Справа № 755/2859/23
Суддя: Жук Р.В.
Дата ухвалення: 2026-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2026 року м. Київ справа №755/2859/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жука Р.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб

без громадянства Центрального міжрегіонального управління Державної

міграційної служби у м. Києві та Київській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні

дії,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог.

До Дніпровського районного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, в якому просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати рішення Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 23.12.2022 № 7579/766 про відмову у наданні громадянці російської федерації ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну;

2) зобов`язати Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області повторно розглянути заяву від 13.01.2022 про надання громадянці російської федерації ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну.

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з метою отримання дозволу на імміграцію в Україну, нею було подано повний пакет документів, визначений чинним законодавством, проте відповідач відмовив у надані дозволу на імміграцію в Україну без зазначення жодного аргументу або обставин, які стали підставою для застосування пункту 4 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію».

У відзиві відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що відповідно до отриманої інформації від Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, позивачка за вказаною нею у заяві адресою фактично не проживає, що свідчить про свідоме зазначення нею неправдивих відомостей.

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи, інші процесуальні дій у справі.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 07.03.2023 адміністративну справу № 755/2859/23 передано за підсудністю до Київського окружного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддею у справі призначено Журавель В.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.05.2023 відкрито провадження в адміністративній справі у порядку спрощеного позовного провадження.

13.06.2023 на адресу Київського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позовну заяву аналогічного змісту попередньо поданому відзиву.

18.08.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивач підтримав позовні вимоги.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Жука Р.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.01.2024 адміністративну справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

12.02.2024 на адресу суду від відповідача надійшли письмові пояснення.

Інших додаткових заяв чи клопотань до суду подано не було.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з частиною другою статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З урахуванням викладеного, керуючись положеннями частини другої статті 262 КАС України наявні підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження.

ІV. Обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши зміст спірних правовідносин з урахуванням доказів судом встановлені відповідні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином російської федерації відповідно до наявної в матеріалах справи копії паспорта № НОМЕР_1 , виданого 22.08.2018, дійсного до 22.08.2023. Має неповнолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина російської редерації № НОМЕР_2 , виданий від 16.07.2018, дійсний до 16.07.2023.

Позивачка проживає у цивільному шлюбі із громадянином України ОСОБА_3 (паспорт громадянина України № НОМЕР_3 ) та відповідно до свідоцтва про народження від 02.10.2018 серії НОМЕР_4 має спільну з ним дитину ОСОБА_4 , який відповідно до довідки від 05.11.2018 № 7231 набув громадянства України відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про громадянство України» з 14.07.2018.

Відповідно до довідки Фурсівської сільської ради від 22.11.2021 № 1474/02/02-21 ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно нотаріально посвідченої заяви приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Корнійчука А.В. від 13.01.2022 ОСОБА_3 надав згоду на проживання та реєстрацію громадянам РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та її малолітній дочці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в належному ОСОБА_3 будинку АДРЕСА_2 .

13.01.2022 позивачка звернулася до відповідача із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну разом з неповнолітньою дочкою громадянкою рф ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням від 23.12.2022 Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області № 7579/766 ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 4 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію».

Вказане рішення прийняте на підставі висновку за результатами розгляду заяви громадянки рф ОСОБА_1 про надання дозволу на імміграцію в Україні спільно з неповнолітньою дочкою громадянкою рф ОСОБА_2 , затвердженого начальником ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області в. Гузем від 23.12.2022. Так, у висновку зазначено, що позивачка 13.01.2022 звернулася із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну спільно з неповнолітньою дочкою громадянкою рф ОСОБА_5 на підставі пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію» як особа, яка є матір`ю громадянина України. На час звернення з заявою позивачка та її неповнолітня донька має намір зареєструватися за адресою: АДРЕСА_1 за згодою власника будинку. У заяві про надання дозволу на імміграцію позивач вказала зазначену адресу, як місце проживання в Україні. За надісланим запитом отримано відповідь від Головного управління СБУ у м. Києві та Київській області, в якій зазначено, що за вказаною адресою іноземець фактично не проживає, що може свідчити про свідоме зазначення ним неправдивих відомостей. Враховуючи викладене, відповідач дійшов висновку, що громадянка російської федерації ОСОБА_1 при поданні заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну свідомо надала неправдиві відомості щодо місця свого проживання.

Вважаючи рішення відповідача про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну протиправним, позивачка звернулася до суду із вказаним позовом.

V. Оцінка суду.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, наведеними учасниками справи, суд дійшов наступних висновків.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 1 Закону України від 22.09.2011 № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначає Закон України від 07.06.2021 № 2491-III «Про імміграцію» (далі Закон № 2491-III у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до положень статті 3 Закону № 2491-ІІІ правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно із частиною першою статті 4 Закону № 2491-III, дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Підпунктом 1 частини третьої статті 4 Закону № 2491-III регламентовано, що дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 9 Закону № 2491-III заяви про надання дозволу на імміграцію подаються особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою (частина друга статті 9 Закону № 2491-III).

У той же час, положення частини п`ятої статті 9 Закону № 2491-III, передбачають, що для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Крім зазначених документів подаються для осіб, зазначених у пункті 4 частини другої та у пункті 1 частини третьої статті 4 Закону № 2491-III, - копії документів, що засвідчують їх родинні стосунки з громадянином України (пункт 4 частини сьомої статті 9 Закону № 2491-III).

У разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається (частина десята статті 9 Закону № 2491-III).

Термін розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати одного року з дня її подання (частина одинадцята статті 9 Закону № 2491-III).

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983 (далі Порядок № 1983 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпункту 3 пункту 2 Порядку № 1983, рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні підрозділи ДМС (далі - територіальні підрозділи) - стосовно іммігрантів, які на законних підставах перебувають на території України і є іммігрантами позаквотової категорії (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС або територіальний орган), а саме: одного з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітей і батьків громадян України.

Згідно із пунктом 11 Порядку № 1983, для отримання дозволу на імміграцію разом із заявою встановленого ДМС за погодженням з МЗС зразка подаються: паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред`явлення повертається), та копія його сторінок; засвідчений у встановленому законодавством порядку переклад українською мовою сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними; три фотокартки розміром 3,5 х 4,5 сантиметра; документ про місце проживання (в Україні та за кордоном). Документом про місце проживання на території України для осіб, які отримали посвідки на тимчасове проживання, є довідка про реєстрацію місця проживання. Місце проживання в Україні осіб, які тимчасово на законних підставах перебувають на її території, підтверджується документами, передбаченими абзацом сьомим підпункту 1 пункту 9 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 р. № 150 (Офіційний вісник України, 2012 р., № 17, ст. 612); документально підтверджені відомості про склад сім`ї (копії свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, документів про усиновлення, встановлення опіки чи піклування тощо); документ, виданий лікувально-профілактичним закладом про відсутність у заявника хвороб, зазначених у пункті 5 частини п`ятої статті 9 Закону № 2491-III (крім осіб, зазначених у пунктах 1 і 3 частини третьої статті 4 Закону). Особи, які постійно проживають за межами України, подають документ, виданий лікувальним закладом держави за місцем проживання, який підлягає легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами; довідка, видана компетентним органом держави попереднього проживання або її дипломатичним представництвом чи консульською установою в Україні, про відсутність судимості (крім осіб, зазначених у пунктах 1 і 3 частини третьої статті 4 Закону № 2491-III). У виняткових випадках такі відомості можуть бути отримані ДМС чи територіальними органами і підрозділами шляхом надсилання відповідного запиту компетентним органам іноземних держав, з якими укладено договір про правову допомогу у цивільних, сімейних та кримінальних справах; квитанція про сплату державного мита або консульського збору, якщо за дії, пов`язані з наданням дозволу на імміграцію, законодавством передбачена їх сплата, або документ, який підтверджує наявність пільг щодо сплати.

Документи, визначені пунктами 1-14 частини сьомої статті 9 Закону № 2491-III додатково подаються відповідно до категорії іммігрантів.

У разі необхідності відповідні територіальні органи і підрозділи, які забезпечують провадження у справах з питань імміграції, можуть затребувати інші документи, що уточнюють наявність підстав для надання дозволу на імміграцію, якщо це не суперечить Закону № 2491-III, а також запросити для бесіди заявників чи інших осіб.

Документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України. Копії цих документів, а також письмове підтвердження згоди на імміграцію та гарантії приймаючих осіб, передбачені пунктом 6 частини сьомої статті 9 Закону № 2491-III, подаються нотаріально засвідченими. Документи, відомості за якими можуть змінюватися, можуть бути подані протягом шести місяців від дня їх видачі.

Пунктом 14 Порядку № 1983, передбачено, що територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону № 2491-III, надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ та Держприкордонслужби.

МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.

Термін перевірки може бути продовжений, але не більше ніж на один місяць.

За правилами пункту 16 Порядку № 1983, у разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

При цьому рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу діє протягом року від дня його прийняття (пункт 19 Порядку № 1983).

Тож, територіальні органи ДМС України вправі витребувати в інших державних органів додаткову інформацію щодо осіб, які подали заяву про отримання дозволу на імміграцію, а також викликати таких осіб, а також інших, на бесіду. І лише за результатами аналізу цієї інформації, органи ДМС України приймають відповідне рішення.

У той же час, вичерпний перелік підстав для відмови у видачі дозволу на імміграцію викладено у частині першій статті 10 Закону № 2491-III.

Так, згідно із пунктом 4 частини першої статті 10 Закону № 2491-III, дозвіл на імміграцію не надається особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи.

З матеріалів справи вбачається, що фактичною підставою для прийняття рішення про відмову в наданні дозволу на імміграцію стала інформація, отримана від Головного управління СБУ у м. Києві та Київській області.

Так, у висновку, що передував ухваленню спірного рішення вказано, що у відповіді від Головного управління СБУ у м. Києві та Київській області зазначено, що за вказаною адресою позивач фактично не проживає, що може свідчити про свідоме зазначення ним неправдивих відомостей. Враховуючи викладене, відповідач дійшов висновку, що громадянка російської федерації ОСОБА_1 при поданні заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну свідомо надала неправдиві відомості щодо місця свого проживання.

В матеріалах справи наявний лист Білоцерківського районного управління поліції ГУ НП у Київській області від 05.05.2022 № 9510/109/1100/2022, в якому зазначено, що під час візиту до місця проживання, зазначеного позивачкою АДРЕСА_1 , двері ніхто не відчинив, тому встановити місце перебування ОСОБА_1 не надається можливим.

Разом із тим, суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження зазначення позивачкою свідомо неправдивих відомостей, як і відсутні докази опитування осіб, які проживають в безпосередній наближеності до вказаної позивачкою адреси, сусідів чи хоча б мешканців саме цього будинку відповідачем.

Водночас, на противагу зазначеному, позивачка з метою підтвердження факту проживання за зазначеною нею адресою (зазначено, що під час візиту до місця проживання, зазначеного позивачем АДРЕСА_1 ) долучено до матеріалів справи копії довідки про фактичне місце проживання від 22.11.2021 № 1474/02/02-21, свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.11.2021 № 2293 про перехід спадщини житлового будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 (співмешканцю, цивільному чоловікові позивачки), витяг про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 02.11.2021 № 67112527, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.11.2021 № 282564212, нотаріально засвідчена заява ОСОБА_3 від 13.01.2022 № 87 про надання дозволу на проживання та реєстрацію, довідка про фактичне місце проживання осіб на території Фурсівської об`єднаної територіальної громади від 07.06.2023 № 221.

Слід наголосити, що суд у даній справі не робить висновків щодо підтвердження/непідтвердження проживання позивача за вказаною адресою, однак, наголошує на тому, що відповідачем так і не було надано належних доказів існування обставин, що передбачені статтею 10 Закону № 2491-ІІІ, які б надавали йому підстави для відмови в наданні дозволу на імміграцію, що є достатньою підставою для визнання протиправним та скасування рішення від 23.12.2022 № 7579/766 про відмову в наданні дозволу на імміграцію позивачу через його необґрунтованість та відсутність в ньому перевірених/доведених обставин, достатніх для прийняття такого несприятливого для особи рішення.

Приймаючи до уваги зазначене, наявні правові підстави для зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на імміграцію від 13.01.2022, з урахуванням висновків суду, які викладені у цьому рішенні.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до положень частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

VI. Судові витрати.

Відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

До позовної заяви позивачем додано докази сплати судового збору у розмірі 1073,00 грн.

З огляду на задоволення позову та враховуючи приписи статті 139 КАС України, на користь позивача підлягають стягненню здійсненні ним судові витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статті 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 23.12.2022 № 7579/766 про відмову у наданні громадянці російської федерації ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну.

Зобов`язати Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області повторно розглянути заяву від 13.01.2022 про надання громадянці російської федерації ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ) понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривень 00 копійок.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жук Р.В.