Справа № 520/10131/25
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2026-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2026 р. № 520/10131/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Полях Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (, вул. Шевченка, 8, м.Харків, 61013) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся представник позивача з адміністративним позовом, в якому просить суд:

-визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області щодо непроведення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку при звільненні,

- зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні зі служби у розмірі 139 096,20 грн. (сто тридцять дев`ять тисяч дев`яносто шість гривень 20 копійок).

В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідач не провів з позивачем остаточного розрахунку при звільненні, тобто, порушив ст.116 КЗпП України, за що передбачена відповідальність, визначена ст.117 КЗпП.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Сторони були належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі.

Керуючись приписами ст. 171, 257, 262 КАС України, суд зазначає, що розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З огляду на вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи згідно із приписами ст. 258 КАС України, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

ОСОБА_1 проходив службу в Головному управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області.

Звільнений зі служби Наказом ГУ ДСНС України в Харківській області від 28.02.2018 року.

Внаслідок непроведення відповідачем індексації грошового забезпечення позивача з 01.01.2016 по 28.02.2018 позивач звернувся у судовому порядку за захистом своїх прав.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року по справі № 520/12180/24 було, серед іншого, зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця - січня 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

ГУДСНС України в Харківській області на виконання Рішення по справі № 520/12180/24 було перераховано та сплачено позивачу індексацію грошового забезпечення 28.03.2025 на суму 64391,43 грн. та утримано податки та збори, однак, відповідна сума повинна була бути сплачена йому при звільненні 28.02.2018, у чому вбачається порушення ст.116 КЗпП.

Представник позивача звернувся до відповідача з питання отримання інформації щодо нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У відповідь отримано лист про відсутність підстав для вчинення означених дій.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 47 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній на момент звільнення позивача) визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX (далі - Закон № 2352-IX), який набрав чинності з 19.07.2022, статтю 117 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції:

«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».

Відповідно до статті 233 Кодексу законів про працю України у редакції Закону № 2352-ІХ працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу права позивача на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Суд звертає увагу, що правовідносини, які регулюються статтею 117 Кодексу законів про працю України, пов`язані із недотриманням роботодавцем свого обов`язку провести повний розрахунок з працівником при звільненні. Отже, момент виникнення таких правовідносин пов`язаний із днем звільнення, у який роботодавець не провів виплати всіх належних працівникові сум при звільненні.

У постанові від 01.05.2024 у справі № 140/16184/23 Верховний Суд зазначив, що, незважаючи на визначення приписами статті 117 Кодексу законів про працю України невиплачених працівнику сум як оспорюваних та неоспорюваних, ця обставина не впливає на дату виникнення спірних правовідносин, оскільки вони прямо пов`язані з обов`язком роботодавця розрахуватися з працівником у строк, встановлений приписами статті 116 Кодексу законів про працю України, яким переважно є день звільнення.

Отже, датою виникнення правовідносин, урегульованих статтею 117 Кодексу законів про працю України у цій справі, є 01.03.2018 року (наступний день після виключення позивача зі списків особового складу).

Щодо періоду стягнення середнього заробітку з 01.03.2018 до дня фактичного розрахунку при звільненні 28.03.2025 такий підлягає врахуванню у відповідності від редакцій ст.117 КЗпП, що відповідає правовим висновкам Верховного Суду, які викладені у постанові від 06.12.2024 по справі № 440/6856/22.

Крім того, суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 жовтня 2025 року у справі № 489/6074/23 визначила, що, обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 КЗпП України Законом № 2352-IX, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати.

Розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців.

Отже, принцип співмірності підлягає застосуванню до усього періоду затримки, у т.ч. до тієї його частини, яка піддана обмеженням нині чинною редакції ст.117 КЗпП, відтак, розмежування в обрахунку сум в порядку ст.117 КЗпП вже є недоцільним та втратило свою актуальність.

Також, Велика Палата Верховного Суду від 08.10.2025 по справі № 489/6074/23 вказала, що розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку, обраховується, враховуючи відсоткове співвідношенні суми заборгованості від загального розміру належних при звільненні виплат та зменшення відшкодування до суми, співмірної з порушенням.

Згідно зі ст.27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08.02.1995 (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 цього Порядку, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно з пунктом 5 Порядку №100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки, розмір грошового забезпечення позивача за два останні місяці служби, що передували місяцю його звільнення становило за грудень 2017: 16298,11 грн. та січень 2018: 10311,53 грн.

Однак, грошове забезпечення грудня 2017 містить в собі разовий показник матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових потреб, який, в силу Порядку № 100 не включається в обрахунок середньоденної заробітної плати.

