Справа № 520/1276/26
Суддя: Лук'яненко М.О.
Дата ухвалення: 2026-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

з питання забезпечення адміністративного позову

"22" січня 2026 р. Справа № 520/1276/26

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина Лук`яненко, розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву позивача про забезпечення позову по справі ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом, в якому просить суд:

1. визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо внесення до ЄДРПВР АІТС "Оберіг" відомостей про зняття ОСОБА_2 з військового обліку як військовозобов`язаного;

2. зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 скасувати відомості в ЄДРПВР АІТС "Оберіг" про ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) як військовослужбовця та внести до ЄДРПВР АІТС "Оберіг" відомості про ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) як про особу, що перебуває на військовому обліку як військовозобов`язаного за місцем проживання.

Разом з позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій останній просить суд до вирішення справи по суті заборонити посадовим (службовим) особам ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також будь-яких іншим службовим особам вчиняти дії направлені на призов та мобілізацію ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 на військову службу під час мобілізації на особливий період на загальних підставах (вручення бойової повістки, видачу розпорядження про мобілізацію, тощо).

В обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову зазначено, що між сторонами виник спір щодо протиправності дій Відповідача, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про набуття позивачем статусу військовослужбовця та зняття його з військового обліку, за відсутності передбачених законом підстав та без фактичного направлення до військової частини. Зазначені обставини, на думку позивача, свідчать про реальну загрозу призову позивача на військову службу під час мобілізації на загальних підставах до вирішення справи по суті. У такому випадку навіть у разі задоволення позову відновлення порушених прав позивача буде істотно ускладненим або фактично неможливим, оскільки повернення особи зі статусу військовослужбовця до статусу військовозобов`язаного потребуватиме додаткових тривалих процедур та окремих управлінських рішень, що виходить за межі предмета даного спору. Крім того, позивач зазначив, що він має передбачені законом підстави для відстрочки від призову під час мобілізації, оскільки є педагогічним працівником, який працює за основним місцем роботи на повну ставку, що підтверджується відповідними документами, наданими суду. Таким чином, на думку позивача, існує ризик порушення не лише процесуальних прав позивача на ефективний судовий захист, але і його матеріального права на відстрочку від мобілізації. Вказане, на думку позивача, є підставою для забезпечення позову.

Суд зазначає, що згідно частини 1 статті 154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З огляду на зазначене суд вважає за можливе у порядку ч.9 ст. 205 КАС України та ч.4 статті 229 КАС України розглянути заяву позивача в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Вирішуючи подану заяву, суд виходить з наступного.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті визначено два випадки при яких допускається забезпечення позову, як до його пред`явлення, так і на будь-якій стадії розгляду справи: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Приписом п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 151 КАС України встановлено види забезпечення позову шляхом зупиненням дії індивідуального акта та забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Пунктом 5 ч. 3 ст. 151 КАС України передбачено, що не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Суд звертає увагу, що будь-яке забезпечення позову у справі застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Також, суд наголошує, що забезпечення позову - це елемент права на судовий захист, що спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права (попередній судовий захист).

Суд зазначає, що з аналізу змісту норм діючого законодавства вбачається, що останні містять вимоги стосовно обов`язку особи, яка звертається із заявою про забезпечення позову, навести обґрунтування необхідності застосування такого заходу й зазначити усі необхідні відомості для цього з поданням відповідних доказів, з яких би суд мав змогу достовірно встановити доцільність реалізації вказаного процесуального повноваження.

Також, суд звертає увагу позивача, що необхідною передумовою вжиття заходів забезпечення позову є існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю, а також вірогідність того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У спірних правовідносинах позивачем оскаржуються дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо внесення до ЄДРПВР АІТС "Оберіг" відомостей про зняття ОСОБА_2 з військового обліку к військовозобов`язаного.

Суд зазначає, що правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу " (далі - Закон № 2232-XII).

Статтею 1 Закону № 2232-XII регламентовано поняття військового обов`язку.

Відповідно зі статтею 1 частинами 1, 2 та 3 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає, зокрема прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу.

Крім того, статтею 1 частинами 5 та 7 вищевказаного Закону передбачено, що від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Згідно зі статтею 4 частиною 1 Закону України "Про військову службу і військовий обов`язок" встановлено, що комплектування військовослужбовцями Збройних Сил України та інших військових формувань, зокрема Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом призову громадян України на військову службу.

Відповідно до статті 24 частини 1 пункту 4 Закону України "Про військову службу і військовий обов`язок" початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Суд вважає, що запропонований позивачем захід забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_4 , Міністерству оборони України та його структурним підрозділам вчиняти дії щодо призову ОСОБА_3 на військову службу за мобілізацією, до моменту набрання законної сили рішенням суду у справі 520/31410/25, не відповідає предмету адміністративного позову та порушеному праву позивача, у зв`язку з яким він звернувся до суду.

Таким чином, вказаний захід забезпечення позову не може бути застосований в силу вищевказаних положень п. 4 ч. 1 та п. 5 ч. 3 ст. 151 КАС України, оскільки, по-перше, позивачем не конкретизовано коло осіб (щодо структурних підрозділів Міністерства оборони України, яким необхідно заборонити вчиняти певні дії, по-друге, Міністерство оборони України та його структурні підрозділи не є сторонами у даній справі, а по-третє, проведення вказаними органами дій щодо призову ОСОБА_3 на військову службу за мобілізацією, не стосуються предмету даного спору, оскільки позивач оскаржує про відмову в наданні відстрочки від призову на військову службу.

Разом з тим, забезпечення позову не може підміняти собою подання позову та має інші цілі, а всі обґрунтування заяви позивача зводяться до незаконності спірного рішення.

Юридичний критерій правомірності прийняття спірного рішення, в тому числі вмотивованість і обґрунтованість такого рішення, ще підлягає дослідженню судом під час розгляду справи у позовному провадженні.

Окрім того, суд вважає, що позивачем не доведено, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову буде істотно ускладнено чи унеможливлено виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, як і не надано доказів на підтвердження наявності таких обставин. Позиція позивача ґрунтується на припущеннях, тобто на обставинах, які ймовірно можуть настати.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони посадовим (службовим) особам ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також будь-яких іншим службовим особам вчиняти дії направлені на призов та мобілізацію ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 на військову службу під час мобілізації на особливий період на загальних підставах (вручення бойової повістки, видачу розпорядження про мобілізацію, тощо), є необґрунтованими, а тому заява про забезпечення адміністративного позову не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 5 ст. 154 КАС України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно з вимогами частини 1 статті 156 КАС України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 150, 151, 154, 156, 241-243, 256, 294, 295 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - залишити без задоволення.

Копії даної ухвали направити особам, які беруть участь у справі.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Роз`яснити, що ухвала підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги у строк згідно з ч.1 ст. 295 КАС України, а саме: протягом 15 днів з дати постановлення (підписання).

Текст ухвали складено та підписано 22.01.2026.

Суддя Марина Лук`яненко