Справа № 369/20710/23
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Пінкевич Н.С., Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року Справа № 369/20710/23

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління національної поліції у Київській області на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2025 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до інспектора відділення поліції №1 Фастівського РУП

в Київській області лейтенанта поліції

Ярошенка Євгенія Сергійовича

третя особа, яка не заявляє самостійних

вимог щодо предмета спору

на стороні відповідача Головне управління Національної поліції у Київській області

про скасування постанови та закриття справи

про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора відділення поліції №1 Фастівського РУП в Київській області лейтенанта поліції Ярошенка Євгенія Сергійовича (далі - Відповідач), третя особа: Головне управління Національної поліції у Київській області (далі - Третя особа) в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАТ № 8180941 від 21.11.2023, винесену інспектором лейтенантом поліції Ярошенком Євгенієм Сергійовичем, відділення поліції № 1 (м. Боярка) Фастівського районного управління поліції ГУНП в Київській області та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_2 зазначав, що отримав номерний знак лише 23.11.2023 та не мав технічної можливості встановити його встановити, оскільки кріплення для знаку перебувало у несправному стані з причин, які не залежали від волі Позивача. Останній також стверджував, що в наступному не мав умислу керувати транспортним засобом із номерним знаком, закріпленим у невстановленому місці.

Також Позивач посилається на порушення Відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, зазначає, що йому не було роз`яснено зміст ст. 268 КУпАП та не надано можливості реалізувати право на захист.

Крім того, ОСОБА_2 зазначав, що під час розгляду справи не досліджувалися докази його винуватості у вчиненні правопорушення.

2. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2025 року адміністративний позов було задоволено.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Разом з тим, суд зазначив, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що Позивач керував транспортним засобом без номерних знаків, що свідчить про протиправність оскаржуваної постанови, яка (постанова), як окремий документ, за відсутності доказів, передбачених ст.251 КУпАП не є доказом вчинення водієм правопорушення.

3. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Третя особа - Головне управління національної поліції у Київській області, подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог Апелянт зазначає, що відповідні інспектори (поліцейські) та управління не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме той орган, на який, зокрема положеннями статті 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення. Водночас, Головне управління Національної поліції в Київській області як суб`єкт владних повноважень до участі у розгляді цієї адміністративної справи у якості відповідача судом першої інстанції залучений не був, заміну неналежного відповідача судом не здійснено.

Також Апелянт зазначає, що позовна заява з додатками до Головного управління Національної поліції у Київській області не надходили, що унеможливило подання пояснень третьої особи.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції у цій справі прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2025 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а від 12.09.2025 - призначено справу до судового розгляду.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

5. У строк, встановлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

6. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

7. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 21.11.2023 року інспектором ВП №1 Фастівського РУП ГУНП в Київській області лейтенантом поліції Ярошенком Є.С. було складно постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії №ЕАТ №8180941, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.

Відповідно до вказаної постанови вбачається, що 21.11.2023 року о 11:11 год. в м. Боярка, вул. Білогородська, 23 ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Transporter НОМЕР_1 без формених знаків, які знаходились в салоні авто, а також при перевірці було встановлено, що у водія відсутній поліс обов`язкового страхування, чим порушив п.2.9.в ПДР. 10. Позивач, вважаючи таку постанову протиправною, звернувся до суду з цим позовом.

8. Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законами України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII (далі - Закон № 3353-ХІІ), Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині першій статті 3 Закону № 580-VIII закріплено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону № 580-VIII передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 14 Закону № 580-VIII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно зі ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 1,13 Закону України «Про Національну поліцію», поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 23, п.1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Нормами ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя і п`ята статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста і сьома статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених вище норм права дозволяє колегії суддів стверджувати, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених частиною 6 статті 121 КУпАП інспектори патрульної поліції та управління патрульної поліції діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції.

Отже, відповідні інспектори та управління не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями статті 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною 6 статті 121 КУпАП - ГУ НП в Київській області.

Використання у зазначених вище нормах формулювань «від імені органів Національної поліції», «розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222 - 244-20 КУпАП» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення, про що помилково зазначено судом першої інстанції.

У разі якщо за змістом норми матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, учасником спірних відносин та зобов`язаною особою є інша, ніж особа, до якої пред`явлено позов, підстави для задоволення позову відсутні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2019 року у справі № 724/716/16-а, від 26 червня 2019 року у справі № 303/3795/17, від 25 вересня 2019 року у справі № 813/5425/15, від 30 вересня 2019 року у справі № 140/72/19.

А згідно з частиною п`ятою ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки інспектора відділення поліції №1 Фастівського РУП в Київській області лейтенанта поліції Ярошенка Євгенія Сергійовича, як і відділення поліції № 1 Фастівського РУП в Київській області не є належними відповідачами у даній адміністративній справі, а їх заміна на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку є неможливою, а тому підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.

Проте, суд першої інстанції вищенаведених вимог матеріального і процесуального закону не дотримався, та вирішуючи спір щодо постанови у справі про адміністративне правопорушення, пред`явлений до інспектора відділення поліції №1 Фастівського РУП в Київській області лейтенанта поліції Ярошенка Євгенія Сергійовича та первинно до відділення поліції № 1 Фастівського РУП в Київській області не з`ясував хто є належним відповідачем у даній адміністративній справі та не вирішив питання про залучення до участі у справі належного відповідача чи співвідповідача - ГУ НП в Київській області. Позаяк Фастівське РУП в Київській області є підрозділом ГУНП в Київській області.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, враховуючи неможливість його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача.

Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно зі ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Головного управління національної поліції у Київській області підлягає задоволенню, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2025 року - скасуванню, а у задоволенні позовних вимог - відмовити.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління національної поліції у Київській області - задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2025 року - скасувати та ухвалити постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора відділення поліції №1 Фастівського РУП в Київській області лейтенанта поліції Ярошенка Євгенія Сергійовича, третя особа: Головне управління національної поліції у Київській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена.

Судове рішення виготовлено 22 січня 2026 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев