Справа № 160/10563/25
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2026-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці про скасування наказу за ознаками дискримінації,
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій з урахуванням уточнень від 15.10.2025 р., просить: визнати бездіяльність Державної служби України з питань праці за ознаками дискримінації протиправною та скасувати наказ Державної служби України з питань праці «Про внесення змін до наказу Держпраці від 17.01.2022 р. № 29» №199 від 28.11.2024 р.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що під час його перебування на лікарняному у період з 25.11.2024 р. по 04.12.2024 р. відповідачем 28.11.2024 р. винесено наказ №199 «Про внесення змін до наказу Держпраці від 17.01.2022 р. № 29». 17.12.2024 р. він звернувся до відповідача з проханням розглянути питання скасування наказу «Про внесення змін до наказу Держпраці від 17.01.2022 р. № 29» №199 від 28.11.2024 р. у зв?язку з відсутністю належних для роботи умов служби та їх матеріально-технічного забезпечення. З метою дотримання вимог законодавства, ним 23.01.2025 р. було направлено Голові Державної служби України з питань праці звернення з обґрунтуванням протиправності наказу «Про внесення змін до наказу Держпраці від 17.01.2022 р. №29» №199 від 28.11.2024 р. та проханням про його скасування. 12.02.2025 р. Голові Державної служби України з питань праці знову було направлено заяву про переведення його на посаду першого заступника начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці. Натомість, 21.02.2025 року він отримав копію наказу Державної служби України з питань праці «Про порушення дисциплінарного провадження стосовно державного службовця ОСОБА_1» № 18-КТ-25а від 21.02.2025 р.
11.03.2025 р. на електронну пошту від відповідача, він отримав документи, які стали підставою для відкриття дисциплінарного провадження, серед яких в листі №ПС/3.1/2624-25 від 06.02.2025 р., зазначено: «Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці інформує, що у Головному управлінні Держпраці у Дніпропетровській області, наказом Державної служби України з питань праці від 28.11.2024 р. № 199 «Про внесення змін до наказу Держпраці від 17.01.2022 р. № 29», призначено Головою Комісії ОСОБА_1, заступника начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області. Інші члени Комісії з ліквідації, у зв?язку із значним збільшенням навантаження за займаною посадою, припинили свою участь у її роботі шляхом складання відповідних заяв». Тобто, за інформацією, що викладена у листі №ПС/3.1/2624-25 від 06.02.2025 р. члени комісії з припинення Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, склад яких було затверджено головою комісії, самостійно, добровільно та вільно вийшли зі складу комісії з припинення Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області. 19.03.2025 р. він звернувся до Голови Державної служби України з питань праці з проханням скасувати наказ «Про внесення змін до наказу Держпраці від 17.01.2022 р. № 29» №199 від 28.11.2024 р. та звільнити його від виконання обов`язків Голови комісії з ліквідації Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (далі - Голови комісії з ліквідації), до виконання яких, він так і не зміг приступити. Однак, відповідачем відповідні заходи стосовно скасування наказу «Про внесення змін до наказу Держпраці від 17.01.2022 р. № 29» № 199 від 28.11.2024 р. та звільнення його від обов`язків Голови комісії з ліквідації не здійснювались. Враховуючи наведене, відповідач у відносно схожих ситуаціях поводиться з державними службовцями у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування. Порушення його прав та законних інтересів пов`язано з протиправною бездіяльністю відповідача за ознаками дискримінації у неприйнятті рішення про скасування наказу Державної служби України з питань праці «Про внесення змін до наказу Держпраці від 17.01.2022 р. № 29» №199 від 28.11.2024 р. Зазначені обставини й стали підставою для звернення до суду з позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.04.2024 року позовна заява залишена без руху через невідповідність вимогам ст.161 КАС України, та надано позивачу строк десять днів для усунення недоліків, шляхом надання до суду уточненої позовної заяви, в якій уточнити зміст позовних вимог, відповідно до ст.5 КАС України та вказати вимоги щодо визнання протиправними дій, бездіяльності або рішення відповідача та заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, з обґрунтуванням причин пропуску строку та доказів, що підтверджують причини такого пропуску.
