Справа № 520/253/26
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2026-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

22.01.2026 р. справа №520/253/26

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши за процедурою письмового провадження у порядку ст. 263 КАС України справу за позовом

ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник)
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом - відповідач, владний суб`єкт, орган публічної адміністрації)
провизнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,
встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області оформлену листом від 31.12.2025 «Про розгляд звернення» в перерахунку з 07.04.2025 року ОСОБА_1 пенсії відповідно довідки про заробітну плату №149 від 24.11.2016 із заробітної плати за серпень 1986р.- 2029,46 руб. згідно з висновком судово-економічної експертизи № 6972, складеної 16.08.2016 року Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С.Бокаріуса; 2) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести з 07.04.2025 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії відповідно до довідки від 24.11.2016 року № 149 із заробітної плати згідно з висновком судової - економічної експертизи № 6972, складеної 16.08.2016 року Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз імені заслуженого професора М.С. Бокаріуса, а саме за серпень 1986 року - 2029,46 руб., без обмеження її максимальним розміром відповідно до рішення Конституційного суду України від 20.03.2024 року №2-р(11), з урахуванням раніше проведених виплат.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що унаслідок вчинення органом публічної адміністрації протиправного управлінського волевиявлення не одержує пенсію у належному розмірі.

Відповідач із поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що пенсія обчислена правильно та виплачується у повному розмірі.

Суд, вивчивши доводи усіх наявних у справі документів учасників спору, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію по інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з наслідками аварії на ЧАЕC відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; показник відсотка втрати працездатності складає - 80%.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.12.2020 по справі №520/17121/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправними дії та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №282 від 25.11.2020 року про перерахунок ОСОБА_1 державної (основної) пенсії по інвалідності, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня поточного року, по формулі використаній в пункті 9-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 р. №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплачувати пенсію по інвалідності на підставі прямої дії ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», обчислення якої провести шляхом множення відсотку втрати працездатності, в даний час - 80%, на п`ятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, і кожного наступного (відповідного) року в разі збільшення розмірів мінімальної заробітної плати на протязі року, встановленої законом на відповідний рік, а також проводити відповідні виплати без обмеження граничного (максимального) розміру пенсії, починаючи з 26.04.2019 року.

15.09.2023р. (тобто після ухвалення рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.12.2020 по справі №520/17121/20 ) позивач подав звернення з приводу перерахунку та виплати пенсії по інвалідності відповідно до ст. 11 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і просив розрахунок та обчислення розміру пенсії провести згідно з положеннями постанови КМУ від 09.12.2021 №1307 за довідкою про заробітну плату в зоні відчуження на Чорнобильській АЕС від 24.11.2016 №149.

Листом від 18.10.2023р. №28677-31664/0-02/8-2000/23 заявника було сповіщено про порядок нарахування пенсії по інвалідності та порядок звернення до Головного управління.

21.09.2023р. позивач подав звернення про перерахунок пенсії.

Рішенням відділу перерахунків пенсій №4 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 29.09.2023 №59 ОСОБА_1 відмовлено в перерахунку пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю довідки про заробітну плату в зоні відчуження від 24.11.2016 №149.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2023р. по справі №520/28257/23 було визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094, ) від 29.09.2023 № 59. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) та прийняти рішення щодо перерахунку та виплати пенсії по інвалідності на підставі довідки про заробітну плату за роботу в зоні відчуження від 24.11.2016 № 149, виданою ПАТ «Харківський тракторний завод ім. С.Орджонікідзе», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Тож, спір у справі №520/28257/23 стосувався перерахунку пенсії заявника із урахуванням довідки ПАТ «Харківський тракторний завод ім. С.Орджонікідзе» про заробітну плату за роботу в зоні відчуження від 24.11.2016 № 149 за зверненням позивача від 21.09.2023р.

