Справа № 620/11437/25
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2026-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Сорочка Є.О.,

Кузьменка В.В.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом (зареєстрований у суді 16.10.2025) до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо проведення перерахунку, нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення за період з 08.11.2024 по 19.06.2025 із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 08.11.2024 по 19.06.2025 із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати йому додаткової винагороди за період з 18.11.2024 по 24.03.2025 та з 29.05.2025 по 19.06.2025 в розмірі 100 000 грн, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні та у відпустках за станом здоров`я;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому додаткову винагороду за період з 18.11.2024 по 24.03.2025 та з 29.05.2025 по 19.06.2025 в розмірі 100 000 грн, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні та у відпустках за станом здоров`я;

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби;

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік, виплата якої передбачена пунктами 1, 7, 9 розділу XXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік, виплата якої передбачена пунктами 1, 7, 9 розділу XXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260;

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати йому грошової компенсації за невикористані календарні дні основної щорічної відпустки за 2021-2025 роки;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні основної щорічної відпустки за 2021-2025 роки.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.10.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви, подавши до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з вказанням підстав для його поновлення та доказів поважності причин його пропуску.

На виконання вимог ухвали суду, представником позивача подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, у якій просить поновити строк звернення до суду з даним позовом. На обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду, позивач посилався на повідомлення його, що остаточний розрахунок буде проведено до 30.09.2025, оскільки всі витрати йдуть на оборонну сферу, однак такі виплати не проведені, тому просив строк для звернення до суду з позовною заявою рахувати з 01.10.2025.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду про повернення позовної заяви, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, направити справу до суду першої інстанції, з посиланням на порушення судом норм процесуального права.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.11.2025.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2025 призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, відповідно до норм ст. 312 КАС України.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивач мав об`єктивну можливість дізнатися про суми нарахованого та виплаченого йому грошового забезпечення за спірний період, за умови виявлення належної зацікавленості та вчинення активних дій з метою перевірки відповідності його розміру.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду необґрунтованими та помилковими, оскільки:

- беручи до уваги існуючі обмеження та перешкоди, які встановлені під час вказаного особливого правового режиму, проходження позивачем військової служби та участь у бойових діях, наявна поважність причин пропуску строку звернення до суду, оскільки позивач фактично не мав можливості захистити свої права;

- 18.11.2024 ОСОБА_1 надано первину медичну допомогу за наслідками вогнепального поранення, що підтверджується первинною медичною карткою (форма 100) (міститься в матеріалах справи). Відповідно до довідки про обставини травми №1740 від 15.12.2024, ОСОБА_1 18.11.2024 одержав вибухове поранення, множинні вогнепальні осколкові поранення правого плеча з вогнепальним переломом плечової кістки, вогнепальне осколкове сліпе поранення бокової поверхні ягодиці справа, вогнепальне осколкове сліпе поранення правого стегна, під час виконання бойового завдання (міститься в матеріалах справи);

- відповідно до свідоцтва про хворобу №2025-0529-0807-2469-0 від 29.05.2025 поранення (18.11.2024), ТАК, пов`язане з захистом Батьківщини. Травма відноситься до тяжких. Захворювання: Астено-невротичний синдром з інсомнічним компонентом, ТАК, пов`язане з захистом Батьківщини (міститься в матеріалах справи);

- відповідно до протоколу засідання штатної ВЛК №2025-0602-1621-3950-0 від 02.06.2025 затверджено свідоцтво про хворобу №2025-0529-0807-2469-0 від 29.05.2025 (міститься в матеріалах справи);

- відповідно до витягу з наказу командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України №161-РС від 17.06.2025, старшого солдата ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я) (міститься в матеріалах справи);

- крім того, позивачу було повідомлено, що остаточний розрахунок буде проведено до 30.09.2025, оскільки всі витрати йдуть на оборону сферу, однак такі виплати не проведені. Таким чином, апелянт вважав та просив обраховувати строк позовної давності з 01.10.2025.

Колегія суддів звертає увагу на наступне.

Колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що у редакції КЗпП України, що була чинною до 18.07.2022, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник мав право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати (грошового забезпечення) без обмеження будь-яким строком.

Щодо вимог про нарахування та виплату грошового забезпечення у належному розмірі після 19.07.2022, то 19.07.2022 набув чинності Закон України від 01.07.2022 № 2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", яким внесені зміни до законодавства про працю.