На виконання вимог ухвали суду 04.11.2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивач перебуває на посаді першого заступника начальника Головного управління Державної служби з питань праці у Дніпропетровській області. Інших посадових осіб, які б могли виконувати обов?язки Голови комісії з ліквідації немає, у зв?язку з чим з метою належної організації роботи виконання зазначених обов?язків покладено на єдину відповідну посадову особу. Листом Держпраці від 03.01.2025 р. №15/1/6.1-3В-25 ОСОБА_1 надано інформацію щодо його повноважень та обов?язків, як Голови комісії з ліквідації та вказано, що на виконання наказу Держпраці від 28.11.2024 р. №199 йому доручено забезпечити у найкоротші строки внесення даних до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про зміну Голови комісії з ліквідації, а також забезпечити виконання заходів, пов`язаних з ліквідацією, про що інформувати Держпраці щоп`ятниці до 15:00 год. Листом Міністерства юстиції України від 27.03.2020 р. №167/8.4.4/32-20 зазначено, що повноваження керівника юридичної особи виникають не з моменту внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру, а з моменту фактичного початку виконання ним своїх обов?язків, на підставі прийнятого уповноваженим органом управління юридичної особи рішення про його призначення (обрання). Позивачем не було надано інформації чи доказів, що підтверджує здійснення дій, вжиття заходів щодо внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та доказів отримання відмови державного реєстратора та їх проведення. Також, листом т.в.о. начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Бланком С.В. від 20.02.2025 р. №ПС/1/342-ЦА-25 Держпраці поінформовано, що на теперішній час Головою комісії з ліквідації, всупереч положень Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 року (зі змінами), при наявності наказу від 28.11.2024 р. №199, Окремого Доручення Голови Державної служби України з питань праці від 17.01.2025 р. №Д-9/1/6.1.4-25а, не внесені зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо зміни голови комісії з припинення та зазначено про порушення бюджетного законодавства, про що повідомило Управління ДКС України у Шевченківському районі м.Дніпра. Крім того, листом від 23.01.2025 р. позивач виклав незгоду із своїм призначенням Головою комісії з ліквідації та просив скасувати відповідний наказ.
Позивач безпідставно ототожнює встановлені законом посадові обов?язки із проявами дискримінації, хоча такі обов?язки є складовою правового статусу відповідної посади та спрямовані на забезпечення належного виконання функцій державної служби. Їх визначення не має вибіркового чи упередженого характеру, а ґрунтується на вимогах законодавства, є однаковими для всіх осіб, які займають відповідну посаду, та не може розцінюватися як обмеження прав або прояв дискримінаційного підходу з боку суб?єкта призначення. У наведеній позивачем ситуації жодної із передбачених статтею 5 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» форм дискримінації - прямої, непрямої, утиску, підбурювання до дискримінації чи пособництва дискримінації - не встановлено. Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації, а також не надають необґрунтованих переваг особам та / або групам осіб за їх певними ознаками, стосовно яких застосовуються позитивні дії, а саме: спеціальний захист з боку держави окремих категорій осіб, які потребують такого захисту; здійснення заходів, спрямованих на збереження ідентичності окремих груп осіб, якщо такі заходи є необхідними; надання пільг та компенсацій окремим категоріям осіб у випадках, передбачених законом; встановлення державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян; особливі вимоги, передбачені законом, щодо реалізації окремих прав осіб. Отже, доводи позивача про нібито вчинення відповідачем дискримінаційних дій не підтверджуються жодними належними чи допустимими доказами. Крім того, посилання на неможливість самостійного складання повноважень Голови комісії з ліквідації є безпідставним, оскільки виконання обов?язків Голови комісії з ліквідації прямо пов`язане із займаною посадою та визначене вимогами Порядку №1074, який встановлює, що організація роботи комісії покладається на керівника ліквідованого органу або його заступника. Враховуючи викладене, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити.
До суду 09.12.2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що до виконання обов`язків першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, після повернення на державну службу з військової служби він приступив 27.09.2024 року. Протягом двох місяців, з 27.09.2024 р. до 28.11 2024 р., питання стосовно зміни Голови комісії з ліквідації у відповідача не виникало, хоч на той час пункт 17 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади діяв. Після поновлення виконання посадових обов`язків першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, керівником Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області - головою комісії з ліквідації ОСОБА_4 не було забезпечено робочим місцем відповідно до вимог законодавства, обладнанням, матеріально-технічним забезпеченням для виконання посадових обов`язків.
