Справа № 320/23620/24
Суддя: Черпак Юрій Кононович
Дата ухвалення: 2026-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Черпака Ю.К.,

суддів Кобаля М.І., Штульман І.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Київської митниці на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року, ухвалене в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ліфтек Груп» до Київської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Ліфтек Груп» (далі - позивач/ТОВ «Ліфтек Груп») звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Київської митниці (далі - відповідач/апелянт/митниця) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості № UA100100/2024/000012/2 від 07 березня 2024 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на протиправність спірного рішення та висновків, викладених в ньому, оскільки при митному оформленні товару за митною декларацією, який ввозився на митну територію України, визначено його митну вартість за основним методом-ціною договору (контракту), про що надано митному органу документи, передбачені статтею 53 Митного кодексу України, які підтверджують митну вартість товару, містять об`єктивні відомості про складові цієї вартості. Окрім того, аргументи, які зазначені відповідачем у рішенні про коригування митної вартості та електронному повідомленні, є безпідставними, оскільки в наданих документах відсутні розбіжності, що впливають на митну вартість, або явні ознаки підробки. Не надано доказів того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. На думку позивача, митний орган зазначених документів не врахував, у зв`язку з чим дійшов необґрунтованих висновків про наявність підстав для коригування митної вартості із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості товарів.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року позов ТОВ «Ліфтек Груп» задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості № UA100100/2024/000012/2 від 07 березня 2024 року.

Стягнуто з Київської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь ТОВ «Ліфтек Груп» сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 5 427, 42 грн.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач заявив митну вартість за основним методом (за ціною договору) та надав повний пакет документів, передбачений статтею 53 Митного кодексу України, а також додаткові документи на вимогу митниці, які в сукупності підтверджують числові значення складових митної вартості та фактичну ціну товару (контракт/специфікація, інвойс, платіжні документи, транспортні документи, підтвердження оплати логістики, фідерний коносамент, прайс-лист, висновок ДП «Держзовнішінформ» тощо). За таких обставин митний орган не довів наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні чи недостовірні відомості про митну вартість у розумінні частини шостої статті 54 Митного кодексу України, а відтак не мав правових підстав відмовляти у визнанні митної вартості за першим методом та переходити до її коригування. Право митниці витребувати додаткові документи реалізується виключно за умов, визначених частиною третьою статті 53 Митного кодексу України, і митний орган зобов`язаний конкретизувати, які саме розбіжності виявлено, чому їх неможливо перевірити на підставі наданих документів, які саме додаткові документи можуть усунути сумніви та як ці сумніви впливають саме на ціну/складові митної вартості. Натомість наведені митницею зауваження є формальними та такими, що не спростовують заявлену декларантом вартість і не доводять неможливості застосування першого методу. Відмова митного органу врахувати прайс-лист та висновок ДП «Держзовнішінформ» є необґрунтованою, оскільки прайс-лист прямо належить до переліку додаткових документів за частиною третьою статті 53 МК України, а висновок «Держзовнішінформ» є інформаційним джерелом щодо рівня ціноутворення, тому посилання митниці на Нацстандарт № 1 з оцінки майна не є релевантним цим правовідносинам. Рішення про коригування митної вартості не містить належного обґрунтування, як того вимагає частина друга статті 55 МК України: митниця послалася на дані інших митних декларацій (як референтні ціни), але не навела повноцінного порівняння характеристик товарів, умов поставки, комерційних умов, обсягів партій, виробника, умов оплати та не пояснила коригування, тобто фактично не показала, чому саме ці дані можна застосовувати до спірної поставки і чому отримана скоригована вартість є обґрунтованою.

