Справа № 160/30867/25
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2026-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

19 січня 2026 р.Справа № 160/30867/25

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Турова О.М., розглянувши матеріали позовної заяви керівника Самарівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державного агентства водних ресурсів України (позивач-1), Регіонального офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області (позивач-2) до Губиниської селищної ради про визнання протиправними та нечинними рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява керівника Самарівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державного агентства водних ресурсів України (позивач-1), Регіонального офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області (позивач-2) до Губиниської селищної ради, в якій заявлено наступні позовні вимоги:

- визнати протиправним та нечинним рішення Губиниської селищної ради №23-32/VIII від 28.06.2024 «Про затвердження Переліку малої приватизації комунальної власності Губиниської територіальної громади, які підлягають приватизації у 2024 році»;

- визнати протиправним та нечинним рішення №25-40/VIII від 18.12.2024 «Про внесення змін до рішення сесії від 28 червня 2024 року №23-32 «Про затвердження Переліку об`єктів малої приватизації комунальної власності Губиниської територіальної громади, які підлягають приватизації у 2024 році».

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена вище справа розподілена головуючому судді Туровій О.М.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160,161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

При вирішенні питання про відкриття провадження у цій справі встановлено, що позовну заяву керівника Самарівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державного агентства водних ресурсів України (позивач-1), Регіонального офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області (позивач-2) до Губиниської селищної ради про визнання протиправними та нечинними рішень не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, з огляду на таке.

Як слідує з позовної заяви, 28.06.2024 року на 32 сесії VІII скликання Губиниською селищною радою прийнято рішення №23-32/VIII «Про затвердження Переліку малої приватизації комунальної власності Губиниської територіальної громади, які підлягають приватизації у 2024 році». Вказаним рішенням до переліку об`єктів комунальної власності, які підлягають приватизації, віднесено «зрошувальні системи», адреса об`єкту приватизації: с. Миколаївка, «Агрофірма ім. Горького», балансоутримувач Губиниська територіальна громада, спосіб приватизації аукціон. Крім того, встановлено, що 18.12.2024 на 40 сесії VІII скликання Губиниською селищною радою прийнято рішення №25-40/VIII від 18.12.2024 «Про внесення змін до рішення сесії від 28 червня 2024 року №23-32 «Про затвердження Переліку об`єктів малої приватизації комунальної власності Губиниської територіальної громади, які підлягають приватизації у 2024 році»». Вказаним рішенням до переліку об`єктів комунальної власності, які підлягають приватизації, віднесено «зрошувальні системи», адреса об`єкту приватизації: Дніпропетровська область, Новомосковський район за межами с. Миколаївка», загальна довжина 39 478 погонних метрів, балансоутримувач Губиниська селищна рада, спосіб приватизації аукціон.

Опрацюванням інформації Губиниської селищної ради від 24.01.2025 №225, від 23.09.2025 №2163, технічного паспорту на зрошувальні системи за реєстраційним №ТІ01:4976-6139-2375-1713 та співставлення схеми Миколаївської зрошувальної системи Самарівського району наданої РОВР у Дніпропетровській встановлено, що державне майно, котре перебуває на балансі РОВР у Дніпропетровській області, а саме: трубопровід 1МКр-1 та МТ-1 включено до переліку приватизації та відповідно до технічного паспорту присвоєно маркування НТ-2 та НТ-1.

Відповідно до інформації РОВР у Дніпропетровській області від 03.10.2025 №2208/12-25 трубопроводи МТ-1 (інв. карт.№101330470, рік побудови 1982, матеріал з/б та сталь) та 1МКР (інв. карт.№101330473, рік побудови 1987, матеріал сталь), є об`єктами державної власності та обліковуються на балансі Регіонального офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області.

В ході перевірки на місці, працівниками Павлоградського відділення РОВР у Дніпропетровській області визначено, що Трубопроводи МТ-1 та 1МКР є фактично трубопроводами зазначеним в технічному паспорті на зрошувальні системи за реєстраційним №ТІ01:4976-6139-2375-1713 під літерами НТ-2 та НТ-1.

