Справа № 120/16951/25
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2026-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про повернення позовної заяви

м. Вінниця

21 січня 2026 р. Справа № 120/16951/25

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Маслоід Олена Степанівна, розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 )

про: визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (далі - позивач) Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Так, в межах даної справи позивачем було заявлено такі позовні вимоги:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачеві станом на день звільнення одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 6 повних календарних років служби відповідно до пп. 1 п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачеві одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 6 повних календарних років служби відповідно до пп. 1 п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачеві грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2023 рік;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачеві грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2023 рік.

У відповідності до ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Ухвалою суду від 15.12.2025 дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду із наданням належних та допустимих доказів поважності причин його пропуску, а також шляхом уточнення заявлених позовних вимог.

26.12.2025 за вх.№81033/25 та №81036/25/25 до суду від представника позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, а також уточнена позовна заява, в якій уточнено рік, за який заявлено вимоги про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, а саме за 2022 рік.

В заяві ж про поновлення строку звернення до суду представник позивача вказує, що позовом подано до суду у тримісячний термін, який слід обчислювати з дня фактичного отримання від відповідача відомостей про нараховане та виплачене грошове забезпечення, а саме 07.10.2025.

Розглянувши заяву про поновлення строку на звернення до адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Інститут строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою спонукання учасників адміністративного судочинства до своєчасного вчинення ними процесуальних дій. Регламентування строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Крім цього, строки звернення до суду із адміністративним позовом обмежують час, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними.

Ч. 2 ст. 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Перебіг строку для звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не може визнаватися поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Щодо відліку строку звернення із адміністративним позовом, суд зазначає, що порівняльний аналіз термінів «дізнався» та «повинен дізнатися», що містяться в ч. 2 ст. 122 КАС України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку позивача знати про стан своїх прав. При цьому, суд з`ясовує момент, коли позивач фактично дізнався або мав реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (заподіяння збитків).

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 року № 340/1019/19).

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України (у редакції чинній з 19.07.2022) із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Як убачається з матеріалів справи, позивач звільнений з військової служби 23.04.2025 року.

В матеріалах справи наявний наказ відповідача № 121 від 23.04.2025, зі змісту якого слідує, що з 23.04.2025 позивач вважається таким, що посаду здав і направлений для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку зі звільненням зі служби у запас за станом здоров`я. В наказі також прямо визначено: «Виплатити грошову компенсацію за 42 (сорок дві) невикористані доби додаткової відпустки за 2023, 2024 та 2025 роки, передбаченої статтею 16-2 Закону України Про відпустки та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, та на підставі зразкового рішення Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 3620/4218/18, на підставі рапорту військовослужбовця (картка СЕДО № 2002/52ВЛК від 23.04.2025). Статус учасника бойових дій отримав 28 квітня 2016 року, посвідчення серія НОМЕР_2 ».

Також цим же наказом визначено: «Здійснити виплату допомоги в розмірі 4 % місячного грошового забезпечення за 37 (тридцять сім) повних календарних місяців служби за призовом по мобілізації (за період з 28 лютого 2022 року по 23 квітня 2025 року), але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення, відповідно до розмірів, установлених постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460 Про затвердження Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби». Таким чином, зі змісту наказу № 121 від 23.04.2025 однозначно вбачається, що відповідачем при звільненні було визначено як розмір одноразової грошової допомоги, так і обсяг грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, які і є предметом оскарження у даній справі.

Таким чином, уже з моменту ознайомлення з указаним наказом позивачеві було відомо як про відсотковий розмір одноразової грошової допомоги, так і про обсяг компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, що фактично й становить предмет даного спору.

Отже, саме з 23.04.2025 позивач повинен був дізнатися про можливе порушення своїх прав, а відтак з цієї дати розпочався перебіг строку звернення до адміністративного суду.

Посилання позивача на те, що він нібито дізнався про порушення своїх прав пізніше, у зв`язку з отриманням відповідей на звернення або додаткової інформації, суд вважає необґрунтованим.

Спірні правовідносини у межах даної справи стосуються конкретних складових грошового забезпечення при звільненні - одноразової грошової допомоги та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, визначених наказом відповідача № 121 від 23.04.2025, а не алгоритму обчислення або розрахункових величин, які дійсно не містяться у наказі.

Зі змісту наказу однозначно вбачається, що позивач був обізнаний про розмір одноразової грошової допомоги - 4 % місячного грошового забезпечення за 37 повних календарних місяців служби за призовом по мобілізації, але не менш як 25 %, а також про виплату грошової компенсації за 42 невикористані доби додаткової відпустки за 2023 2025 роки. При цьому наказом чітко визначено, що відпустка за 2022 рік у складі виплат не врахована.

Отже, наказ № 121 від 23.04.2025 надав позивачу однозначну для розуміння інформацію про складові виплат.

Враховуючи, що саме з цієї дати позивач мав можливість оцінити повноту та правильність проведеного з ним грошового розрахунку при звільненні, саме з моменту ознайомлення з наказом у нього виникла об`єктивна можливість дізнатися про порушення своїх прав і розпочати перебіг строку звернення до суду.

Суд підкреслює, що отримання позивачем подальших відповідей на звернення або додаткових довідок не змінює моменту, з якого він повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а лише свідчить про час, коли позивач розпочав реалізовувати своє право на отримання додаткової інформації.

Таким чином, факт отримання таких відповідей не впливає на початок перебігу строку звернення до суду, а нереалізація позивачем свого права у встановлений законом строк обумовлена виключно його власною пасивною поведінкою.

Відтак, заява позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду не є обґрунтованою та відсутні підстави для її задоволення.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що відсутні причини пропуску строку звернення до суду, які суд може вважати поважними, також відсутні належні та допустимі докази щодо цього.

Суд зазначає, що наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані ст. 123 КАС України, згідно із частинами першою, другою якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Положення ч. 2 ст. 123 КАС України кореспондують приписам п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, якими передбачено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених ч. 2 ст. 123 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 6 ст. 169 КАС України про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу.

Суд роз`яснює, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст. 120, 122, 123, 160, 161, 169, 171, 248, 255, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії разом з доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Маслоід Олена Степанівна