Справа № 500/7081/25
Суддя: Юзьків Микола Іванович
Дата ухвалення: 2026-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/7081/25

22 січня 2026 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Юзьківа М.І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

ОСОБА_1 (далі - позивачка), в інтересах якої діє адвокат - Дарморіс Оксана Маркіянівна, звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач), в якому просила суд ухвалити рішення, яким:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 07.10.2025 № 20 щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 з 30.09.2025 до страхового стажу відповідно до статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди роботи з 02.01.1995 по 06.02.1997, з 01.07.2000 по 31.12.2000, з 20.06.2001 по 14.08.2002, з 15.08.2002 по 29.07.2003 відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , дата заповнення 10.01.1995;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 з 30.09.2025 до пільгового стажу по списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, з 14.01.2010 по 21.08.2013 відповідно до довідки від 06.09.2024 № 06/09, виданої ТзОВ "Бережанський склозавод";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити з 30.09.2025 ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до пункту "а" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою та відповідними документами про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у призначенні пенсії їй було відмовлено, у зв`язку із відсутністю необхідного віку 50 років та пільгового стажу згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Таке рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови у призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивачка вважає протиправними, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Відповідач, у встановлений судом строк, подав відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнав та просили відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування заперечень представник вказав, що згідно з наданими документами та індивідуальними відомостями про застраховану особу страховий стаж позивача склав 22 роки 03 місяці 17 днів, з урахуванням додаткових років за Список № 1 - 26 років 03 місяці 17 днів. Пільговий стаж за Списком № 1 - 04 роки 02 місяці 14 днів. На час звернення за призначенням пенсії вік позивача складає 47 років 08 місяців 26 днів. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058 право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу роботи не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області 07.10.2025 прийнято рішення № 20 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 згідно пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058 у зв`язку з відсутністю пільгового стажу за Списком №1 та з недосягненням пенсійного віку. Вважає, що оскільки Головним управлінням не допущені порушення при здійсненні владних повноважень відносно позивача, то підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні.

Рух справи у суді

Ухвалою суду від 18.12.2025 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників адміністративної справи.

Відповідно до статей 162-164 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Копію ухвали суду від 18.12.2025 про відкриття провадження у справі доставлено відповідачу через електронний кабінет 18.12.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в системі "Електронний суд", яка міститься в матеріалах справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

Інших заяв, в тому числі по суті справи, на адресу суду не надходило.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами в порядку статті 262 КАС України.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 із зниженням пенсійного віку та додала усі необхідні документи.

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 07.10.2025 № 20 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1згідно з пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю пільгового стажу за Списком № 1 та з недосягненням пенсійного віку (арк. справи 34).

Згідно з наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж позивачки склав 22 роки 03 місяці 17 днів, з урахуванням додаткових років за Список № 1 - 26 років 03 місяці 17 днів. Пільговий стаж за Списком № 1 - 04 роки 02 місяці 14 днів. На час звернення за призначенням пенсії вік позивачки складає 47 років.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу згідно із трудовою книжкою НОМЕР_1 від 10.01.1995 не враховано:

- період роботи з 02.01.1995 по 06.02.1997 на підприємстві "Рогачинський склотарний завод" селянської спілки імені Б. Хмельницького (записами № 1 - № 2), оскільки при звільненні відсутні печатка та підпис відповідальної особи;

- період роботи на підприємстві "Рогачинський завод скловиробів" ТОВ виробничо-комерційна фірми "Декор" з 01.07.2000 по 31.12.2000 (запис № 5 - № 6), оскільки код ЄДРПОУ на печатці не читається;

- період роботи в Сільськогосподарському ТОВ ім. Б. Хмельницького з 20.06.2001 по 14.08.2002 (запис № 7 - № 8), оскільки код ЄДРПОУ на печатці не читається;

- період роботи в ГТП "Олег" з 15.08.2002 по 29.07.2003 (запис № 9 - № 10), оскільки відсутні відомості про роботу в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб.

До пільгового стажу роботи за Списком № 1 не зараховано період роботи на посаді видувальника скловиробів з 14.01.2010 по 21.08.2013 згідно з довідкою ТОВ "Бережанський склозавод" від 06.09.2024 № 06/09, оскільки довідка не відповідає вимогам додатку 5 Порядку № 637, а саме: відсутнє посилання на найменування, номер та дату Списку, що чинний на період роботи особи, відсутнє посилання на відповідний Закон України, вказана атестація робочого місця від 22.12.2005 № 960 втратила чинність з 22.12.2010, відсутнє посилання на документи, що підтверджують повноваження ОСОБА_2 як голови ліквідаційної комісії. Записи № 19 - № 20 трудової книжки НОМЕР_1 від 10.01.1995 не відповідають вимогам пункту 10 Порядку № 383, оскільки відсутній запис про роботу повний робочий день, посилання на відповідні Списки, наказ по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці. Згідно з даними спеціального стажу реєстру застрахованих осіб за період з 14.01.2010 по 21.08.2013 дані про спец. стаж відсутні.