Всі його звернення, протягом жовтня, листопада 2024 року до Голови комісії з ліквідації та Голови Державної служби України з питань праці стосовно надання робочого місця, яке відповідає вимогам законодавства та з урахуванням стану його здоров`я після проходження військової служби, надання комп`ютера та іншого матеріально-технічного забезпечення, були залишені без уваги. Крім того, класифікатор професій ДК 003:2010 містить професійну назву роботи - Голова комісії з ліквідації з визначенням коду класифікатора професій 1210.1. Посада Голови комісії з ліквідації не визначена структурою і штатним розписом Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області. Положенням про Державну службу України з питань праці, затвердженим постановою КМУ від 11.02.2015 р. № 96, не врегульовано питання реорганізації чи ліквідації Держпраці та його територіальних органів. Також, Положенням про Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області не врегульовано питання реорганізації чи ліквідації Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області. Посадовою інструкцією Першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 16.06.2020 року визначені мета посади, основні посадові обов`язки, права. Посадова інструкція не містить обов`язків стосовно здійснення заходів щодо ліквідації або реорганізації Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області. З огляду на вищевказане, між ним та відповідачем було погоджено умови трудового договору, визначено порядок та обсяги обов`язків на які, він погодився та скористався конституційним правом на працю, яку він вільно обрав. Натомість виконання обов`язків Голови комісії з ліквідації не входить до його посадових обов`язків. За таких обставин, позивач просив суд позов задовольнити з підстав викладених у ньому.
До суду 19.01.2026 року від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких вказано, що
Ухвалою суду від 23.01.2026 року клопотання позивача про поновлення строків для долучення до матеріалів цієї адміністративної справи додаткових пояснень - задоволено. Поновлено строк для подання додаткових письмових пояснень по цій справі. У задоволенні клопотання позивача про витребування доказів по справі №160/1516/23 - відмовлено.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві та у відповіді на відзив, позицію відповідача, викладену у відзиві на позов, дослідивши письмові докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що згідно із наказом Державної служби України з питань праці від 25.09.2024 року №77-КТ «Про вихід на роботу ОСОБА_1 » позивач приступив до виконання своїх посадових обов`язків першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області у зв`язку зі звільненням його у запас з військової служби.
Відповідно до наказу Державної служби України з питань праці від 28.11.2024 року №199 «Про внесення змін до наказу Держпраці від 17.01.2022 р. №29» на виконання постанови КМУ від 12.01.2022 року №14 - «Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці», відповідно до Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою КМУ від 11.02.2015 року №96 (зі змінами), Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою КМУ від 20.10.2011 року №1074 (зі змінами), наказано: пункт 3 наказу Держпраці від 17.01.2022 р. №29 «Про ліквідацію Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області», викласти у такій редакції: призначити Головою Комісії ОСОБА_1, першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області.
17.12.2024 року позивач звернувся до відповідача з проханням розглянути питання скасування наказу «Про внесення змін до наказу Держпраці від 17.01.2022 року №29» №199 від 28.11.2024 у зв`язку з відсутністю належних для роботи умов служби та їх матеріально-технічного забезпечення.
Позивач 23.01.2025 року направив Голові Державної служби України з питань праці Ігорю Дегнері звернення з обґрунтуванням, на думку позивача, протиправності наказу «Про внесення змін до наказу Держпраці від 17.01.2022 року №29» №199 від 28.11.2024 р. та проханням про його скасування.
Листом Держпраці від 03.01.2025 року №15/1/6.1-ЗВ-25 позивачу надано інформацію щодо його повноважень та обов`язків як Голови комісії з ліквідації та вказано, що на виконання наказу Держпраці від 28.11.2024 №199 йому доручено забезпечити у найкоротші строки внесення даних до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформації про зміну голови комісії з ліквідації Головного управління, а також забезпечити виконання заходів, пов`язаних з ліквідацією, про що інформувати Держпраці щоп`ятниці до 15-00 год.
Листом Держпраці від 05.02.2025 року №462/1/6-25а позивачу повідомлено, що відповідно до п.10 Посадової інструкції першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, затвердженої ним як т.в.о. начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області 16.06.2020 р., перший заступник начальника Головного управління несе відповідальність за виконання завдань і функцій, своїх повноважень відповідно до посадової інструкції, а також здійснює інші повноваження, визначені Положенням про Управління Держпраці. Згідно із наказом Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 28.07.2020 р. № 154 «Про розподіл обов?язків між посадовими особами Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області», підписаного як т.в.о. начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, в період відсутності начальника Головного управління перший заступник начальника організовує роботу Головного управління та всіх його структурних підрозділів. Оскільки позивач за посадою є першим заступником керівника територіального органу, що ліквідується, та виконує функції Голови комісії з ліквідації відповідно до наказу Держпраці від 28.11.2024 р. №199, до компетенції належить керівництво діяльністю вказаної юридичної особи до моменту її припинення та внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення.