Отже, за результатами вивчення прокуратурою документів, що підтверджують порушення Губиниською селищною радою вимог ч.2 ст.4 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», яке полягає у включенні оскаржуваними рішеннями відповідача до переліку приватизації об`єктів державної власності - елементів інженерної інфраструктури міжгосподарської меліоративної системи, які відповідно до законодавства не підлягають приватизації, оскільки є складовими Миколаївської зрошувальної системи, що належить до сфери управління Державного агентства водних ресурсів України та перебувають на балансі Регіонального офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області, тож, органом приватизації державного майна може бути лише Фонд державного майна України, а не органи місцевого самоврядування, керівник Самарівської окружної прокуратури, зважаючи на те, що позивачі достеменно обізнані з тим фактом, що спірне державне майно незаконно включено до переліку приватизації, проте жодного заходу реагування ними вжито не було, звернувся до суду з цим позовом в інтересах держави, яка є власником вищевказаних спірних об`єктів приватизації. При цьому керівником Самарівської окружної прокуратури зауважено, що оскаржувані рішення відповідача створюють реальну загрозу незаконного відчуження стратегічних об`єктів державної власності, порушують єдність системи управління водогосподарським комплексом, підривають засади водної та продовольчої безпеки держави, що в сукупності завдає шкоди інтересам держави та обумовлює необхідність звернення прокурора до суду з позовом про захист цих інтересів і скасування незаконних рішень селищної ради. Правовідносини, пов`язані з використанням державного майна, становлять суспільний інтерес, а набуття речових прав на нього всупереч встановленому законодавством порядку такому суспільному інтересу не відповідає. Враховуючи вищенаведене, у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес, що є підставою для представництва прокурором інтересів держави.

За встановленими обставинами, прокурором оскаржуються рішення відповідача щодо включення до переліку об`єктів малої приватизації державного майна - трубопроводів МТ-1 та 1МКР, що є складовими Миколаївської зрошувальної системи та належать до сфери управління Державного агентства водних ресурсів України.

Отже, фактично спір за цією позовною заявою виник у сфері приватизації державного і комунального майна і стосується правомірності рішень відповідача, спрямованих на відчуження речових прав держави на майно іншим особам.

Водночас, до адміністративних судів можуть бути оскаржені рішення (нормативно-правові акти чи індивідуальні акти), дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п.1 ч.1 ст.19 КАС України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з п.2 ч.1 ст.4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Виходячи з наведеного, до адміністративної юрисдикції належить справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників є суб`єктом владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує її права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин.

Відповідно до ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

При цьому ч.3 ст.4 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Підвідомчість господарських справ установлено статтею 20 Господарського процесуального кодексу.

Так, пунктом 2 частини першої статті 20 цього Кодексу передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду, та справи у спорах щодо продажу пакетів акцій, що належать державі у статутному капіталі банків.

За змістом приписів п.22 ч.1 ст.1 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» від 18 січня 2018 року №2269-VIII (далі - Закон №2269-VIII) приватизацією державного або комунального майна (далі - приватизація) є платне відчуження майна, що перебуває у державній або комунальній власності, на користь фізичних та юридичних осіб, які відповідно до цього Закону можуть бути покупцями.

За положеннями ч.1 ст.3 Закону №2269-VIII законодавство України про приватизацію складається з цього Закону, інших законодавчих актів. Галузеві особливості приватизації об`єктів державної власності можуть встановлюватися виключно законами.

Відповідно до ч.6 ст.3 Закону №2269-VIII приватизація (відчуження) майна, що перебуває у комунальній власності, здійснюється органами місцевого самоврядування відповідно до вимог цього Закону.