Так, пунктом 18 частини 1 розділу І Закону № 2352-IX назву та частини першу і другу статті 233 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції: "Стаття 233. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів. Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

Верховний Суд у постанові від 25 квітня 2023 року у справі № 380/15245/22 сформував висновок щодо строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці військовослужбовців, відповідно до якого, вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, Суд, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

На переконання колегії суддів, початок перебігу строку звернення до суду у цій справі з позовними вимогами, які стосуються періоду з 19 липня 2022 року, з урахуванням частини першої статті 233 КЗпП України (у чинній редакції), слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум. Таким моментом може бути день вручення розрахункового листа, довідки про нараховані та виплачені суми, вручення грошового атестату тощо.

Проте, достатніх доказів про обізнаність позивача про нараховані та виплачені суми при його звільненні зі служби, матеріали справи не містять, хоча позивач наголошує на тому, що не був обізнаний про такі суми належним чином, а відповідачем не надано доказів ознайомлення під підпис про виплати.

Отже, саме дата одержання письмового повідомлення про суми, нараховані івиплачені йому при звільненні, є датою обізнаності позивача про порушення його прав, що є предметом спору у цій справі.

Натомість, у даній справі, позивача не ознайомлено із сумами, що підлягають виплаті, що не було перевірено судом та не спростовано наявними матеріалами, тому, висновки суду є передчасними.

До того ж, слід врахувати й те, що відповідно до свідоцтва про хворобу №2025-0529-0807-2469-0 від 29.05.2025 поранення (18.11.2024), ТАК, пов`язане з захистом Батьківщини. Травма відноситься до тяжких. Захворювання: Астено-невротичний синдром з інсомнічним компонентом, ТАК, пов`язане з захистом Батьківщини (міститься в матеріалах справи). Слід виходити також з проходження позивачем військової служби, що у період воєєнного стану, безумовно мало вплив на можливість звернення до суду з дпозовом виходячи з пріорітетів служби.

Щодо застосування положень статей 122 та 123 КАС України у правовідносинах, пропуск процесуального строку у яких пов`язаний саме з призовом до Збройних Сил України для виконання конституційного обов`язку із захисту суверенітету і незалежності Держави Україна:

Проходження особою військової служби, може бути підставою для поновлення строку звернення до суду з кількох причин, пов`язаних із особливим статусом військовослужбовців та характером їхньої служби:

1. Обмеження доступу до правової допомоги: під час служби військовослужбовці можуть перебувати у віддалених, в тому числі й небезпечних місцях, де відсутній доступ до адвокатів чи інших правових ресурсів, що обмежує можливість своєчасного звернення до суду.

2. Виконання обов`язків служби: військовослужбовці, особливо в умовах воєнного стану, часто перебувають у стані, коли фізично або психологічно неможливо займатися приватними справами, зокрема ініціювати судові спори.

3. Фактор часу: участь військовослужбовця у довготривалих операціях, навчаннях або відрядженнях може унеможливити дотримання, визначеного процесуальним законом, строку для звернення до суду.

4. Повага до особливого статусу військовослужбовців: враховуючи виконання військовослужбовцями важливої функції із захисту держави, законодавство та судова практика мають враховувати обставини, пов`язані з проходженням військової служби, як вагому підставу для поновлення строку.

5. Обов`язок держави забезпечувати реалізацію принципу рівного доступу до правосуддя: проходження військової служби може суттєво ускладнити реалізацію особами цього права, а отже, з метою належного забезпечення зазначеного принципу, може визнаватися об`єктивною причиною пропуску процесуального строку.

Водночас, на даному етапі судового розгляду, матеріали справи також і не містять доказів повідомлення позивача про нараховані і виплачені йому суми при звільненні.

Колегія суддів вважає, що для правильного вирішення питання дотримання позивачем строку звернення до суду з позовними вимогами за спірний період, слід з`ясувати наявність/відсутність у відповідача документального підтвердження ознайомлення позивача з розмірами та складовими нарахованого та виплаченого у спірному періоді грошового забезпечення. За результатом установлення указаних обставин стане можливим визначити день, коли позивач дізнався про порушення його прав, свобод чи інтересів, а отже установити початок відліку тримісячного строку звернення до суду із цим позовом та, за необхідності, з`ясувати наявність поважних причин пропуску такого строку.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при вирішенні питання дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду допустив неправильне застосування норм права, у зв`язку із чим, дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви в частині позовних вимог позивачу.

Європейський Суд з прав людини сформував правову позицію, відповідно до якої, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи «Белле проти Франції», «Ільхан проти Туреччини», «Пономарьов проти України», «Щокін проти України» тощо).

Отже, апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала - скасуванню, справа направляється для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно п. ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року - скасувати.

Справу направити до Чернігівського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Є.О Сорочко

В.В. Кузьменко