Справа № 160/25562/25
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2026-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О. В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просить:
Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що позивачем отримано оскаржувані податкові повідомлення-рішення, які були прийняті ГУ ДПС за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки з питань достовірності повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору фізичної особи платника податків ОСОБА_1 . Позивач не погоджується із висновками за актом перевірки та прийнятими на його підставі податковими повідомленнями-рішеннями про донарахування податків та застосування штрафів.
Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області подано до суду відзив на позовну заяву.
Відповідач вважає, що підстави для задоволення позову відсутні, посилаючись на таке.
Платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звітність для податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу, якщо їх подання передбачено законом (пп.78.1.2 п.78.1 ст.78 ПК України.
Аргументи позивача про нібито порушення порядку повідомлення платника податків про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки є безпідставними.
У наказі про проведення перевірки та у повідомленні чітко зазначено прізвище, ім`я та по батькові платника податків ОСОБА_1 , а також її реєстраційний номер облікової картки платника податків (РНОКПП НОМЕР_1 ).
Додаткове використання позначення «ППФО» не може вважатися помилкою, яка впливає на належність повідомлення.
З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається податкова адреса платника податків фізичної особи ОСОБА_1 , на яку відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК України було направлено наказ Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 26.12.2024 №6889-п «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки» та письмове повідомлення від 26.12.2024 №1246 про дату початку та місце проведення перевірки, а саме: АДРЕСА_1 .
Відповідно до наявної податкової інформації фізична особа платник податків ОСОБА_1 у 2020-2022 роках отримала доходи, які згідно з Кодексом №2755 підлягають включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником податків в річних податкових деклараціях про майновий стан і доходи (далі - податкова декларація) за 2020-2022 роки відповідно.
У розумінні положень статей 72-73 Кодексу інформація, отримана від компетентних органів іноземних держав відповідно до міжнародних договорів, що містять положення про обмін інформацією для податкових цілей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або укладених на їх підставі міжвідомчих договорів, є податковою інформацією, а тому використовується контролюючими органами як підстава для проведення документальних перевірок.
Враховуючи отриману податкову інформацію, за період з 01.01.2020р. по 31.12.2022р. фізична особа платник податків ОСОБА_1 окрім отриманих доходів, обов`язок щодо відображення яких у податковій декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, фактично отримала доходи з джерел за межами України, з яких не сплачено податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.
Відповідно до положень Кодексу №2755 платник податку, що отримує іноземні доходи, тобто доходи, отримані з джерел за межами України, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію про майновий стан і доходи за наслідками відповідного податкового року, а також сплатити податки з таких доходів.
У відповіді на відзив позивач наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходячи, зокрема, з наступного.
Пункт 79.2 статті 79 ПКУ встановлює чітку умову для початку перевірки: вона проводиться за умови вручення платнику податків копії наказу та письмового повідомлення. Саме факт вручення, а не лише направлення, надає право розпочати перевірку.
Відповідно до п. 42 та п. 45 «Правил надання послуг поштового зв`язку» (затв. Постановою КМУ № 270), найменування адресата-фізичної особи має містити повні та точні прізвище, ім`я та по батькові у називному відмінку, без скорочень чи сторонніх знаків.
Натомість, у повідомленні про вручення, заповненому відповідачем, як найменування адресата вказано "ППФО ОСОБА_1 ".
Абревіатура "ППФО" не є частиною імені позивача. Перевірка проводилася щодо фізичної особи ОСОБА_1 , а не невідомого суб`єкта "ППФО". Таким чином, відповідач прямо порушив поштові правила.
У повідомленні міститься посилання на наказ № 6889-17 від 20.16.2024 року - тобто з неіснуючою датою. Водночас реальний наказ має ту ж нумерацію, але іншу дату - 26.12.2024 року.
Саме ж повідомлення не містить реквізитів наказу, який до нього додається, що не дозволяє встановити, який саме документ направлявся.
Сукупність цих обставин свідчить, що відповідач не виконав свій обов`язок щодо належного повідомлення позивача про правову підставу перевірки.
Отже, відповідач не виконав свій прямий обов`язок, встановлений пунктом 79.2 статті 79 ПКУ, щодо належного вручення позивачу наказу та повідомлення про перевірку.