Позивачем 12.02.2025 року Голові Державної служби України з питань праці було направлено заяву про переведення позивача на посаду першого заступника начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці.
20.02.2025 року №424/СП/6.2-25а начальником відділу претензійної та позовної роботи управління юридичного забезпечення на ім`я голови Держпраці Ігоря Дернеги складено службову записку стосовно прийняття рішення щодо відкриття дисциплінарного провадження стосовно державного службовця ОСОБА_1 , першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області.
Листом Держпраці від 28.02.2025 року №349/1/9/2-ЗВ-25а позивачу повідомлено, що стосовно нього відповідно до наказу Держпраці від 21.02.2025 року №18-КТ-25а порушено дисциплінарне провадження.
17.03.2025 року позивач отримав лист Державної служби України з питань праці «Про надання інформації» №424/1/6.1-ЗВ-25а від 17.03.2025 в якому зазначено, що листом Держпраці від 13.03.2025 р. № ЦА-1442/16.1.4-25а рекомендовано керівництву Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці як органу, який відповідно до підпункту 3 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 №14 «Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці» виконує завдання та функції, зокрема, Головного управління, за зверненням ОСОБА_1 розглянути питання щодо можливого сприяння у реалізації прав щодо розміщення, використання майна з метою завершення ліквідаційної процедури, у тому числі включення до складу комісії з ліквідації працівників міжрегіонального управління.
Аналізуючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначено Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII).
У розумінні статті 1 Закону № 889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.2 Закону №889-VIII керівник державної служби в державному органі - посадова особа, яка займає вищу посаду державної служби в державному органі, до посадових обов`язків якої належить здійснення повноважень з питань державної служби та організації роботи інших працівників у цьому органі.
Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до ЦК України призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється (ч.3 ст.105 ЦК України).
Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи.
До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється (ч.4 ст.105 ЦК України).
Згідно із ч.7 ст.111 ЦК України для проведення перевірок та визначення наявності або відсутності заборгованості, зокрема, із сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ліквідаційна комісія (ліквідатор) забезпечує своєчасне надання, органам ДПС документів юридичної особи (її філій, представництв), у тому числі первинних документів, регістрів бухгалтерського та податкового обліку.
До моменту затвердження ліквідаційного балансу ліквідаційна комісія (ліквідатор) складає та подає, зокрема, органам ДПС звітність за останній звітний період.
Отже, з моменту відкриття ліквідаційної процедури всі права керівника юридичної особи переходять голові ліквідаційної комісії (ліквідатору). Такий платник податків (в особі голови ліквідаційної комісії (ліквідатора)) повинен подавати та підписувати податкову звітність до контролюючого органу за місцем реєстрації та/або за неосновним місцем обліку до дня внесення запису про припинення юридичної особи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Пунктом 17 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 року №1074, із змінами (далі - Порядок), з-поміж іншого визначено, що головою комісії з припинення територіального органу призначається керівник або заступник керівника такого органу, який затверджує її персональний склад.
У разі звільнення керівника територіального органу, що припиняється, та його заступників головою комісії з припинення такого органу затверджується керівник утвореного територіального органу або територіального органу, до якого переходять права та обов`язки територіального органу, що припиняється, або його заступник.
Згідно із пунктом 21 Порядку, голова комісії має низку повноважень та обов`язків.