Кількість календарних днів служби позивача за два останні місяці служби, що передували місяцю його звільнення становила 62 календарних дні.

Відтак, середньоденне грошове забезпечення позивача за два останні місяці, що передували місяцю його звільнення зі служби складає 316,28 грн. (16298,11 грн. -7000 грн. + 10311,53 грн.)/62, а не 429,19 грн., як вказав позивач, безпідставно включивши в обрахунок разовий показник матеріальної допомоги.

Щодо періоду затримки такий становить з 01.03.2018 ( наступний день після звільнення позивача) по 18.07.2022 04 роки 04 місяці 18 днів, або 1598 днів; з 19.07.2022 по 28.03.2025 (дата остаточного розрахунку шість місяців, що у поденному виразі з 19.07.2022 по 19.01.2023 становить 185 днів.

Загалом, період затримки складає 1598 + 185 = 1 783 дні.

Позивачем у позові невірно обраховано період затримки по 18.07.2022 на рівні 1 601 днів, та період затримки з 19.07.2022 номінально 180 днями, хоча фактично він становить 185 днів.

Середній заробіток становить 563 927,24 ( 1783 дні х 316,28 грн.) та не є співмірним щодо сум, виплачених з затримкою.

Отже, відповідальність відповідача в порядку ст.117 КЗпП з урахуванням принципу співмірності слід обраховувати на виконання постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2025 по справі № 489/6074/23 із виділом істотної частки заборгованості при звільненні за формулою: сума боргу/суми, належні при звільненні х100%.

Сума боргу, виплаченого з затримкою становить 64391,43 грн., що підтверджується наявними у справі доказами.

Суми, належні при звільненні становлять 64391,43 грн. грн. ( виплачена за рішенням суду заборгованість по індексації з затримкою при звільненні) та суми, які виплачені без затримки, у тому числі 10330,60 грн. (грошове забезпечення лютого 2018) та суми, сплачені у березні 2018 766,50 грн., 7760 грн., 15762,60 грн., 129165,63 грн.

Загалом вказана сума становить 64391,43 грн. грн. + 10330,60 грн. + 766,50 грн. + 7760 грн. +15762,60 грн. + 129165,63 грн. = 228 176,76 грн.

Отже, істотна частка складає 64391,43 грн./ 228 176,76 грн. х 100% = 28%

Таким чином співмірний середній заробіток становить 28 % істотної частки від повної відповідальності в порядку ст. 117 КЗпП 563 927,24 грн. та складає 157 899,63 грн.

Суд зазначає, що сума відповідальності за ст.117 КЗпП перевищує обсяг порушень за ст.116 КЗпП, однак, це не нівелює саме поняття принципу співмірності, позаяк хоча у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2025 по справі № 489/6074/23 містяться висновки щодо того, що розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку, обраховується, враховуючи відсоткове співвідношенні суми заборгованості від загального розміру належних при звільненні виплат та зменшення відшкодування до суми, співмірної з порушенням, однак, у ній відсутні жодні висновки щодо того, що співмірність має правову природу у вигляді того, що сума за ст.117 КЗпП в обов`язковому порядку повинна бути меншою чи дорівнювати сумі порушень за ст.116 КЗпП.

Крім того, сума виплат в порядку ст.117 КЗпП, перевищує обсяг заявлених позовних вимог, однак, питання окремого обрахунку сум в порядку ст.117 КЗпП за новим правовим регулюванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2025 по справі № 489/6074/23 вже втратило актуальність, а крім того, позивач помилився у позові під час визначення показника середньоденного грошового забезпечення.

Крім того, заявлена позивачем сума була обрахована без урахування висновків постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2025 по справі № 489/6074/23.

Отже, застосування іншого обрахунку, аніж наведений постановою Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2025 по справі № 489/6074/23 суд не вбачає доцільним, оскільки, законодавчо принцип співмірності не унормовано жодним нормативним актом, відтак, діючи окремим від вказаних висновків способом, буде вчинено порушення принципу належного урядування та нівельовано санкційний механізм, запроваджений ст.117 КЗпП, що свідчить про необхідність суду у застосуванні ст.9 КАСУ та виходу за межі позовних вимог.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність вийти за межі позовних вимог та задовольнити адміністративний позов, шляхом визнання протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області щодо непроведення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку при звільненні та зобов?язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні зі служби у розмірі 157 899,63 грн. ( сто п`ятдесят сім тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять гривень 63 коп.).

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (, вул. Шевченка, 8, м.Харків, 61013) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області щодо непроведення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку при звільненні.

Зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні зі служби у розмірі 157 899,63 грн. (сто п`ятдесят сім тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять гривень 63 коп.).

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22 січня 2026 року.

Суддя Н.А. Полях