Внутрішні бази даних, аналітичні довідки та міжвідомчі листи, які контролюючий орган іменує "податковою інформацією", є лише інструментами для оцінки ризиків та ініціювання перевірки. Вони не можуть самостійно слугувати підставою для донарахувань, особливо коли вони суперечать первинним документам.
Висновок в Акті перевірки про те, що позивач створювала контент на платформі OnlyFans у 2020-2022 роках, внаслідок чого отримувала доходи, які підлягають оподаткуванню, не ґрунтується на жодних належних, достовірних та достатніх доказах.
Позивач також просить стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань понесені позивачем судові витрати у тому числі витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 41 670,00 грн.
04.11.2025 від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшли додаткові пояснення по суті спору.
За результатами відпрацювання наданої інформації органами ДПС було ідентифіковано 5435 фізичних осіб, які зареєстрували та використовували 7036 аккаунтів на платформі OnlyFans. Загальна сума виплаченого доходу таким платникам складає 110 963,1 тис доларів США. Задекларували одержані іноземні доходи 620 платників податків на загальну суму 366,8 млн грн. та сплатили до бюджету понад 71 млн грн. податку на доходи фізичних осіб та військового збору.
Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової політики (п. 74.3 ст. 74 Кодексу).
Відповідно до положень п. п. 83.1.2 п. 83.1 ст. 83 Кодексу для посадових осіб контролюючих органів податкова інформація є підставою для висновків під час проведення перевірок.
Позивач у запереченнях на додаткові пояснення відповідача вказав про безпідставність посилання в них податкового органу на судову практику судів першої інстанції у справах, фактичні обставини яких кардинально відрізняються від обставин справи позивача.
Наведені відповідачем посилання не є правовими позиціями Верховного Суду.
06.11.2025 до поданих заперечень надійшли додаткові пояснення від ОСОБА_1 в яких наголошено, що відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
01.12.2025 від відповідача до суду надійшли додаткові пояснення, в яких він в черговий раз обґрунтовує правомірність оскаржуваних ППР посиланням на судову практику судів першої і апеляційної інстанцій та податкову інформацію від іноземних органів.
В поданих 01.12.2025 додаткових поясненнях, позивач наголошує, що ключовим для застосування будь-якої правової позиції є тотожність або суттєва подібність правовідносин.
Ухвалою суду від 09.12.2025 продовжено процесуальний строк розгляду справи на 30 днів.
Ухвалою суду від 20.01.2026 продовжено процесуальний строк розгляду справи до 20.01.2026.
Справа розглянута після виходу судді з відпустки.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 - позивач (РНОКПП НОМЕР_1 ) є громадянкою України, що підтверджується паспортом і є платником податків.
Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області на підставі пп. 19-1.1.1 п.191.1 ст.191, пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.1, пп.78.1.2 п.78.1 ст.78, ст.79, пп.69.35-1 п.69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI, та у зв`язку з отриманням інформації щодо одержаного доходу в 2020-2022 році фізичною особою-платником податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від «Fenix International Ltd» (Великобританія) за створення контенту на платформі «OnlyFans»,прийнято наказ від 26.12.2024 №6889-п «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 », яким наказано провести документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 21.03.2025 року тривалістю 2 робочих дні. Перевірку провести за період з 01.01.2020 по 31.12.2022 з метою достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору.
Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області складено також повідомлення від 26.12.2024 №1246 про дату і адресу проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 .
Документальною позаплановою невиїзною перевіркою встановлені порушення фізичною особою-платником податків ОСОБА_1 :
- пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, пп.170.11.1 п.170.11 ст.170, п.176.1 ст.176, п.179.1 ст.179 Кодексу №2755, а саме: неподання податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2020,за 2021 та 2022 роки;
- пп.73.3.3 п.73.3 ст.73 Кодексу в частині ненадання відповіді на запит, надісланий відповідно до підстав, передбачених підпунктами 73.3.1 пункту 73.3 статті 73 Кодексу №2755.
Вказані порушення зафіксовані контролюючим органом в акті від 31.03.2025 №1424/04-36-24-08/ НОМЕР_1 Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань достовірності повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2020 по 31.12.2022.