08.04.2024 позивач звернувся із заявою про перерахунок пенсії згідно з довідкою ПАТ «Харківський тракторний завод ім. С.Орджонікідзе» про заробітну плату в зоні відчуження на Чорнобильській АЕС від 24.11.2016 №149. Також позивач просив розрахунок та обчислення розміру пенсії провести відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2021 року №1307 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. № 1210 і від 26 вересня 2012 р. №886, з урахуванням коефіцієнта заробітної плати 11,33520 без обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХП «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно Рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2024 року №2-р(ІІ)2024.

Вказана заява позивача була розглянута ГУ ПФУ в Донецькій області за принципом екстериторіальності та рішенням відділу перерахунків пенсій №4 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області від 15.04.2024 №59 позивачу було відмовлено в перерахунку пенсії згідно довідки про заробітну плату в зоні відчуження від 24.11.2016 №149, виданої ПАТ «Харківський тракторний завод ім. С.Орджонікідзе» на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 19.10.2016 №643/491/16-ц, оскільки у рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2023 по справі №520/28257/23 не зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести перерахунок пенсії згідно вказаної довідки.

Не погодившись із вказаним рішенням пенсійного органу, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2024р. по справі №520/10595/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №59 від 15.04.2024 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням довідки №149 від 24.11.2016, виданої ПАТ "Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області з здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача з урахуванням довідки від №149 від 24.11.2016 про заробітну плату за роботу в зоні відчуження за період з 20.07.1986 по 22.08.1986, виданої ПАТ "Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе", з урахуванням раніше виплачених сум пенсії. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.04.2025 по справі №520/10595/24 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишено без задоволення. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2024 у справі № 520/10595/24 - залишено без змін.

Рішення суду по справі №520/10595/24 набрало законної сили - 07.04.2025р.

Тож, спір у справі №520/10595/24 стосувався перерахунку пенсії заявника із урахуванням довідки ПАТ «Харківський тракторний завод ім. С.Орджонікідзе» про заробітну плату за роботу в зоні відчуження від 24.11.2016 № 149 за зверненням позивача від 08.04.2024р.

Згідно з наявними у справі №520/253/26 копіями письмових документів на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2024р. по справі №520/10595/24 ГУ ПФУ в Харківській області 07.04.2025р. було проведено перерахунок пенсії заявника з 07.04.2025р.; розмір пенсії після перерахунку склав - 44.637,04грн. (а.с.27).

16.12.2025р. заявник подав звернення з приводу перерахунку і виплати пенсії із фактичної заробітної плати за дні роботи у зоні відчуження за серпень 1986 року із суми - 2.029,46руб. за довідкою ПАТ «Харківський тракторний завод ім. С.Орджонікідзе» про заробітну плату в зоні відчуження від 24.11.2016 №149, виданої відповідно до рішення Московського районного суду м. Харкова від 19.10.2016 №643/491/16-ц та підтвердженої висновком судово-економічної експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса від 16.08.2016р. №6972 без обмеження максимальним розміром та без застосування постанови КМУ від 03.01.2025р. №1 (далі за текстом - Звернення).

У відповідь на згадане Звернення ГУ ПФУ у Харківській області було складено лист від 31.12.2025р. №47251-52084/О-03/8-2000/25.

Доказів прийняття суб`єктом владних повноважень на Зверненням рішення у порядку ч.5 ст.45 Закону України від 09.07.2003р. №1058-IV "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" матеріали справи не містять.

Стверджуючи про невідповідність закону управлінського волевиявлення органу публічної адміністрації з приводу відмови у перерахунку пенсії заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Право громадян України на соціальний захист проголошено ст.46 Конституції України, конкретизовано п.6 ч.1 ст.92 Конституції України і з 01.01.2004р. деталізовано нормами, насамперед, Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який був прийнятий на зміну положенням Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення".