- затверджує у семиденний строк після утворення комісії план заходів, пов?язаних з реорганізацією або ліквідацією органу виконавчої влади або територіального органу, та кошторис витрат, пов?язаних з роботою комісії;
- утворює комісію з інвентаризації майна органу виконавчої влади або територіального органу;
- у разі ліквідації органу виконавчої влади або територіального органу вносить Кабінетові Міністрів України у місячний строк після утворення комісії пропозиції щодо подальшого використання нерухомого майна органу виконавчої влади або територіального органу, що ліквідується, та визначення суб?єкта управління підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління відповідного органу, що ліквідується;
- визначає у разі потреби з числа членів комісії уповноваженого представника, який представляє на підставі його доручення комісію у відповідних підприємствах, установах та організаціях;
- забезпечує дотримання порядку звільнення працівників, зокрема тих, що є членами комісії, у тому числі письмово попереджає їх не пізніше ніж за два місяці до звільнення, повідомляє державну службу зайнятості про звільнення працівників із зазначенням їх чисельності, звільняє працівників і забезпечує своєчасний розрахунок з ними під час звільнення, видає відповідні накази та підписує необхідні документи;
- подає державному реєстраторові в установленому законодавством порядку документи, необхідні для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису про прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про припинення органу виконавчої влади або територіального органу;
- звертається до органу державної податкової служби та органу Пенсійного фонду України з метою одержання відповідно довідки про відсутність заборгованості із сплати податків і зборів (обов?язкових платежів) та довідки про відсутність заборгованості. У разі проведення реорганізації або ліквідації органу виконавчої влади або територіального органу, структурний підрозділ та/або відокремлене майно якого розташовано на тимчасово окупованій території та/або на території проведення антитерористичної операції, видача відповідних довідок здійснюється без проведення документальних позапланових перевірок зазначених органів;
- затверджує передавальний акт чи розподільчий або ліквідаційний баланс;
- подає державному реєстраторові документи, необхідні для державної реєстрації припинення органу виконавчої влади або територіального органу. У разі проведення реорганізації або ліквідації органу виконавчої влади або територіального органу, структурний підрозділ та/або відокремлене майно якого розташовано на тимчасово окупованій території та/або на території проведення антитерористичної операції, до довідки архівної установи не включається інформація про документи, які відповідно до закону підлягають тривалому зберіганню;
- забезпечує в установленому законодавством порядку на підставі виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про проведення державної реєстрації припинення органу виконавчої влади або територіального органу знищення печаток і штампів такого органу;
- передає виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про проведення державної реєстрації припинення органу виконавчої влади або територіального органу та документацію такого органу його правонаступникові, а у разі його відсутності - державній архівній установі в установленому Мін?юстом порядку;
- надсилає розподільчий баланс чи передавальний акт правонаступникові органу виконавчої влади або територіального органу.
З долучених до матеріалів справи наказів вбачається, що наказом Державної служби України з питань праці від 28.11.2024 року № 199 «Про внесення змін до наказу Держпраці від 17.01.2024 р. № 29» призначено Головою Комісії ОСОБА_1 першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області. Зазначений наказ Держпраці було направлено управлінням персоналу Держпраці електронною поштою у форматі pdf на Email - Gmail ІНФОРМАЦІЯ_1.
Також підтвердженим у цій справі є той факт, що постановою КМУ від 12.01.2022 р. №14 «Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці» було вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань праці за переліком згідно з додатком 1 та утворити як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Державної служби з питань праці за переліком згідно з додатком 2, а відповідно до наказу Держпраці від 17.01.2022 року № 29 «Про ліквідацію Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області» було розпочато процедуру ліквідації Головного управління.
У період діяльності управління Держпраці у Дніпропетровській області керівники змінювалися: 04.03.2019 р. з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 , 05.06.2020 р. з ОСОБА_3 на ОСОБА_1 , 01.12.2021 р. з ОСОБА_15 на ОСОБА_16, яка була призначена на посаду керівника юридичної особи 10.11.2021 р., як тимчасово виконуюча обов`язки начальника (до призначення в установленому законодавством порядку начальника Головного управління) з повноваженнями «вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори тощо (вчиняти дії в усіх судах України в інтересах та від імені Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області без окремого доручення начальника) і яка залишається у статусі керівника, як на час виникнення спору у цій справі так і на час вирішення цього спору у судовому порядку.
Крім того, відповідно до записів Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань іншими особами, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори та тощо є: ОСОБА_11 представник з повноваженнями та ОСОБА_12 представник, призначений 11.09.2024 р. з повноваженнями «вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори тощо (вчиняти дії в усіх судах України в інтересах та від імені Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області без окремого доручення начальника); а також: ОСОБА_4 статус «голова комісії з припинення або ліквідатор», ОСОБА_5 статус «комісія з припинення (комісія з реорганізації, ліквідаційна комісія), ОСОБА_6 статус «комісія з припинення (комісія з реорганізації, ліквідаційна комісія)», ОСОБА_7 статус «комісія з припинення (комісія з реорганізації, ліквідаційна комісія), ОСОБА_8 статус «комісія з припинення (комісія з реорганізації, ліквідаційна комісія), ОСОБА_9 статус «комісія з припинення (комісія з реорганізації, ліквідаційна комісія), ОСОБА_10 статус «комісія з припинення (комісія з реорганізації, ліквідаційна комісія)» ОСОБА_11 статус «комісія з припинення (комісія з реорганізації, ліквідаційна комісія), ОСОБА_12 статус «комісія з припинення (комісія з реорганізації, ліквідаційна комісія).