В апеляційній скарзі Київська митниця просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Апелянт вказав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про протиправність рішення про коригування митної вартості, оскільки таке рішення прийнято в межах повноважень та за наявності обґрунтованих сумнівів щодо заявленої декларантом митної вартості, які виникли, зокрема, через спрацювання ризиків у автоматизованій системі аналізу та управління ризиками та необхідність перевірки правильності визначення митної вартості й транспортних витрат (у т.ч. за індикаторами 105-2 та 106-2). Подані разом із МД документи містили розбіжності або не містили всіх відомостей про числові значення складових митної вартості, через що митниця правомірно витребувала додаткові документи за статтями 53, 54 Митного кодексу України. Зокрема, апелянт акцентує на непідтвердженні транспортних витрат належними документами: рахунок/довідка про транспортні витрати надані суб`єктом, який не є фактичним перевізником, а також відсутні окремі перевізні документи (зокрема фідерний коносамент за частиною маршруту), що не дозволяло перевірити повноту задекларованих витрат на доставку. Крім того, за умовами поставки FOB витрати, які підлягають включенню до митної вартості (транспортування до місця ввезення, навантаження/вивантаження та ін.), мали бути коректно відображені в декларації митної вартості, проте позивач не підтвердив/не відобразив окремі складові (зокрема витрати на вантажно-розвантажувальні роботи за межами України), а також митниця ставить питання щодо упаковки/маркування (як складової митної вартості) та страхування (вказуючи на суперечність між довідкою про відсутність страхування і умовами експедиторського договору). Також митниця посилається на результати порівняння заявленої митної вартості з рівнем митної вартості ідентичних/подібних товарів у базах ЄАІС Держмитслужби: заявлені показники були нижчими за мінімальні рівні, що додатково підтверджує обґрунтованість сумнівів і необхідність контролю/коригування. Додаткові документи, надані декларантом на запит, не усунули сумніви (калькуляція, прайс-лист, оборотно-сальдова відомість тощо), а поданий висновок ДП «Держзовнішінформ» оцінюється як такий, що не відповідає вимогам до оформлення/змісту (зауваження щодо відсутності необхідних елементів, припущень, розрахунків тощо). Також стверджує, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням вимог до вмотивованості та повноти оцінки доводів сторін (з посиланням на підходи ЄСПЛ щодо обов`язку суду належно відповідати на ключові аргументи).

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Ліфтек Груп» підтримало рішення суду першої інстанції, просило залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зазначено, що апеляційна скарга не містить нових правових аргументів і фактично зводиться до повторення позиції відповідача, вже перевіреної та обґрунтовано відхиленої судом першої інстанції. Спрацювання профілів ризику АСАУР (105-2, 106-2) не є самостійною та достатньою підставою для витребування додаткових документів або відмови у визнанні митної вартості за першим методом, оскільки такі профілі мають виключно рекомендаційний характер, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду (зокрема у справі № 826/16699/16). Також позивач зазначив, що фідерний коносамент за маршрутом Констанца - Рені був наданий митному органу, а твердження апелянта про його відсутність не відповідає фактичним обставинам справи. Крім того, митниця суперечливо посилається на відсутність підтвердження оплати транспортно-експедиційних послуг, водночас визнаючи, що відповідні платіжні документи були подані, але без будь-якого обґрунтування проігноровані. Для цілей визначення митної вартості значення мають витрати саме декларанта, а не експедитора, оскільки всі транспортні витрати понесені в межах суми, сплаченої за договором транспортно-експедиторських послуг. Вимоги митниці щодо подання документів про витрати експедитора ґрунтуються на неправильному та розширювальному тлумаченні Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» і не передбачені статтею 53 МК України. Крім того, позивач навів аргументи щодо спростування доводів апелянта про необхідність окремого виділення навантажувально-розвантажувальних витрат та страхування, зазначивши, що всі фактично понесені витрати на транспортування враховані у декларації митної вартості, а страхування вантажу фактично не здійснювалося, що підтверджено довідкою експедитора та не спростовано митницею. Будь-які «гіпотетичні» або можливі витрати не можуть включатися до митної вартості, що відповідає забороні використання довільних або фіктивних величин. Також є безпідставними твердження митниці про витрати на упаковку та маркування, оскільки за умовами контракту та базису поставки FOB такі витрати несе продавець і вони вже включені до ціни товару, що узгоджується з практикою Верховного Суду. Митний орган не довів наявності законних підстав для відмови у застосуванні першого методу визначення митної вартості, а апеляційна скарга не спростовує висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для її задоволення немає.

Апеляційний розгляд справи відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів вирішено продовжити на розумний строк її апеляційний розгляд.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, повноту встановлення фактичних обставин справ та їх правову оцінку, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що ТОВ «Ліфтек Груп» на виконання зовнішньоекономічного договору від 27 вересня 2023 року № 01, укладеного з компанією Qingdao Hailifeng Rigging, ввезло на митну територію України та заявило до декларування за ЕМД 24UA02U2 від 05 березня 2024 року наступні товари:

- ланцюг вантажопідйомний з чорних металів: Lifting Chain, black G80 / Вантажні ланцюги для виробництва строп та засобів кріплення вантажу»;

- вироби з чорних металів, не для військового призначення та не подвійного використання»;

- ручний інструмент струбцина для підвішування талі»;

- стрічка з поліестеру для виробництва стропів»;

- нитки швейні розфасовані для роздрібної торгівлі».