Отже, оскільки і Закон України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", і Закон України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні мають норми Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як однопредметного та рівносильного акту права, прийнятого пізніше у часі, а норми від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням дії норм Закону України від 23.02.2006р. №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Відносно окремих категорій громадян національним законом України (як-то: Законом України від 09.04.1992р. №2662-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"; п.10 Розділу ХІ Закону України від 10.12.2015р. №889-VIII "Про державну службу" у кореспонденції з ст.37 Закону України від 16.12.1993р. №3723-ХІІ "Про державну службу", п.12 Розділу ХІ Закону України від 10.12.2015р. №889-VIII "Про державну службу" у кореспонденції з ст.37 Закону України від 16.12.1993р. №3723-ХІІ "Про державну службу"; ст.86 Закону України від 14.10.2014р. №1697-VII "Про прокуратуру", Законом України від 28.02.1991р. №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" тощо) запроваджено спеціальні підстави для призначення видів та форм соціального забезпечення, а також спеціальні правила обчислення розміру виплат у сфері соціального забезпечення, але механізми та процедури прийняття суб"єктом владних повноважень - терорганом системи ПФУ рішень з питань соціального забезпечення та проведення платежів уніфіковано визначені приписами ст.ст.45, 47 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та нормами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (затверджений постановою Правління ПФУ від 25.11.2005р. №22-1 у редакції постанови Правління ПФУ від 07.07.2024р. №13-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005р. за №1566/11846; далі за текстом - Порядок №22-1).

Відносно суспільних відносин за участі заявника у сфері соціального захисту окремі спеціальні норми права відносно пенсійного забезпечення включені до Закону України від 28.02.1991р. №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі за текстом - Закон №796-ХІІ).

Так, за змістом ст.1 Закону №796-XII цей акт права спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Відповідно до статті 49 Закону №796-XII пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно з ч.5 ст.45 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (затверджене постановою правління ПФУ від 25.11.2005р. № 22-1, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 27.12.2005р. за №1566/11846; далі за текстом - Порядок №22-1).

Відповідно до п.4.3 Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви зацікавленої особи підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Як то указано у п.4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.

Застосовуючи положення наведених вище норм права до установлених обставин спору, суд доходить переконання про те, що за кожним зверненням зацікавленої особи з питання соціального забезпечення суб`єкт владних повноважень повинен вчинити управлінське волевиявлення у формі рішення з приводу призначення пенсії (або іншої виплати характеру соціального забезпечення), відмови у призначенні пенсії (або іншої виплати характеру соціального забезпечення), перерахунку пенсії (або іншої виплати характеру соціального забезпечення) тощо.

Невчинення суб"єктом владних повноважень жодного із окреслених вище управлінських волевиявлень за загальним правилом (за виключенням екстраординарних випадків) належить кваліфікувати у якості протиправної бездіяльності.

Судом встановлено, що за результатами розгляду заяви позивача від 16.12.2025 про проведення перерахунку та виплати пенсії, відповідачем у порушення вимог ч. 5 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та п. 4.3 Порядку №22-1 рішення про перерахунок пенсії, або про відмову в перерахунку пенсії, не приймалось.

Суд зазначає, що лист відповідача від 31.12.2025р. №47251-52084/О-03/8-2000/25 не є актом індивідуальної дії у розумінні п.19 ч.1 ст.4 КАС України, отже не є рішенням суб`єкта владних повноважень та носить виключно інформативний характер у якості відповіді на звернення зацікавленої особи у порядку Закону України "Про звернення громадян".

Відтак, Звернення позивача від 16.12.2025р. про перерахунок пенсії безпідставно не розглянута по суті суб"єктом владних повноважень у порядку ч.5 ст.45 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Продовжуючи вирішення спору, суд зважає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

Тому відповідність закону рішення чи діяння (управлінського волевиявлення) суб`єкта владних повноважень як у спорі про набуття приватною особою додаткового блага чи активу, так і у спорі про спростування новоствореного публічного обов`язку, зокрема, за критеріями дотримання компетенції, меж повноважень, способу дій, приводу реалізації функції контролю, обґрунтованості, безсторонності (неупередженості), добросовісності, розсудливості, рівності перед законом, унеможливлення дискримінації, пропорційності, своєчасності, права особи на участь у процесі прийняття рішення, має доводитись, насамперед, відповідачем - суб`єктом владних повноважень.