Так, відповідно до п.3 ч.1 ст.2 Закону № 889-VIII, чітко визначено, що керівником державної служби в державному органі «є посадова особа, яка займає вищу посаду державної служби в державному органі, до посадових обов`язків якої належить здійснення повноважень з питань державної служби та організації роботи інших працівників у цьому органі».
Проте, матеріалами справи встановлено, що позивач будучи увільненим від роботи на посаді першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області у квітні 2022 року на час військової служби у період з 28.03.2022 року по 17.09.2024 року проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України, а після звільнення з військової служби у запас відповідно до абз.1 ч.3 ст.24, пп.«б» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з непридатністю до служби за станом здоров`я), повернувся на посаду першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, що підтверджено наказом Держпраці № 77-КТ від 25.09.2024 р.
При цьому, ні наказом № 77-КТ від 25.09.2024 р., ні наказом № 974/ДН від 26.09.2024 р. позивачу не визначалося його посадових обов`язків на посаді першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області та об`єму роботи, який він повинен був виконувати з 25.09.2024 року на цій посаді з урахуванням рішення про реформу регіональної структури Держпраці шляхом ліквідації територіальних органів та утворення нових міжрегіональних територіальних органів. А саме того, що на підставі постанови КМУ постанови від 12.01.2022 р. № 14 «Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці» з 19.01.2022 року та наказу Держпраці від 17.01.2022 року № 29 «Про ліквідацію Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області» було розпочато процедуру ліквідації Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, і до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 19.01.2022 р. було внесено запис про початок припинення вказаної юридичної особи на підставі «рішення засновників щодо припинення ЮО» та до наступного часу Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області перебуває у стані припинення. Хоча ще з 05.12.2022 р. вказане управління Держпраці у Дніпропетровській області припинило здійснення своїх повноважень, зокрема щодо надання адміністративних послуг, а новий міжрегіональний територіальний орган Держпраці - Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці будучи зареєстрованим з 27.09.2022 року у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань розпочавши свою діяльність з грудня 2022 року повністю здійснює свої повноваження та функції у повному обсязі.
Відповідно до затвердженого Порядку № 1074 здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, яким визначено механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - органи виконавчої влади) та їх територіальних органів (далі - Порядок № 1074) прописано, що: орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу виконавчої влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох органів виконавчої влади (п.4); орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації (п.5); а права та обов`язки органів виконавчої влади переходять у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України (п.6).
Згідно із п.15 та п.16 Порядку № 1074 Головою комісії утвореної у зв`язку з припиненням органу виконавчої влади після прийняття КМУ рішення про припинення територіальних органів утворює відповідні комісії, затверджує їх голів та визначає строк проведення реорганізації або ліквідації, і згідно п.18 цього Порядку з моменту затвердження персонального складу комісії з припинення органу виконавчої влади або територіального органу, саме до неї переходять повноваження щодо управління справами у частині забезпечення здійснення заходів, пов`язаних з реорганізацією або ліквідацією відповідно органу виконавчої влади або територіального органу.
Отже, після реєстрації рішення про припинення територіального управління Держпраці визначеного складу ліквідаційної комісії в державному реєстрі відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», усі повноваження щодо управління справами юридичної особи (головного управління Держпраці у Дніпропетровській області) перейшли до цієї комісії.
Відсутність повноважень у відповідача, як центрального органу державного органу, самостійно та власний розсуд і без будь-яких обґрунтувань змінювати у процесі припинення територіального органу діючого Голову комісії з ліквідації (який згідно із п.21 Порядку №1074 наділений низкою повноважень та обов`язків), у даному випадку: начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці ОСОБА_4 на ОСОБА_1 - підтверджується не лише положеннями Порядку № 1074, а й прописаними у ч.4 ст.105 ЦК України правилами «Виконання рішення про припинення юридичної особи» за якими саме Голова комісії, її члени представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.
