ради Бучанського району Київської області, яке в межах Ірпінської міської територіальної громади забезпечує виконання покладених на Управління завдань. Управління є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в територіальних підрозділах ДКСУ. Управління є уповноваженим органом у сфері освіти. Є головним розпорядником коштів на отримання бюджетних асигнувань на утримання закладів дошкільної, загальної середньої, позашкільної освіти.

Таким чином, з огляду на вказане можна чітко встановити, що Управління освіти і науки Ірпінської міськради Бучанського району Київської області є розпорядником бюджетних коштів, передбачених на фінансування та утримання закладів загальної середньої освіти комунальної форми власності на території Ірпінської міської ОТГ. Доказів зворотнього відповідач до суду не надав.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що обов`язок щодо виплати випускникам з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, гарантованої частиною 7 статті 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» одноразової грошової допомоги в розмірі не менше 6 прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку за рахунок навчального закладу або відповідної установи, покладено на Відділ освіти Ірпінської міської ради Бучанського району Київської області, як розпорядника бюджетних коштів.

Щодо прохання скаржника в апеляційній скарзі закрити провадження у справі, то воно взагалі не грунтується на вимогах чинного КАС України.

Скаржник в апеляційній скарзі не послався на норму статті 238 КАС України, яка передбачає підстави для закриття провадження у справі та не зазначив такої підстави.

За таких підстав колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Наведенні скаржником в апеляційній скарзі підстави для скасування рішення та аргументи, не дають підстав для скасування судового рішення, позаяк вони не применшують і не змінюють основних правових висновків та мотивів судів.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління освіти і науки Ірпінської міської ради Бучанського району Київської області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року - без змін

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк, визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Кобаль М.І.

Мельничук В.П.