Одразу з митною декларацією позивачем були надані наступні документи:

- контракт № 01 від 27 вересня 2023 року та специфікація № 1 від 27 вересня 2023 року на суму 32 110, 88 дол. США;

- інвойс № HLF230922LG від 08 грудня 2023 року на суму 32 110, 88 дол. США;

- платіжні документи (MUR) 23 04/01/24 та (MUR) 19 09/10/23;

- рахунок на оплату міжнародного перевезення за межами України від 28 лютого 2024 року № 951 та довідка про транспортні витрати від 28 лютого 2024 року № 28/02/24.

Імпорт товару не ліцензується, страхування товару декларант не здійснював.

Митна вартість товарів була заявлена за першим (основним) методом визначення митної вартості, відповідно до інвойсів, за ціною договору на умовах поставки FOB CN QINGDAO з додаванням витрат, які поніс декларант відповідно до частини десятої статті 58 Митного кодексу України.

Київською митницею направлено письмову вимогу за МД 24UA02U2 про надання додаткових документів з підстав того, що згідно з частиною другою статті 53 Митного кодексу України для підтвердження митної вартості товару надаються транспортні документи, якщо витрати на транспортування не включені у вартість товару. При митному оформленні було подано рахунок на оплату міжнародного перевезення та довідку про транспортні витрати, надані ТОВ «ХІЛЛДОМ ЛОГІСТІКС», яке не є перевізником, однак не було надано фідерного коносамента для перевезення товару з порту Констанца до м. Рені в Україні. Згідно зі статтями 335 та 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» декларант повинен надати відповідні документи для підтвердження витрат на транспортування, однак не було надано банківського документа, що підтверджує оплату транспортних послуг згідно з договором з ТОВ «ХІЛЛДОМ ЛОГІСТІКС». Перевезення здійснено за умовами FOB (Free On Board), що означає, що з моменту переходу товару через поручні судна всі витрати несе покупець, у тому числі витрати на транспортування до місця ввезення в Україну. Однак витрати на навантаження та розвантаження не були вказані окремо у митній декларації, що порушує вимоги Мінфіну.

На підтвердження митної вартості позивачем надано додаткові документи, проте митний орган, вважаючи, що додаткові документи не спростовують його сумніви, відносно товарів №№ 1, 2, 4, 6, 8 ухвалив рішення про коригування митної вартості № UA100100/2024/000012/2 від 07 березня 2024 року.

Декларант не погодився з прийнятим рішенням і відповідно до частини сьомої статті 55 Митного кодексу України здійснив випуск товару у вільний обіг, застосувавши забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, і тією, що була визначена митним органом за МД 24UA97U4.

Декларант звернувся до Київської митниці з додатковими документами та заявою про проведення перевірки митної вартості товару, прийняття рішення про можливість застосування митної вартості, заявленої декларантом, і скасування рішення Київської митниці щодо коригування митної вартості № UA100100/2024/000012/2 від 07 березня 2024 року.

У відповідь Київська митниця надіслала лист від 28 березня 2024 року, в якому залишила рішення про коригування митної вартості чинним. Митниця зазначила, що під час контролю правильності визначення митної вартості товарів, заявлених за митною декларацією від 05 березня 2024 року № 24UA02U2, було встановлено, що документи, подані для підтвердження митної вартості, відповідно до статті 53 Митного кодексу України містять розбіжності та не містять всіх необхідних відомостей для підтвердження числових значень складових митної вартості або ціни, що була фактично сплачена чи підлягає сплаті за товари.

Не погоджуючись із рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Митним кодексом України від 13 березня 2012 року № 4495-VI (далі - МК України).

Частиною першою статті 7 МК України встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.

Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (пункт 24 частини першої статті 4 МК України).

За визначенням, що міститься у статті 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною першою статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, який переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою, восьмою, дев`ятою статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів;

2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене. Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей.

За приписами частин першої-четвертої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

- декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

- рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

- якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

- транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

- ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

- якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:

- виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;

- довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

- розрахунок ціни (калькуляцію).

Відповідно до частин першої-третьої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодекс.

Частиною дванадцятою статті 264 МК України встановлено, що у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи органу доходів і зборів.

За приписами частин першої, сьомої, восьмої, дев`ятої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з частинами першою і другою статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірно та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

За змістом частин четвертої, п`ятої статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Послідовність дій посадових осіб митного органу при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів під час здійснення їх митного контролю та митного оформлення визначено Методичними рекомендаціями щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затвердженими наказом Державної митної служби України від 11 вересня 2015 року № 689.