На підставі акту перевірки, Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області прийнято податкові повідомлення-рішення:
Не погодившись з прийнятими контролюючим органом вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач з відповідним позовом звернулася до суду.
При вирішенні спору суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (пункт 1.1. статті 1 ПК України).
Відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Пунктом 75.1 ст. 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
За приписами пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Відповідно до пп. 78.1.1, 78.1.2 п.78.1 ст.78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав:
- отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту;
- платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звітність для податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу, якщо їх подання передбачено законом.
Пунктом 79.1 ст. 79 ПК України передбачено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
Відповідно до п.79.2 ст.79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Судом досліджено зміст наказу проведення перевірки позивача та встановлено, що в ньому чітко визначено правову (юридичну) підставу проведення такої перевірки та існує відповідна фактична підстава, яка є передумовою для її проведення.
Пунктом 81.1 ст. 81 ПК України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки за наявності підстав для її проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки та службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Відтак, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог Податкового кодексу України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
У разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.
За наявності письмового звернення платника податків замість документальної невиїзної перевірки може проводитися документальна виїзна перевірка.
Отже, документальна позапланова невиїзна перевірка платника податків проводиться виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, а право на проведення такої перевірки надається лише за умови повідомлення платника податку про таку перевірку та вручення копії наказу про проведення перевірки у спосіб, визначений законом, до її початку.
З системного аналізу зазначених норм Податкового кодексу України слідує, що проведення перевірки як контрольного заходу передбачає такі етапи її проведення: встановлення підстав для проведення перевірки; прийняття контролюючим органом рішення про проведення перевірки, яке оформлюється наказом керівника цього органу; допуск до перевірки; вивчення наданих платником податків документів та/або інших матеріалів; оформлення результатів перевірки.
Реалізація зазначених етапів означає, що податкова перевірка відбулася як юридичний факт, на підставі якого керівник податкового органу може зробити висновок про наявність податкового правопорушення та прийняти відповідне рішення.
Так, п. 42.2 ст. 42 ПК України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.
Враховуючи наведене вище, суд зазначає, що наявні в матеріалах справи докази не дають підстав вважати, що відповідні документи були отримані платником податків.
У постанові Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суд від 22.09.2020 у справі № 520/8836/18, окрім наведених вище висновків, погодився із висновками судів попередніх інстанцій про те, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує жодних правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками такої перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню. Встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення. З урахуванням цього Суд касаційної інстанції зазначив про відсутність необхідності перевірки порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання.
Отже, зміст висновків наведених постанов свідчить про те, що установивши порушення процедури проведення перевірки, її підстав, наслідком чого є визнання протиправними її результатів, до аналізу інших обставин, що слугували підставою ухвалення суб`єктом владних повноважень індивідуальних актів, суд може не переходити, з огляду на викладену вище сталу і послідовну практику Верховного Суду, відступу від якої у встановленому законом порядку не здійснювалося.
Таким чином, звертаючись до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення, позивач вправі посилатись на процедурні порушення проведення перевірки та надіслання рішень за результатами перевірки, а суд зобов`язаний надавати правову оцінку таким доводам позивача в першу чергу.
Позивач посилається на порушення процедури повідомлення її про проведення документальної перевірки.
Так, у рекомендованих повідомленнях про направлення наказу про проведення перевірки і повідомлення найменування адресата вказано "ППФО ОСОБА_1 ". Позивач зазначає, що абревіатура "ППФО" не є частиною імені позивача. Перевірка проводилася щодо фізичної особи ОСОБА_1 , а не невідомого суб`єкта "ППФО".
Відповідачем порушено Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ № 270 від 05.03.2009 Відповідно до п. 117 цих же Правил, поштові відправлення повертаються у разі неможливості їх вручення через неправильно зазначену адресу або найменування адресата.
На переконання позивача, поштовий оператор, отримавши відправлення з таким суперечливим найменуванням отримувача, цілком обґрунтовано не зміг ідентифікувати адресата, що і стало причиною повернення відправлення.
З цього приводу суд вважає необхідним вказати, що зазначення у графі найменування адресата «ППФО ОСОБА_1 » свідчить лише про уточнення адресата в межах податкового законодавства , який розшифровується як «платник податків фізична особа», а не свідчить про неправильне найменування адресата.