Відповідно до даних персоніфікованого обліку з 22.10.2010 по 20.08.2013 наявні виплати Управління соціального захисту населення Бережанської районної державної адміністрації () з кодом ставки 17 (особа, яка отримує допомогу по догляду за дитиною до 3-х років). Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 02.09.2010 ОСОБА_1 має дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Оскільки пільговий стаж не підтверджено, в довідці № 06/09 від 06.09.2024 відсутні данні про знаходження позивача у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років, зарахувати відповідний період догляду до пільгового стажу за Списком № 1 відсутні підстави.

Дослідженням трудової книжки позивачки НОМЕР_1 від 10.01.1995 (арк. справи 13 - 18) встановлено, наступні записи про трудову діяльність позивачки щодо спірних періодів, а саме:

- запис № 1 - 02.01.1995 прийнята на роботу в штат складських робочих Рогачинського склотарного заводу;

- запис № 2 - 06.02.1997 вибула з склотарного заводу с/спілки ім. Б. Хмельницького згідно з заявою;

- запис № 3 - 06.02.1997 прийнята в Товариство з обмеженою відповідальністю "РСЗ";

- запис № 4 - 08.07.1998 ТОВ "Рогачинський завод скловиробів" реорганізовано в Рогачинський завод скловиробів ТОВ виробничо-комерційної фірми "Декор";

- запис № 5 - 01.08.1998 призначена на посаду складської робочої;

- запис № 6 - 14.06.2001 звільнена за власним бажанням згідно з поданою заявою відповідно до ст. 38 КЗпП України;

- запис № 7 - 20.06.2001 прийнята на роботу в ТзОВ ім. Б. Хмельницького різноробочою;

- запис № 8 - 14.08.2002 звільнена з роботи за згодою двох сторін;

- запис № 9 - 15.08.2002 прийнята на роботу в ГТП "Олег" продавцем;

- запис № 10 - 29.07.2003 звільнена з роботи за згодою двох сторін;

- запис № 19 - 14.01.2010 прийнята на посаду видувальника скловиробів по III розряду в ТОВ "Бережанський склозавод";

- запис № 20 - 21.08.2013 звільнена з роботи за згодою сторін.

Згідно з архівною довідкою від 23.01.2025 № 03-05/12 Архівного відділу № 1 Тернопільської районної військової адміністрації Рогачинський склотарний завод до 18.11.1992 був структурним підрозділом колгоспу ім. Б. Хмельницького. З 18.11.1992 по 06.02.1997 завод був структурним підрозділом селянської спілки ім. Б. Хмельницького (протокол зборів уповноважених членів колгоспу ім. Б. Хмельницького від 18.11.1992 № 4). З 06.02.1997 згідно з протоколом № 2 від 06.02.997 ТзОВ Рогачинський склотарний завод є самостійним підрозділом та правонаступником с/с ім. Б. Хмельницького в частині майнових паїв засновників ТзОВ "Рогачинський склотарний завод" (Статут ТзОВ "Рогачинський склотарний завод" зареєстрований Бережанською РДА 14.02.1997 № 44-240). З 08.07.1998 ТзОВ "Рогачинський склотарний завод" реорганізовано в Рогачинський завод скловиробів ТОВ ВКФ "Декор" (довідка ТОУС від 08.07.1998) (арк. справи 19).

Довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 06.09.2024 № 06/09 підтверджено, що ОСОБА_4 дійсно працювала повний робочий день у ТЗОВ "Бережанський склозавод" у період з 14.01.2010 (наказ про прийняття на роботу № 10 від 14.10.2010) по 21.08.2013 (наказ про звільнення з роботи № 5 від 21.08.2013) та виконувала роботи в шкідливих умовах в скляному виробництві - видувала скляні вироби вручну за період з 14.01.2010 по 21.08.2013, З роки 7 місяців 8 днів, за професією (посадою) - видувальник скловиробів, що передбачена списком № 1 розділу XV підрозділом 1а. Вказана довідка видана головою ліквідаційної комісії (ліквідатором) ТзОВ "Бережанський склозавод" Сусловим Р.В. (арк. справи 22).