Статтею 30 Закону №2269-VIII визначено особливості розгляду спорів щодо приватизації державного або комунального майна та частиною 1 цієї статті встановлено, що спори щодо приватизації державного або комунального майна, крім спорів, які виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції адміністративних судів, вирішуються господарським судом у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, крім випадків, коли сторони погодили передачу таких спорів на вирішення міжнародному комерційному арбітражу відповідно до частини дванадцятої статті 26 цього Закону.

Спори щодо приватизації державного (або комунального) майна виникають у зв`язку з його відчуженням, зміною чи припиненням правомочностей держави на таке майно та виникненням відповідного обсягу прав у суб`єктів права приватної власності.

При цьому, за загальним правилом, спори щодо приватизації державного або комунального майна відносяться до юрисдикції господарських судів, незалежно від суб`єктного складу сторін спору щодо відчуження майна - як юридичних так і фізичних осіб.

Винятки з цього правила можливі, якщо спори щодо приватизації виникають із публічно-правових відносин і тоді, коли ці спори, як чітко через сполучник «та» прописано в законі, віднесені до компетенції адміністративних судів.

Відповідно до статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на спори, пов`язані з приватизацією.

Тож при визначенні юрисдикції цієї справи слід виходити з характеру та змісту спірних правовідносин, у межах яких і за захистом яких звернувся прокурор.

Як слідує з позовної заяви, прокурор звернувся до суду в інтересах держави з позовом до відповідача у межах правовідносин у сфері приватизації державного і комунального майна, стверджуючи про незаконність оскаржуваних рішень відповідача, спрямованих на відчуження речових прав держави на спірне майно іншим особам, як таких, що прийняті з порушенням вимог ч.2 ст.4 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» та всупереч нормативно передбаченої для відчуження такого майна процедури приватизації.

Статтею 6 Закону №2269-VIII визначено, що суб`єктами приватизації є: державні органи приватизації; місцеві ради, органи приватизації територіальних громад; покупці.

Отже, за Законом №2269-VIII відповідач є суб`єктом приватизації (статті 6, 7).

Згідно зі статтею 10 цього Закону порядок приватизації державного і комунального майна передбачає: формування та затвердження переліків об`єктів, що підлягають приватизації; опублікування переліку об`єктів, що підлягають приватизації, на офіційному веб-сайті Фонду державного майна України, на офіційних сайтах місцевих рад та в електронній торговій системі; прийняття рішення про приватизацію; прийняття місцевою радою рішення про приватизацію об`єкта комунальної власності; опублікування інформації про прийняття рішення про приватизацію об`єкта; проведення інвентаризації та оцінки відповідно до законодавства; проведення у випадках, передбачених законом, аудиту, екологічного аудиту об`єкта приватизації; перетворення державного або комунального підприємства в господарське товариство у процесі приватизації у випадках, передбачених цим Законом; затвердження плану розміщення акцій акціонерних товариств, створених у процесі приватизації, у випадках, передбачених цим Законом, та його виконання; затвердження у випадках, передбачених цим Законом, умов продажу об`єктів приватизації, розроблених аукціонною комісією; опублікування інформації про умови продажу, в тому числі стартову ціну об`єкта приватизації; проведення аукціону, укладення договору купівлі-продажу; укладення договору купівлі-продажу в разі приватизації об`єкта шляхом викупу; опублікування інформації про результати приватизації; прийняття рішення про завершення приватизації.

Іншими словами, врегульований цією нормою порядок приватизації охоплює своєю дією ті питання, які прокурор порушує в позовній заяві.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.11 №2269-VIII ініціювати приватизацію об`єктів можуть органи приватизації, уповноважені органи управління, інші суб`єкти управління об`єктами державної і комунальної власності або покупці. Перелік об`єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням Фонду державного майна України. Переліки об`єктів малої приватизації державної власності, що підлягають приватизації, затверджуються Фондом державного майна України. Перелік об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації, ухвалюється місцевою радою. Включення нових об`єктів до цього переліку здійснюється шляхом ухвалення окремого рішення щодо кожного об`єкта комунальної власності.