Підставою повернення рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, відділенням поштового зв`язку вказано «за закінченням терміну зберігання»
Відповідно до п. 2.4.60. Регламенту надання послуг з пересилання відправлень, затвердженого АТ «Укрпошта» на офіційному сайті Укрпошти при поверненні (досиланні) рекомендованої письмової кореспонденції, до автоматизованої системи АТ «Укрпошта» з реєстрації відправлень працівником ОПЗ вноситься необхідна інформація щодо причини досилання (повернення) відправлення, а саме: «за закінченням терміну зберігання», «адресат відсутній за вказаною адресою», «адресат відмовився», «за заявою відправника/адресата», «неправильно зазначена (відсутня) адреса».
Термін Укрпошти «за закінченням терміну зберігання» означає, що поштове відправлення (лист, посилка) не було отримано адресатом протягом встановленого періоду (зазвичай 14-30 днів, залежно від типу відправлення), і воно повертається відправнику, незважаючи на причину невручення, що може бути відсутністю адресата або відмовою від отримання. Ця позначка фіксує, що пошта не змогла вручити відправлення вчасно, і тепер відправлення прямує назад відправнику.
Рекомендоване повідомлення, яким було направлено наказ контролюючого органу повернуто Укрпоштою 15.03.2025 .
Верховний Суд в постанові від 24.10.2025 у справі №140/1534/25 саме після отримання контролюючим органом повернення від Укрпошти рекомендованого повідомлення, (яким направлено наказ про проведення перевірки ) з відміткою «про закінчення терміну зберігання» позивач вважається таким, що належним чином ознайомлений з наміром контролюючого органу провести документальну позапланову виїзну перевірку до її початку. Відповідно, після указаної дати і відповідач набув законних повноважень на проведення спірного контрольного заходу. Саме після вказаної дати необізнаність позивача з наказом про проведення перевірки слід розцінювати як таку, що свідчить про нехтування або ухилення від виконання обов`язку із отримання поштової кореспонденції без поважних причин і не може розцінюватись на користь платника податків. При цьому, добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 15 лютого 2024 року у справі №640/9016/20, від 24 вересня 2025 року у справі № 520/7480/25.
Крім того, наказ було направлено контролюючим органом за єдиною податковою адресою позивача: АДРЕСА_2 .
Як зазначалося вище, п. 42.2 ст. 42 ПК України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Суд критично ставиться до посилання позивача, що рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення не містить номеру наказу, який направлявся позивачу, оскільки такої вимоги до оформлення рекомендованого повідомлення немає та в будь-якому разі позивачем не дотримано обов`язку отримання ним поштової кореспонденції.
При цьому, добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, або місцереєстрації, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.
Абзац другий п. 42.5. ст. 42 ПК України наголошує на тому, що у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Позивач не заперечує правильність адреси на яку надіслано наказ і повідомлення. Відповідна адреса також зазначена ним у позовній заяві.
Враховуючи відсутність в матеріалах справи підтверджень наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, факт неотримання скаржником поштової кореспонденції, яку відповідач , з додержанням вимог податкового законодавства надсилав позивачу та яка повернулася до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області у зв`язку з її неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і незвернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення.
У постанові від 9 жовтня 2018 року у справі № 820/1864/17 Верховний Суд зазначив, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом в постанові від 24 вересня 2019 у справі №826/1109/15 та підтримано Судовою палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 23 травня 2022 року у справі №810/3116/18
У цій же постанові Судова палата зробила висновок, що обов`язку контролюючого органу щодо направлення платнику податків, зокрема податкового повідомлення - рішення у спосіб, визначений статтями 42, 58 ПК України, кореспондує також і обов`язок такого платника добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції.
Щодо виявлених в ході перевірки порушень, суд виходить з наступного.
Відповідно до пп.14.1.54 п.14.1 ст.14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України.
Крім того, згідно з пп.14.1.55 п.14.1 ст.14 Кодексу №2755 дохід, отриманий з джерел за межами України, - будь-який дохід, отриманий резидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності за межами митної території України, включаючи проценти, дивіденди,роялті та будь-які інші види пасивних доходів, спадщину, подарунки, виграші, призи, доходи від виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими та трудовими договорами, від надання резидентам в оренду (користування) майна, розташованого за межами України, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих за межами України портів, доходи від продажу майна, розташованого за межами України, дохід від відчуження інвестиційних активів, у тому числі корпоративних прав, цінних паперів тощо; інші доходи від будь-яких видів діяльності за межами митної території України або територій, непідконтрольних контролюючим органам.