При цьому, із положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності у спорі за стандартом доказування - "поза будь-яким розумним сумнівом" (тобто запропоноване сприйняття ситуації повинно виключати реальну ймовірність існування у дійсності будь-якого іншого варіанту), у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - "баланс вірогідностей" (тобто запропоноване сприйняття ситуації не повинно суперечити умовам реальної дійсності і бути можливим до настання).

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не доведеного документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не спричиняє виникнення безумовних та беззаперечних підстав для висновку про реальне існування такої обставини у дійсності.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Правильність саме такого тлумачення змісту ч.1 ст.77 та ч.2 ст.77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, де указано, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Окрім того, саме таке тлумачення стандартів доказування є цілком релевантним правовому висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21.

У розумінні ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, згідно з ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а у силу запроваджених частинами 1 і 2 ст.74 КАС України застережень суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням встановленого законом порядку або не підтверджені визначеними законом певними засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а за правилом ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав (інтересів) та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

У межах даного спору суд вважає за можливе керуватись правовою позицією, сформульованою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21, де указано, що: 1) покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були; 2) суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування.

Кваліфікуючи реально вчинене у спірних правовідносинах управлінське волевиявлення суб`єкта владних повноважень, суд виходить із того, що за загальним правилом під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти вчинок посадової/службової особи, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти невиконання обов`язків, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмово зафіксоване діяння з приводу незадоволення звернення приватної особи.

За змістом правових позицій постанови Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі №464/5990/16-а та постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022р. у справі №9901/276/19 протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є зовнішня форма поведінки (діяння) органу/посадової особи у вигляді неприйняття рішення (нездійснення юридично значимих дій) у межах компетенції за наявності фізичної змоги реалізувати управлінську функцію.

У межах спірних правовідносин субєктом владних повноважень було вчинене управлінське волевиявлення у формі бездіяльності з приводу розгляду Звернення зацікавленої особи у порядку ч.5 ст.45 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Тому перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що у спірних правовідносинах субєктом владних повноважень не доведено дотримання вимог ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, позаяк не було розглянуто Звернення позивача від 16.12.2025р. у порядку ч.5 ст.45 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", унаслідок чого настала подія порушення інтересу позивача на розгляд звернення належним чином.

Згідно з правовими висновками постанови Верховного Суду від 02.07.2019р. по справі №140/2160/18 (адміністративне провадження №К/9901/13662/19) загальними вимогами, які висуваються до акта індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

У пункті 75 постанови Верховного Суду від 17.12.2018р. по справі №509/4156/15-а (адміністративне провадження №К/9901/7504/18) міститься правовий висновок, у силу якого адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності ("виправдання") свого рішення.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що у спірних правовідносинах субєктом владних повноважень було вчинено управлінську функцію у формі бездіяльності, але у ході розгляду справи владним суб`єктом не подано доказів відповідності закону оскарженого волевиявлення.

Суд вважає, що вчинене субєктом владних повноважень управлінське волевиявлення не відповідає вимогам умотивованості, а тому порушує інтерес заявника до юридичної визначеності як невідємної складової запровадженого ст.8 Конституції України верховенства права.

Тому суду належить застосувати ч.2 ст.5 та ч.2 ст.9 КАС України і спосіб захисту права заявника, сформульований у резолютивній частині цього судового акту.

При розв`язанні спору, суд зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), вичерпно реалізував усі діючі механізми з`ясування об`єктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам та нормам закону, котрі здатні вплинути на правильне вирішення спору; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; повно та детально виклав власні висновки та міркування як з приводу тлумачення належних норм права, так і з приводу усіх слушних доводів поданих учасниками спору процесуальних документів.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, 72-77, 90, 211, 241-244, 246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Вийти за межі позову.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" стосовно нерозгляду по суті звернення ОСОБА_1 від 16.12.2025р. у порядку ч. 5 ст. 45 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області розглянути по суті звернення ОСОБА_1 від 16.12.2025р. у порядку ч. 5 ст. 45 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти відповідне рішення.

Позов у решті вимог - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення суду підлягає оскарженню згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України.

Суддя А.В. Сліденко