За приписами пунктів 6 та 7 Розділу ІІ вказаних Методичних рекомендацій при перевірці розрахунку, здійсненого декларантом або уповноваженою ним особою при визначенні митної вартості товарів за основним методом, та чисельного значення заявленої митної вартості, зокрема, аналізується: включення всіх складових митної вартості; включення всіх платежів, які відповідають вимогам, встановленим частинами п`ятою - восьмою статті 58 Кодексу, до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті; наявність помилок при перенесенні відомостей з документів, які підтверджують митну вартість товарів, до митної декларації та/або до декларації митної вартості; наявність арифметичних помилок в митній декларації, декларації митної вартості або документах, які підтверджують митну вартість товарів; наявність помилок при перерахунку сум в іноземній та/або національній валютах; наявність помилок при здійсненні нарахувань (наприклад, знижок); наявність помилок при перерахуванні одиниць виміру оцінюваного товару на одиниці виміру товару відповідно до Митного тарифу України.

При перевірці розрахунку та числового значення заявленої митної вартості товарів здійснюється перевірка наявності у підтверджуючих документах всіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості, а саме: ДМВ (якщо ДМВ подається); митній декларації графи 12, 20, 22, 31 (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості), 42, 43, 44 (в частині наявності реквізитів документів, які підтверджують митну вартість товарів), 45, 46; документах, поданих для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, для декларування яких не застосовується митна декларація (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості); рахунку-фактурі або іншому документі, який визначає вартість товару.

Суд встановив, що позивачем до відповідача для митного оформлення разом з митною декларацією надані наступні документи:

- контракт № 01 від 27 вересня 2023 року та специфікація № 1 від 27 вересня 2023 року на суму 32 110, 88 дол. США;

- інвойс № HLF230922LG від 08 грудня 2023 року на суму 32 110,88 дол. США;

- платіжні документи (MUR) 23 04/01/24 та (MUR) 19 09/10/23;

- рахунок на оплату міжнародного перевезення за межами України від 28 лютого 2024 року № 951 та довідка про транспортні витрати від 28 лютого 2024 року № 28/02/24.

Після того, як відповідач витребував додаткові документи відповідно до статті 53 МК України декларант, виконуючи вимоги митного органу, надав додаткові документи, зокрема:

- оборотно-сальдова відомість по рахунку 3712 за період з 01 жовтня 2023 року по 06 березня 2024 року, відповідно до якої за контрагентом QINGDAO HAILIFENG RIGGING CO., LTD обліковується заборгованість у сумі 32 110, 88 доларів США, що еквівалентно 1 199 318, 89 грн, сплачену згідно з proforma invoice HLF230922LG.

Позивач зауважив, що посилання на «Счет на оплату поставщика ЛГО00001611» є внутрішнім номером у бухгалтерському обліку, який автоматично формується при створенні запису.

- прайс-лист продавця (виробника) від Qingdao Hailifeng Rigging Co., Ltd. від 23 серпня 2023 року на умовах поставки FOB Qingdao. Вказані в прайс-листі умови поставки та ціни збігаються з цінами на відповідні товари, що зазначені в інвойсі HLF230992LG, який також був наданий митному органу разом з митною декларацією;

- платіжне доручення № 3053 від 05 березня 2024 року на суму 172 912, 04 грн, з призначенням платежу: оплата рахунку № 951 від 28 лютого 2024 року за договором Х290523-69 від 29 травня 2023 року у сумі 172 783, 96 грн, ПДВ - 20% (128, 08 грн), яким сплачено транспортно-експедиційні послуги з перевезення товару по маршруту порт експорту QINGDAO до порту CONSTANTA, а далі до порту Рені;

- RIVER BILL OF LADING № 234040581 (фідерний коносамент), згідно з яким здійснювалося перевезення товару між портами Констанца і Рені.

- експертний висновок від 01 березня 2024 року № 3-3/113 (бланк № 014128) «ДП «ДЕРЖЗОВНІШІНФОРМ», яким підтверджено, що ціни, за якими відбувається придбання товару, є ринковими.

З оскаржуваного рішення Київської митниці про коригування митної вартості № UA100100/2024/000012/2 від 07 березня 2024 року вбачається, що підставою для його прийняття стало непідтвердження включення до заявленої митної вартості окремих складових витрат, а саме:

1. Витрат на транспортування товару за межами митної території України.

2. Витрат на навантажувально-розвантажувальні роботи.

3. Сумніви митниці щодо повноти документального підтвердження транспортно-експедиційних послуг за умовами поставки FOB.

При цьому митний орган виходив із припущення, що подані декларантом документи не містять достатніх відомостей для перевірки числових значень таких складових митної вартості, що унеможливлює застосування основного методу визначення митної вартості товару за ціною договору.

Надаючи правову оцінку цим висновкам, слід зазначити наступне.

Щодо витрат на транспортування товару за межами митної території України, суд зазначає, що твердження митного органу про непідтвердження включення таких витрат до митної вартості не узгоджуються з матеріалами справи.