Згідно з пп.162.1.1 п.162.1 ст.162 ПК України платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Пунктом 163.1 ст.163 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування резидента є:
- загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід;
- доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання);
- іноземні доходи доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Відповідно до п.164.1 ст.164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.
Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.
Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.
При визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій, так і негрошовій формах.
Під час нарахування (отримання) доходів, отриманих у вигляді валютних цінностей або інших активів (вартість яких виражена в іноземній валюті або міжнародних розрахункових одиницях), такі доходи перераховуються у гривні за валютним курсом Національного банку України, що діє на момент нарахування (отримання) таких доходів.
Порядок нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету визначено ст.168 Кодексу .
Згідно з пп.168.2.1 п.168.2 ст.168 ПК України платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.
Одночасно доходи, визначені ст.163 ПК України є об`єктом оподаткування військовим збором, ставка якого становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування (п.161 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Кодексу).
Положення підпунктів 83.1.1, 83.1.2, 83.1.6 п.83.1 ст.83 ПК України передбачають, що матеріалами, які є підставою для висновків під час проведення перевірок є документи, визначені Кодексом , податкова інформація та інші матеріали, отримані у порядку та у спосіб, передбачені Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи ДПС.
Відповідно до ст.72 ПК України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органу ДПС використовується інформація, що надійшла від платників податків та податкових агентів, від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, Національного банку України, банків, інших фінансових установ, від органів влади інших держав, міжнародних організацій або нерезидентів, за наслідками податкового контролю, а також інша інформація, оприлюднена як така, що підлягає оприлюдненню відповідно до законодавства, зокрема відомості декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та/або добровільно чи за запитом надана органу ДПС в установленому законом порядку. Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на органи ДПС завдань та функцій.
Відповідно до наявної податкової інформації фізична особа платник податків ОСОБА_1 у 2020-2022 роках отримала доходи, які згідно з Податковим кодексом України підлягають включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником податків в річних податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2020-2022 роки відповідно.
У розумінні положень статей 72-73 Кодексу інформація, отримана від компетентних органів іноземних держав відповідно до міжнародних договорів, що містять положення про обмін інформацією для податкових цілей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або укладених на їх підставі міжвідомчих договорів, є податковою інформацією, а тому використовується контролюючими органами як підстава для проведення документальних перевірок.
Враховуючи отриману податкову інформацію, за період з 01.01.2020р. по 31.12.2022р. фізична особа платник податків ОСОБА_1 фактично отримала доходи з джерел за межами України, з яких не сплачено податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.
Відповідно до положень Кодексу №2755 платник податку, що отримує іноземні доходи, тобто доходи, отримані з джерел за межами України, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію про майновий стан і доходи за наслідками відповідного податкового року, а також сплатити податки з таких доходів.
Перевіркою дотримання встановленого порядку подання до органів ДПС податкових декларацій (у випадках коли згідно з нормами ПК України таке подання є обов`язковим) встановлено, що фізична особа - платник податків ОСОБА_1 за період, що перевірявся, податкові декларації за 2020-2022 роки до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області не подавала.
За п.179.1 ст. 179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до п.176.1 ст.176 ПК України платники податку зобов`язані:
а) вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію ;
в) подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов`язковим.
Нормою 170.11.1. ПК України передбачено, що у разі якщо джерело виплат будь-яких оподатковуваних доходів є іноземним, сума такого доходу включається до загального річного оподатковуваного доходу платника податку - отримувача, який зобов`язаний подати річну податкову декларацію, та оподатковується за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу, крім:
а) доходів, визначених підпунктом 167.5.4 пункту 167.5 статті 167 цього Кодексу, що оподатковуються за ставкою, визначеною підпунктом 167.5.4 пункту 167.5 статті 167 цього Кодексу;
б) прибутку від операцій з інвестиційними активами, що оподатковується в порядку, визначеному пунктом 170.2 цієї статті;
в) прибутку контрольованих іноземних компаній, що оподатковується в порядку, визначеному пунктом 170.13 цієї статті;
г) виплат у грошовій чи негрошовій формі у зв`язку з розподілом прибутку, або його частини, джерелом яких є утворення без статусу юридичної особи, створене на підставі правочину або зареєстроване відповідно до законодавства іноземної держави (території) без створення юридичної особи, що оподатковуються в порядку, визначеному пунктом 170.11 1 цієї статті.