Позивачка не погодившись з оскаржуваним рішенням суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 07.10.2025 № 20 про відмову у призначенні пенсії за вікам на пільгових умова, вважаючи його протиправним та таким, що порушує її право на соціальний захист, звернувся до суду із цим позовом.

Мотивувальна частина

Предметом спору у даній справі по суті є рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-ІV).

Відповідно до статті першої Закону № 1058-ІV, пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-ІV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Водночас статтею 2 Закону № 1788-ХІІ визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Щодо незарахування до страхового стажу періодів роботи відповідно до статті 24 Закону № 1058-ІV, суд зазначає таке.

Частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Як встановлено статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XIІ постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок № 637).

Пунктами 1, 2 Порядку № 637 визначено основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

При цьому, чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов 'язаних з заявником спільною роботою.

Відповідно до матеріалів справи до страхового стажу позивачки не зараховано періоди роботи згідно із трудовою книжкою НОМЕР_1 від 10.01.1995, зокрема: з 02.01.1995 по 06.02.1997 на підприємстві "Рогачинський склотарний завод" селянської спілки імені Б. Хмельницького (записами № 1 - № 2), оскільки при звільненні відсутні печатка та підпис відповідальної особи; на підприємстві "Рогачинський завод скловиробів" ТОВ виробничо-комерційна фірми "Декор" з 01.07.2000 по 31.12.2000 (запис № 5 - № 6), оскільки код ЄДРПОУ на печатці не читається; в Сільськогосподарському ТОВ ім. Б. Хмельницького з 20.06.2001 по 14.08.2002 (запис № 7 - № 8), оскільки код ЄДРПОУ на печатці не читається; в ГТП "Олег" з 15.08.2002 по 29.07.2003 (запис № 9 - № 10), оскільки відсутні відомості про роботу в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб.

Суд зауважує, що в спірному випадку записи у трудовій книжці в повній мірі підтверджують періоди трудової діяльності позивачки з 02.01.1995 по 06.02.1997, з 01.07.2000 по 31.12.2000, з 20.06.2001 по 14.08.2002 та з 15.08.2002 по 29.07.2003, зазначенні відповідачем недоліки заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для позбавлення позивачки права на зарахування відповідних періодів до страхового стажу.

Суд наголошує, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи особи (навчання), а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки чи документів про прийняття на роботу та звільнення.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 25.04.2019 в справі № 593/283/17 та від 30.09.2019 в справі № 638/18467/15-а, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження органами пенсійного фонду в реалізації особою конституційного права на соціальний захист та призначення пенсії.

Наведене додатково підтверджується тим, що на час заповнення трудової книжки позивачки НОМЕР_1 від 10.01.1995 діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до пункту 1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 1.5. Інструкції № 58 визначено, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників" (далі - Постанова № 301), цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки/інших документів може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а тому й не може впливати на його особисті права. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Водночас на виконання Указу Президента України від 04.05.1998 № 401 "Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування", постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 № 794 "Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування" (далі - Постанова № 794) та постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.1998 № 832 "Про заходи щодо поетапного впровадження у Пенсійному фонді автоматизованого персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування" персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування впроваджено протягом 1998-2000 років.

Відповідно до пункту 3 Постанови № 794 починаючи з 1 липня 2002 року обчислення пенсій здійснюється із заробітку особи за періоди роботи після 1 липня 2000 року за даними системи персоніфікованого обліку.

Відтак, персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування є обов`язковим з 01 липня 2000 року.

При цьому, відповідно до пункту 5 Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування затвердженого Постановою № 794 (далі - Положення) персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (далі - уповноважений орган).

Уповноважений орган з додержанням вимог статті 23 Закону України "Про інформацію" має право: своєчасно одержувати в установленому порядку від фізичних осіб та роботодавців відомості, передбачені пунктом 1 цього Положення; проводити у роботодавців перевірку достовірності поданих відомостей про фізичних осіб, зокрема перевірку фінансових та інших документів, що підтверджують зазначені відомості; у встановленому порядку притягати до відповідальності осіб, винних у порушенні строків подання відомостей, а також подання неправдивих відомостей про фізичних осіб; видавати у межах своєї компетенції нормативні акти та здійснювати роз`яснення з питань організації персоніфікованого обліку, а також інші права, що випливають із завдань персоніфікованого обліку (пункт 6 Положення).