Оскільки правом підписувати усі документи та видавати накази стосовно територіального органу, що припиняється, наділений виключно голова комісії з ліквідації цього територіального органу, і у період листопада - грудня 2024 р. та січня - березня 2025 р. головою комісії був начальник Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці ОСОБА_4, а до повноважень та обов`язків відповідача в свою чергу відповідно до ч.2 ст.63 ЦК України у цей період було віднесено з метою забезпечення належного рівня службової дисципліни керуючись публічними інтересами чітко формулювати накази (розпорядження) та доручення: створювати умови для виконання державними службовцями своїх посадових обов`язків і підвищення ними професійної компетентності; вимагати належного виконання посадових обов`язків; здійснювати контроль за виконанням державними службовцями посадових обов`язків; забезпечувати виконання державними службовцями своїх посадових обов`язків організовувати проведення з державними службовцями профілактичних заходів щодо запобігання вчиненню ними дисциплінарних проступків, виявляти та своєчасно припиняти їх вчинення; належним чином організовувати роботу державних службовців; тощо - суд вважає, що наказ від 28.11.2024 р. № 199 був винесений відповідачем не на підставі, не у спосіб та не в межах повноважень, необґрунтовано, нерозсудливо, без дотриманням принципу рівності перед законом, без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) і без урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
Наведені висновки суду підтверджуються також нижченаведеним.
Позивачу не було визначено будь-яких повноважень чи обов`язків, а спірний наказ всупереч вимог ч.2 ст.63 Закону України «Про державну службу» сформульовано відповідачем не чітко та без належного його обґрунтування, без урахуванням права особи - позивача на участь у процесі прийняття, відтак є таким, що винесений всупереч публічних інтересів (ч.2 ст.63 Закону України «Про державну службу») та без дотримання визначених ч.2 ст.2 КАС України критерій правомірності.
Крім того, спірний наказ був прийнятий відповідачем у період знаходження позивача на лікарняному з 25.11.2024 року по 04.12.2025 року, а надісланий на Email - Gmail у скан-копії, та отриманий ним був у форматі pdf тільки 05.12.2025 року, що не спростовується відповідачем. Також як і не спростовується той факт, що належно оформлений та завірений печаткою примірника у розумінні ст.ст.15, 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 р. № 755-IV (далі - Закон № 755-IV) відповідачем не направлявся ні на адресу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, ні безпосередньо позивачу, і останньому не вручався.
Суттєвим на переконання суду у спірному випадку і є також факт ігнорування відповідачем звернень позивача з приводу незабезпеченості його умов роботи, оскільки відповідно до ч.2 ст.63 Закону України «Про державну службу» саме на керівника відповідача законодавцем покладено обов`язок створювати умови для виконання державними службовцями своїх посадових обов`язків і підвищення ними професійної компетентності та належним чином організовувати роботу державних службовців, забезпечувати ефективне виконання завдань, що поставлені перед державним органом. Тому посилання на відсутність у відповідача обов`язку по організації робочого місця та організації роботи позивача є безпідставним та суперечить вимогам Закону України «Про державну службу» та Положенню про Держпрацю.
Також, матеріалами справи підтверджено, що про усі обставини неможливості приступити до виконання обов`язків Голови комісії з ліквідації позивач неодноразово письмово повідомляв відповідача, у тому числі надсилаючи починаючи з 17.12.2024 р. тричі заяви про скасування спірного наказу та увільнення його від виконання обов`язків Голови комісії з ліквідації (у тому числі з підстав його інвалідності та незадовільного стану здоров`я, необхідності його лікування та проходження реабілітації після участі у захисті держави від збройної агресії рф).
Відтак, відповідач діючи відповідно до постанови № 96 з метою організації своєї діяльності зобов`язаний був враховувати та оцінювати усі обставини при здійсненні вибору кадрів у ліквідаційну комісію територіального органу, враховувати відсутність згоди позивача на зайняття місця голови комісії та його стан здоров`я.
Отже, оскільки відповідач не забезпечив належну організацію роботи державних службовців, не забезпечив ефективне виконання завдань, що поставлені перед державним органом, зокрема, не забезпечив позивача належними умовами роботи і не розглядав по суті з 17.12.2024 року звернення ОСОБА_1 про неможливість виконання ним обов`язків Голови комісії з ліквідації та про скасування чи внесення змін до наказу № 199 від 28.11.2024 р. суд наголошує, що відповідач не мав правових підстав для визначення позивача Головою комісії з ліквідації.
Відтак, суд констатує, що наявність наведених вище обставин є достатньою підставою для визнання протиправним та скасування наказу Державної служби України з питань праці «Про внесення змін до наказу Держпраці від 17.01.2022 р. № 29» №199 від 28.11.2024 р.