Позивачем разом із митною декларацією та на вимогу митного органу подано належні та допустимі документи, які у своїй сукупності дозволяють встановити вид наданих транспортно-експедиційних послуг, маршрут перевезення товару, а також їх фактичну вартість, зокрема рахунок на оплату міжнародного перевезення (експедирування), довідку (розрахунок) транспортних витрат та платіжне доручення, яким підтверджено їх оплату.

Зазначені документи містять чітко визначені числові значення витрат, понесених декларантом у зв`язку з доставкою товару до митної території України, та дають можливість перевірити правильність їх включення до митної вартості відповідно до вимог частини десятої статті 58 МК України.

Водночас митним органом не наведено жодних доказів того, що відповідні витрати фактично не були понесені, були понесені в іншому розмірі або не підлягали включенню до митної вартості товару.

Стосовно витрат на навантажувально-розвантажувальні роботи, суд зазначає, що доводи митного органу про їх не підтвердження також є безпідставними, оскільки як вбачається з наданих декларантом документів, навантажувально-розвантажувальні роботи є складовою комплексу транспортно-експедиційних послуг, пов`язаних із перевезенням товару за межами митної території України, та відображені у рахунку на оплату перевезення і довідці (розрахунку) транспортних витрат.

При цьому вирішальним для цілей митного контролю є підтвердження загальної суми витрат, понесених у зв`язку з доставкою товару до митної території України, а не формальне виокремлення кожної складової окремим рядком у декларації митної вартості.

Відсутність окремого зазначення витрат на навантажувально-розвантажувальні роботи за наявності документів, що підтверджують загальний розмір транспортних витрат та їх оплату, не свідчить про неповноту або недостовірність заявлених відомостей і не створює перешкод для застосування основного методу визначення митної вартості.

Щодо сумнівів митного органу стосовно повноти документального підтвердження транспортно-експедиційних послуг за умовами поставки FOB, суд зазначає, що такі сумніви мають оціночний характер і не ґрунтуються на конкретних фактичних обставинах.

За умовами поставки FOB обов`язок організації та оплати перевезення товару після його відвантаження в порту відправлення покладається на покупця, у зв`язку з чим витрати на транспортування та експедирування правомірно понесені декларантом та підтверджені відповідними первинними документами.

Подані позивачем рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг, довідка (розрахунок) транспортних витрат, транспортні документи та платіжні документи у своїй сукупності дозволяють ідентифікувати характер послуг, маршрут перевезення, зв`язок витрат із конкретною поставкою та їх числові значення.

При цьому митний орган не зазначив, які саме відомості відсутні у поданих документах, яким чином така відсутність унеможливлює перевірку митної вартості та які додаткові документи могли б усунути відповідні сумніви, що суперечить вимогам частин третьої та четвертої статті 53 Митного кодексу України.

За таких обставин посилання митниці на «неповноту» документального підтвердження транспортно-експедиційних послуг є необґрунтованим і не може слугувати підставою для відмови у застосуванні першого методу визначення митної вартості.

Щодо доводів відповідача про нібито невідповідність вартості складових товару біржовим котируванням, суд зазначає, що відповідно до пункту 3.1 Методичних рекомендацій під час аналізу митної вартості товару митним органом має враховуватися вартість сировини.

Водночас митниця посилається на те, що калькуляція собівартості здійснюється виробником у розрахунку на одиницю готового товару, а оскільки такі матеріали, як сталь, нікель та марганець, є об`єктами біржової торгівлі, порівняння їх біржових цін із ціною готової продукції є ускладненим або неможливим.

Разом з тим позивач надав прайс-лист виробника, який належить до переліку додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 Митного кодексу України, та підтверджує рівень ціноутворення на відповідний товар.

За таких обставин суд погоджується з позицією позивача, що неможливість митного органу здійснити власні розрахунки з огляду на відсутність необхідної інформації не може слугувати належною та достатньою підставою для відхилення наданих декларантом відомостей і документів, які підтверджують заявлену митну вартість.

Щодо доводів відповідача стосовно висновку ДП «Держзовнішінформ» від 01 березня 2024 року № 3-3/113, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає, що вказаний висновок був наданий позивачем з метою підтвердження відповідності договірної ціни рівню ринкових цін на аналогічні товари на дату здійснення зовнішньоекономічної операції.

Зі змісту цього висновку вбачається, що ціни, за якими здійснювалося придбання спірного товару, відповідають середньоринковому рівню та не містять ознак заниження, що спростовує сумніви митного органу щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Посилання митного органу на положення Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440, є необґрунтованим, оскільки, як вбачається зі статті 1 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», дія цього закону поширюється виключно на правовідносини, що виникають у процесі професійної оцінки майна і майнових прав, а не на відносини з визначення митної вартості товарів під час їх митного оформлення.