Уповноважений орган: створює і забезпечує функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про фізичних осіб та з цією метою організовує збирання, оброблення, систематизацію і зберігання відомостей про фізичних осіб; забезпечує автоматизоване використання відомостей про фізичних осіб для визначення права на виплати за пенсійним страхуванням та розміру цих виплат; надає фізичним особам відомості про них, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а у разі їх зміни, несвоєчасного надходження страхового збору (внесків), перегляду розміру виплачуваної пенсії, її індексації, зміни умов надання соціальних послуг чи перегляду питання про можливості їх надання - інформує письмово у встановлені строки застраховану особу; надає роботодавцям допомогу в організації підготовки відомостей про фізичних осіб (пункт 6 Положення).

Згідно з пунктом 7 Положення роботодавці зобов`язані: в установленому порядку подавати уповноваженому органу достовірні відомості про фізичних осіб, які працюють у них.

Отже, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, суд дійшов висновку, що такий обов`язок та, відповідно, відповідальність за правильність заповнення звітності та достовірність даних є саме роботодавці або уповноважений орган.

З огляду на викладене суд вважає, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу позивачки періоди роботи з 02.01.1995 по 06.02.1997, з 01.07.2000 по 31.12.2000, з 20.06.2001 по 14.08.2002 та з 15.08.2002 по 29.07.2003 відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10.01.1995.

Щодо недосягнення позивачкою пенсійного віку та незарахування до пільгового стажу за Списком № 1 періоду роботи з 14.01.2010 по 21.08.2013, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом "а" частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ (у редакції від 02.03.2015 № 213- VIII, який набрав чинності з 01.04.2015) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зокрема, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До внесення змін Законом № 213-VIII у статті 13 Закону № 1788-ХІІ було встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Тобто, Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII, віковий ценз для жінок у 45 років було збільшено до 50 років.

У свою чергу, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 № 2148-VIII, який набрав чинності 11.10.2017 (далі - Закон № 2148-VIII), Закон № 1058-IV доповнено розділом XIV1.

Так, зокрема, згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV (в редакції Закону від 03.10.2017 № 2148-VIII) на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Разом з цим, Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII, у новій редакції був викладений пункт 2 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", де зазначалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Крім цього, в силу спеціальної вказівки у Законі України від 03.10.2017 № 2148-VIII, наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017.

Таким чином, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком № 1, почали регламентуватись одночасно двома законодавчими актами, а саме: пунктом "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII та пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

У відповідності до пункту 3 резолютивної частини вказаного рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а (пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у спірних правовідносинах застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20.

З огляду на зазначене, право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1 у позивачки виникло після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Крім того, відповідно до матеріалів справи відповідачам до пільгового стажу роботи позивачки за Списком № 1 не зараховано період роботи на посаді видувальника скловиробів з 14.01.2010 по 21.08.2013 згідно з довідкою ТОВ "Бережанський склозавод" від 06.09.2024 № 06/09, оскільки довідка не відповідає вимогам додатку 5 Порядку № 637, а саме: відсутнє посилання на найменування, номер та дату Списку, що чинний на період роботи особи, відсутнє посилання на відповідний Закон України, вказана атестація робочого місця від 22.12.2005 № 960 втратила чинність з 22.12.2010, відсутнє посилання на документи, що підтверджують повноваження ОСОБА_2 як голови ліквідаційної комісії. Записи № 19 - № 20 трудової книжки НОМЕР_1 від 10.01.1995 не відповідають вимогам пункту 10 Порядку № 383, оскільки відсутній запис про роботу повний робочий день, посилання на відповідні Списки, наказ по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці. Згідно з даними спеціального стажу реєстру застрахованих осіб за період з 14.01.2010 по 21.08.2013 дані про спец. стаж відсутні.

Суд зауважує, що обчислення страхового стажу, у тому числі пільгового стажу, регламентовано наступним чином.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі Списками № 1, № 2 деталізоване у Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383.

Згідно з пунктом 3 вказаного Порядку при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Відповідно до пункту 10 цього Порядку для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 від 10.01.1995, 14.01.2010 прийнята на посаду видувальника скловиробів по III розряду в ТОВ "Бережанський склозавод" (запис № 19 трудової книжки). 21.08.2013 звільнена з роботи за згодою сторін (запис № 20 трудової книжки).

Довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 06.09.2024 № 06/09 підтверджено, що ОСОБА_4 дійсно працювала повний робочий день у ТЗОВ "Бережанський склозавод" у період з 14.01.2010 (наказ про прийняття на роботу № 10 від 14.10.2010) по 21.08.2013 (наказ про звільнення з роботи № 5 від 21.08.2013) та виконувала роботи в шкідливих умовах в скляному виробництві - видувала скляні вироби вручну за період з 14.01.2010 по 21.08.2013, З роки 7 місяців 8 днів, за професією (посадою) - видувальник скловиробів, що передбачена списком № 1 розділу XV підрозділом 1а. Вказана довідка видана головою ліквідаційної комісії (ліквідатором) ТзОВ "Бережанський склозавод" Сусловим Р.В.

Отже, період роботи з 14.01.2010 по 21.08.2013 відповідно до довідки від 06.09.2024 № 06/09 підлягає зарахуванню до пільгового стажу позивачки, оскільки вказаний період роботи відповідає записам трудової книжки позивачки на посаді "видувальник скловиробів" передбачена підрозділом 1а розділу XV Списку № 1, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36. Крім того, працівникам, які працювали за вказаною посадою за результатами атестації проведеної вперше ТзОВ "Бережанський склозавод" обґрунтовано підтверджено право на пільгову пенсію по Списку № 1 (наказ ТзОВ "Бережанський склозавод" від 27.01.2011 № 12).

Відтак рішення відповідача за результатами розгляду заяви позивачки про призначення пенсії прийняте необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, та непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення, а тому визнається судом протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги в частині зобов`язання призначити позивачці пенсію суд зазначає таке.

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 р. у справі "Гурепка проти України", заява №61406/00, п.59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 р. у справі "Кудла проти Польщі", заява №30210/96, п.158) (п.29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі "Гарнага проти України", заява № 20390/07).

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Таким чином, обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зобов`язаний враховувати положення статті 13 Конвенції стосовно права на ефективний засіб юридичного захисту, під яким слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів (наслідків), дає найбільший ефект, забезпечує поновлення порушеного права та є адекватним наявним обставинам.

У постанові від 11.02.2020 справі № 0940/2394/18 Верховний Суд сформулював такий висновок: у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання відповідним заявником усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.

Суд зазначив, що такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.

Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 22.09.2022 у справі № 380/12913/21.

У даній справі предметом судового контролю було рішення відповідача яке обґрунтоване певними мотивами, що були в подальшому перевірені судом на їх відповідність фактичним обставинам справи та нормам законодавства.

Разом з тим, в процесі розгляду справи судом не здійснювалась перевірка виконання позивачем всіх умов, необхідних для прийняття рішення органами пенсійного фонду про призначення йому дострокової пенсії за віком.

Відтак, в контексті розгляду цієї справи суд вважає, що належним та ефективним способом буде зобов`язання повторно розглянути заяву позивачки про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків суду у цій справі.

Висновки за результатами розгляду справи

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 07.10.2025 № 20 щодо відмови в призначенні пенсії та за віком на пільгових умовах згідно з пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зобов`язанням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивачки від 30.09.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до пункту "а" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIIІ, з урахуванням висновків суду у цій справі, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 02.01.1995 по 06.02.1997, з 01.07.2000 по 31.12.2000, з 20.06.2001 по 14.08.2002 та з 15.08.2002 по 29.07.2003 відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10.01.1995 та до пільгового стажу по списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, з 14.01.2010 по 21.08.2013 відповідно до довідки від 06.09.2024 № 06/09, виданої ТзОВ "Бережанський склозавод".

Судові витрати

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви до суду, позивачкою було сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією № 23 від 10.12.2025.

Оскільки суд позов задовольняє частково, то на користь позивачки слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, спірне рішення якого стало підставою для звернення позивачки з цим позовом до суду, сплачений судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 605,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 9, 14, 72, 73, 77, 90, 241, 250, 257 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 07.10.2025 № 20 щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії та за віком на пільгових умовах згідно з пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.09.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до пункту "а" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIIІ, з урахуванням висновків суду у цій справі, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 02.01.1995 по 06.02.1997, з 01.07.2000 по 31.12.2000, з 20.06.2001 по 14.08.2002 та з 15.08.2002 по 29.07.2003 відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10.01.1995 та до пільгового стажу по списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, з 14.01.2010 по 21.08.2013 відповідно до довідки від 06.09.2024 № 06/09, виданої ТзОВ "Бережанський склозавод".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень, 60 копійок).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 22 січня 2026 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_3 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: вул. Надії Алексєєнко, 106, м. Дніпро, Дніпровський р-н, Дніпропетровська обл., 49008 ).

Головуючий суддя Юзьків М.І.