У цьому Законі передбачено також, в якому порядку суб`єкти приватизації приймають рішення про приватизацію (стаття 12).

Отже, прийняття Губиниською селищною радою оскаржуваних рішень №23-32/VIII від 28.06.2024 «Про затвердження Переліку малої приватизації комунальної власності Губиниської територіальної громади, які підлягають приватизації у 2024 році» та №25-40/VIII від 18.12.2024 «Про внесення змін до рішення сесії від 28 червня 2024 року №23-32 «Про затвердження Переліку об`єктів малої приватизації комунальної власності Губиниської територіальної громади, які підлягають приватизації у 2024 році», охоплюється поняттям «приватизація комунального (державного) майна», під яким з юридичної точки зору розуміється майнова угода між суб`єктами приватизації, змістом якої є оплатне, частково сплатне або безоплатне відчуження (перевласнення) комунального (державного) майна.

Спір про те, чи слід було Губиниській селищній раді включати до Переліку об`єктів малої приватизації комунальної власності Губиниської територіальної громади, які підлягають приватизації у 2024 році спірні об`єкти - Трубопроводи МТ-1 та 1МКР, є спором щодо приватизації комунального (державного) майна.

Спосіб, який обрав позивач для захисту порушених прав, не змінює правової природи спору, який виник щодо порушення умов та процедури приватизації спірного майна. Адже в позовній заяві позивач посилається саме на неможливість включення спірних об`єктів - Трубопроводів МТ-1 та 1МКР, які є елементами інженерної інфраструктури міжгосподарської меліоративної системи, до Переліку об`єктів малої приватизації комунальної власності, через пряму заборону на це, встановлену ч.2 ст.4 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», а також на порушення відповідачем нормативно передбаченої для відчуження такого майна процедури приватизації, бо органом приватизації державного майна може бути лише Фонд державного майна України, а не органи місцевого самоврядування, як на підставу поданого позову для обґрунтування змісту стверджуваного позивачем порушення та забезпечення належного відновлення порушеного права.

Отже, з урахуванням характеру спірних правовідносин, а також наявності прямої вказівки закону на вид судочинства, у якому має розглядатись така категорія справ, спір у цій справі підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а пред`явлення позову, у тому числі, до суб`єкта владних повноважень у процедурі відчуження майна не змінює правової природи такого юридичного спору та не є підставою для вирішення його в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі №925/308/18 (провадження №12-10гс20).

Також відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №903/456/18 у правовідносинах, які є подібними, адже також виникли у спорі щодо правомірності відчуження органом місцевого самоврядування комунального майна поза межами приватизаційної процедури в розумінні Законів №2163-ХІІ та №2171-ХІІ.

Крім того, аналогічна правова позиція відносно того, що, з огляду на характер спірних відносин, справи такої категорії підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, а пред`явлення позову, у тому числі, до суб`єкта владних повноважень, не змінює правової природи юридичного спору та в цьому випадку не є підставою для вирішення його в порядку адміністративного судочинства, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 813/2616/18 (провадження №11-1078апп19).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів ».

З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи вищенаведені висновки Великої Палати Верховного Суду, а також характер спірних правовідносин, суд доходить висновку, що цей спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства і має бути розглянутий в порядку господарського судочинства, тому у відкритті провадження у цій справі слід відмовити.

Керуючись статтями 4, 19, 170, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою керівника Самарівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державного агентства водних ресурсів України (позивач-1), Регіонального офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області (позивач-2) до Губиниської селищної ради про визнання протиправними та нечинними рішень.

На виконання вимог частини 6 статті 170 КАС України роз`яснити позивачу, що розгляд такої справи віднесено до господарської юрисдикції, тому він може звернутися з даною позовною заявою до відповідного господарського суду в порядку господарського процесуального законодавства.

Також роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 5 статті 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 КАС України та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295-297 КАС України.

Суддя: О.М. Турова