При цьому ДП «Держзовнішінформ» діє на підставі наказу Міністерства економіки України від 02 травня 2018 року № 608 та відповідно до покладених на нього функцій здійснює моніторинг цін на товарних ринках, аналіз цінової кон`юнктури та узагальнення інформації щодо рівня цін, а не професійну оціночну діяльність у розумінні зазначеного Закону. Отже, наданий висновок не є звітом про оцінку майна, а має характер інформаційно-аналітичного документа, який може використовуватися як додаткове джерело підтвердження рівня ціноутворення, у зв`язку з чим підстави для його неприйняття митним органом були відсутні.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності відмови митниці у врахуванні прайс-листа виробника. Наданий позивачем прайс-лист містить інформацію про асортимент товару, його вартість, умови поставки та дату формування цін, які кореспондуються з умовами зовнішньоекономічного договору та даними інвойсу, поданого до митного оформлення, що свідчить про узгодженість заявленої митної вартості з комерційною політикою виробника.

Прайс-листи прямо віднесені частиною третьою статті 53 Митного кодексу України до переліку додаткових документів, які можуть подаватися для підтвердження митної вартості товарів, а отже митний орган не мав правових підстав ігнорувати відомості, що в них містяться.

Водночас, як обґрунтовано зазначено судом першої інстанції з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 23 жовтня 2020 року у справі № 810/690/17, прайс-лист не є основним документом, що підтверджує митну вартість у розумінні частини другої статті 53 МК України, проте виконує функцію довідкового джерела інформації про рівень цін, адресованого невизначеному колу покупців.

Оскільки жодним нормативно-правовим актом, у тому числі міжнародним, не встановлено вимог до форми та змісту прайс-листів, митний орган не вправі посилатися на їх нібито неповноту або обмеженість відомостей як на підставу для коригування митної вартості товару. За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що прайс-лист у сукупності з іншими поданими документами підтверджує обґрунтованість заявленої митної вартості, а доводи митного органу в цій частині є безпідставними.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 8 грудня 2022 року у справі № 420/2792/19.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що митним органом не наведено жодних обґрунтованих даних про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем у розумінні статті 58 МК України, який міг би впливати на формування договірної ціни.

Відсутність такого взаємозв`язку виключає можливість сумніву у застосуванні основного методу визначення митної вартості товару за ціною договору лише з мотивів так званої «ризиковості» операції чи формального порівняння з іншими митними оформленнями.

Апеляційний суд також звертає увагу, що заявлена митна вартість товару ґрунтується на ціні, визначеній у зовнішньоекономічному договорі та інвойсі, і підтверджена фактичним здійсненням оплати у повному обсязі, що свідчить про реальність господарської операції та відсутність ознак штучного заниження ціни.

Митним органом не встановлено фактів повернення коштів продавцем, здійснення компенсаційних платежів, надання прихованих знижок або інших обставин, які б ставили під сумнів достовірність ціни договору як такої, що фактично сплачена або підлягає сплаті.

Відповідно до Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598, заповнення графи 33 такого рішення, посилання на використання даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби допускається лише за умови визначення митної вартості відповідно до статей 59, 60 і 64 МК України із зазначенням номера та дати митної декларації, взятої за основу, і пояснень щодо коригувань, зокрема обсягу партії, умов поставки чи комерційних умов.

Судом встановлено, що відповідач повідомив, що для коригування митної вартості використовувалися дані з митних декларацій: товар № 1 «ланцюг вантажопідйомний з чорних металів» - 2, 85 USD/кг (декларація від 16 січня 2024 року № 24UA74U1), товар № 2 «вироби з чорних металів: ланка овальна» - 1, 98 USD/кг (декларація від 15 січня 2024 року № 24UA80U7), товар № 4 «ручний інструмент струбцина» - 2, 85 USD/кг (декларація від 23 січня 2024 року № 24UA73U3), товар № 6 «стрічка з поліестеру» - 4, 28 USD/кг (декларація від 09 січня 2024 року № 24UA56U4), товар № 8 «нитки швейні» - 3, 1 USD/кг (декларація від 19 грудня 2024 року № 23UA06U2).

Суд зазначає, що відповідь Київської митниці не містить повної інформації щодо поставок, які були використані для порівняння зі спірною поставкою.