Надаючи оцінку доводам позивача про дискримінаційний характер бездіяльності відповідача, суд зазначає таке.
Гарантована статтею 21 Конституції України рівність усіх у правах і свободах означає неодмінність забезпечення рівних правових можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод.
Статтею 14 Конвенції встановлено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою.
Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» від 06.09.2012 р. № 5207-VI дискримінація - це ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними, зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. Непряма дискримінація - це ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.
У рішенні від 07 листопада 2013 року у справі «Пічкур проти України» ЄСПЛ констатував, що дискримінація означає поводження з особами в різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях. Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну мету або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю.
Подібний підхід до оцінки правових обмежень застосовує й Конституційний Суд України, висновуючи, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним приписам, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. У протилежному випадку встановлення обмежень означало б дискримінацію (абзац сьомий пункту 4.1 Рішення від 07 липня 2004 року №14-рп/2004).
У Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи R(80)2 зазначено, що, приймаючи конкретне рішення, адміністративний орган влади має, зокрема, дотримуватися принципу рівності перед законом, не допускати несправедливої дискримінації.
Факт дискримінації може бути встановлений, якщо: 1) державний захід, дія чи бездіяльність, які оскаржуються, підпадають під чинність (захист, регулювання, дію) іншого припису закону, яким встановлені певні права та свободи; 2) є відмінність у поводженні проти інших осіб, котрі знаходяться в аналогічній або схожій ситуації (становищі, стані). До того ж поводження з особою, яка заявляє про дискримінаційне ставлення до неї, є істотно (разюче) відмінним і менш справедливим, ніж з іншими особами; підставами для розрізнення є особиста характеристика або статус заявника; інші особи, з якими така особа себе порівнює, знаходяться в аналогічній ситуації, а різниця у ставленні до особи не мотивована притаманною їй певною персональною ознакою.
Такий висновок Велика Палата Верховного Суду зробила в постанові від 15 червня 2023 року у справі № 800/582/16 (800/515/15).
Відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право, зокрема, на повагу до свого приватного життя.
За змістом пункту 2 статті 8 Конвенції органи державної влади не можуть втручатись у здійснення права на доступ до професії як складову права на повагу до приватного життя, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
За визначенням п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними, зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.
Позивач убачає дискримінацію у тому, що члени комісії склад яких було затверджено Головою комісії з ліквідації, самостійно, добровільно та вільно вийшли зі складу комісії з припинення Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області. Відтак, відповідач у відносно схожих ситуаціях поводиться з державними службовцями у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування.
Суд зазначає, що згідно із практикою ЄСПЛ, з метою з`ясування обставин існування дискримінації у конкретній ситуації застосовується триступеневий тест: по-перше, виявлення двох категорій осіб, які є порівнюваними та відмінними, оскільки, відповідно до Конвенції, дискримінація передбачає належність людини до певної групи; по-друге, встановлення, чи дійсно члени цих двох груп оцінюються по-різному; і, по-третє, якщо так, то чи для цього є об`єктивні, обґрунтовані підстави.
Так, позивач не зазначив і не обґрунтував наявності у нього певної ознаки (раса, колір шкіри, стать, вік та ін.), а також обставин, які б свідчили про певну вибірковість членів комісії склад яких було затверджено Головою комісії з ліквідації, які самостійно, добровільно та вільно вийшли зі складу комісії з припинення Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області. У такому разі має місце припущення позивача про обмеження його прав, яке не можна пов`язувати з дискримінацією.
За таких обставин, в цій частині позову позивачу слід відмовити.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовну заяву слід задовольнити частково з викладених вище підстав.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Згідно із ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду у розмірі 1 211,20 грн.
Разом з тим, враховуючи, що позовну заяву позивачем до суду подано через систему "Електронний суд", то в силу положень ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір" позивач мав сплатити 1 211,20 грн. судового збору.
Тому судовий збір у розмірі 605,60 грн. (1 211,20 грн. : 2) підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних відшкодувань відповідача.
Відтак, відповідно до положень ч.1 ст.139 КАС України, сплачений судовий збір за подання позовної заяви до суду підлягає поверненню позивачу у розмірі 605,60 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд,
Позовну заяву - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з питань праці «Про внесення змін до наказу Держпраці від 17.01.2022 р. № 29» №199 від 28.11.2024 р.
У задоволенні решти позовної заяви - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя К.С. Кучма