Так, у відповіді відсутні дані про фактурну вартість товару, умови оплати за зовнішньоекономічним договором, характеристики товару та факт пов`язаності сторін договору. Також не надано інформації про виробника товару, хоча в митній декларації декларанта такий виробник зазначений. Крім того, з наданої інформації та даних, зазначених у рішенні про коригування митної вартості, неможливо встановити обґрунтованість здійснених митницею коригувань, зокрема врахування інших комерційних умов. Не здійснено також коригування вартості товарів, використаних як джерело інформації, з урахуванням відмінностей у торговельних операціях за митними деклараціями, які використовувалися митним органом, що свідчить про необґрунтованість рішення суб`єкта владних повноважень.

Таким чином суд дійшов висновку, що усі документи про достовірність митної декларації були надані до митного органу для підтвердження дотримання умов поставки.

Відповідно до статті 57 МК України митна вартість товарів, що ввозяться в Україну, визначається такими методами:

1. Основний - за ціною договору (вартість операції).

2. Другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості;

д) резервний метод.

Основним методом є перший - за ціною договору. Інші методи застосовуються лише за умови, якщо не можливо визначити митну вартість товарів основним методом. Для застосування другорядних методів передбачені консультації між митним органом та декларантом, під час яких обмінюється інформацією.

У разі неможливості визначити митну вартість згідно з положеннями статей 59 і 60, може використовуватися ціна, за якою ідентичні або подібні товари були продані в Україні не пов?язаному з продавцем покупцю.

Суд дійшов висновку, що відповідно до статей 53, 55 МК України подані позивачем документи є допустимими і достатніми доказами для підтвердження митної вартості товару. Наведені відповідачем обставини не спростовують достовірності заявленої митної вартості, тому підстави для її коригування є безпідставними.

Так, у постановах Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справах № 160/9473/19 та № 520/7041/19 викладені наступні висновки щодо застосування норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України: «Верховний Суду своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод».

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо неповного подання декларантом витребуваних митницею додаткових документів, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає таке.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 53 МК України право органу доходів і зборів вимагати від декларанта подання додаткових документів виникає лише за наявності визначених законом підстав, а саме коли подані для митного оформлення документи містять розбіжності, ознаки підробки або не містять усіх відомостей, необхідних для підтвердження числових значень складових митної вартості товару чи ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за такий товар, а також у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що взаємозв`язок між продавцем і покупцем впливає на заявлену митну вартість.

При цьому витребуванню підлягають лише ті документи, які є необхідними та достатніми для перевірки правильності визначення митної вартості, а не весь перелік документів, передбачений статтею 53 МК України. Ненадання декларантом усіх витребуваних документів може бути підставою для відмови у застосуванні першого методу визначення митної вартості виключно за умови, якщо надані документи є недостатніми або в сукупності не усувають обґрунтованих сумнівів у достовірності заявлених відомостей.

Аналогічний підхід викладений у постанові Верховного Суду України від 31 березня 2015 року у справі № 21-127а15, згідно з якою сам по собі факт неподання всіх додаткових документів, без належного обґрунтування митним органом того, що саме ці документи здатні усунути сумніви щодо митної вартості, не є підставою для відмови у митному оформленні товару за заявленою митною вартістю.

Стосовно посилань апелянта на умову договору транспортного експедирування щодо страхування та висновок про обов`язковість включення страхових витрат до митної вартості, колегія суддів зазначає: норма пункту 8 частини другої статті 53 МК України покладає обов`язок подати страхові документи лише у разі, якщо страхування здійснювалося.

Наявність у договорі загального положення про можливість/умову страхування не є доказом фактичного укладення договору страхування щодо саме цієї поставки та понесення відповідних витрат покупцем.

За відсутності доказів фактичного страхування вантажу (поліс, рахунок, платіжні документи, сума страхування) міркування митниці зводяться до гіпотези. Припущення не можуть заміняти належні докази і не є достатньою правовою підставою для відмови у застосуванні першого методу та коригування митної вартості.

Водночас апеляційний суд звертає увагу, що митний орган, посилаючись на наявність розбіжностей у поданих документах, не навів переконливих пояснень, яким саме чином такі розбіжності унеможливлюють перевірку заявленої митної вартості та спростовують правильність її визначення за ціною договору. Відповідачем також не доведено об`єктивної неможливості застосування основного методу визначення митної вартості, передбаченого статтею 57 МК України.

Застосування митним органом другорядного методу визначення митної вартості призвело до істотного збільшення її розміру порівняно з ціною придбання товару, що, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, поклало на позивача додатковий та необґрунтований фінансовий тягар.

Крім того, сама по собі розбіжність між рівнем митної вартості, заявленої декларантом, та митною вартістю ідентичних чи подібних товарів, митне оформлення яких здійснювалося раніше, не може вважатися достатньою підставою для висновку про недостовірність задекларованої митної вартості. У такій ситуації митний орган зобов`язаний провести належне дослідження документів конкретної поставки та надати докази, які підтверджують або спростовують відповідні сумніви.

Апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявність у автоматизованих інформаційних системах митних органів відомостей про оформлення аналогічних товарів за вищою митною вартістю, за відсутності інших передбачених законом підстав, не свідчить про порушення з боку декларанта та не тягне автоматичного збільшення митної вартості товару, а отже не перешкоджає застосуванню першого методу її визначення.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 07 серпня 2018 року у справі № 815/3400/17, та є підставою для відхилення доводів апеляційної скарги в цій частині.

Щодо доводів апелянта про необхідність додавання до митної вартості витрат на упаковку та маркування (підпункт «в» пункту 1 частини десятої статті 58 МК України), колегія суддів зазначає: сам по собі факт наявності в контракті положення про маркування/упаковку не означає, що такі витрати не включені до договірної ціни та підлягають додаванню автоматично. Обов`язок доведення підстав для коригування митної вартості та неможливості застосування основного методу покладено на митний орган, натомість апелянт не навів жодних документально підтверджених даних, які б свідчили про окреме виставлення продавцем/третіми особами витрат на упаковку чи маркування, їх оплату покупцем понад ціну інвойсу або про те, що така складова фактично не врахована у ціні товару.

Посилання митного органу на правову позицію Верховного Суду у справі № 0440/5532/18 не спростовує наведеного, оскільки наведені у ній висновки застосовуються за умови встановлення фактичних обставин, які підтверджують, що відповідні витрати дійсно не охоплені договірною ціною та підлягають додаванню. У цій справі таких обставин митним органом не доведено, а тому підстави для відмови у застосуванні першого методу з цих мотивів відсутні.

Доводи апелянта про те, що в рахунку на оплату перевезення № 951 окремо зазначено навантажувально-розвантажувальні роботи (Констанца, Румунія), але вони нібито не відображені окремим рядком у декларації митної вартості, не підтверджують недостовірності заявленої митної вартості.

Вказані роботи є складовою загального комплексу транспортно-експедиційних послуг за маршрутом доставки та підтверджені первинними документами і оплатою, а тому вирішальним є підтвердження загальної суми витрат та їх віднесення до доставки товару до місця ввезення, а не формальний спосіб деталізації у розрахунку.

Відсутність окремого виділення складової за наявності документів, що підтверджують загальний розмір витрат, не свідчить про неповноту чи недостовірність відомостей щодо ціни договору і не створює перешкод для застосування першого методу.

Твердження апелянта про те, що рахунок та довідка про транспортні витрати складені ТОВ «ХІЛЛДОМ ЛОГІСТІКС», яке не є безпосереднім перевізником, самі по собі не свідчать про недостовірність заявленої митної вартості та не створюють об`єктивної перешкоди для застосування першого методу.

За змістом спірних правовідносин декларант підтверджує не статус перевізника, а факт і розмір витрат на транспортування/експедирування, що підлягають врахуванню при визначенні митної вартості, а такі витрати можуть підтверджуватися документами експедитора за договором транспортно-експедиторських послуг, у тому числі рахунком, довідкою (розрахунком) та платіжними документами про їх оплату.

При цьому митний орган, посилаючись на невідповідність суб`єкта, який оформив документи, не навів конкретного розрахунку чи доказів того, що заявлені витрати не понесені або понесені в іншому розмірі, а також не обґрунтував, які саме числові значення складових митної вартості через це неможливо перевірити.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не дослідив окремі докази та не врахував висновки Верховного Суду у справах № 826/25704/15 та № 810/2463/17, не впливає на правильність висновку про відсутність встановлених законом підстав для коригування митної вартості. У межах цієї справи ключовим є не формальне перелічення документів, а наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів у достовірності заявлених відомостей та доведення неможливості застосування першого методу.

Натомість апелянт не надав належних доказів недостовірності ціни договору, не здійснив розрахунку не включених складових та фактично підмінив доказування припущеннями, що не відповідає вимогам статей 53-55, 57-58 МК України.

Отже, у цій справі митним органом не доведено ані недостовірності заявлених декларантом відомостей, ані відсутності чи неповноти складових митної вартості, ані об`єктивної неможливості застосування основного методу її визначення за ціною договору.

Натомість встановлено, що коригування митної вартості здійснено на підставі припущень, формального порівняння з даними автоматизованих інформаційних систем та без дотримання вимог статей 53, 55, 57- 58 МК України щодо вмотивованості й обґрунтованості такого рішення.

Оскільки суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, то колегія суддів згідно із статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги залишає її без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Київської митниці залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Кобаль М.І.

Штульман І.В.