За вимогами п.49.1 ст.49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
Відповідно п.49.2 ст.49 ПК України платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.
За п. 49.1 ст.49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
Підпунктом 49.18.4 п.49.18 ст.49 ПК України встановлено, що податкові декларації подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним.
Отже, контролюючим органом правильно встановлено, що позивачем, як платником податків за період, що перевірявся податкові декларації за 2021 та 2022 роки до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області в порушення пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, пп.170.11.1 п.170.11 ст.170, п.176.1 ст.176, п.179.1 ст.179 ПК України, не подавались.
Оскільки платником дата отримання іноземних доходів документально не підтверджена, в ході перевірки при перерахуванні у гривні сум доходу, отриманих ФОПП ОСОБА_1 за 2020 - 2022 роки застосовано валютний курс Національного банку України, що діяв на 31 грудня 2020 року, на 31 грудня 2021року, та на 31 грудня 2022 року відповідно.
З 03.08.2014 року набрав чинності Закон України від 31.07.2014 №1621-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України» (Закон №1621-VII), яким на період до 01.01.2015 року запроваджено військовий збір
Відповідно до пп.1.1 п.161 підрозділу 10 Розділу XX Кодексу №2755 з урахуванням змін, внесених Законом №1621-VII платниками військового збору є особи, визначені п.162.1ст.162 Кодексу №2755, а саме фізична особа-резидент(нерезидент), яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні, податковий агент.
Законом України від 28.12.2014 року №71-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності з 01.01.2015 року, до Кодексу внесено зміни в частині оподаткування військовим збором.
Так, відповідно до пункту 161 підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних положень ПК України оподаткування військовим збором подовжено до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України.
Відповідно до пп.1.2 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 Кодексу №2755, зокрема:
- для резидента загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування та іноземні доходи доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
- для нерезидента загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід з джерела його походження в Україні та доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).
Відповідно до пп.1.3 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ Кодексу ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюється у порядку, встановленому статтею 168 Кодексу №2755.
Відповідальною за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 ПК України:
а) податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні;
б) платник податку - для іноземних доходів та доходів, джерело виплати яких належить особам, звільненим від обов`язків нарахування, утримання або сплати (перерахування) податку до бюджету».
Відповідно до вимог п.п.54.3.1 п.54.3 ст.54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо:
- платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством.
Отримання вказаного запиту підтверджується позивачем в позовній заяві, натомість жодних документів в підтвердження отриманих доходів позивачем надано не було.
Оскільки платник податків мав можливість дотримуватися правил та норм Податкового кодексу України, зокрема відповідно до пп.17.1.16. п.17.1. ст.17 Кодексу надавати за власною ініціативою письмові пояснення та/або документи щодо обставин, які підтверджують відсутність його вини у вчиненому податковому правопорушенні, в порядку, встановленому цим Кодексом, за порушення яких передбачена відповідальність, однак не вжив достатніх заходів для цього через те, що діяв нерозумно, без належної обачності, що призвело до податкового правопорушення.
Щодо посилання позивача на те, що інформація, яка була використана податковим органом, є неналежним доказом в розумінні положень Податкового кодексу України, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про інформацію» (Закон №2657-XII), за змістом інформація поділяється на такі види, зокрема податкова інформація.
За приписами ч. 1 ст. 16 Закону №2657-XII, податкова інформація - сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб`єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій у порядку, встановленому Податковим кодексом України.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону №2657-XII, правовий режим податкової інформації визначається Податковим кодексом України та іншими законами.
Відповідно до п. 74.1. ст. 74 ПК України, податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.
За правилами п. 74.3. ст. 74 ПК України, зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової політики.
Таким чином, Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області використано інформацію, що надана ДПС України листом від 02.10.2024 та інформацію від компетентного органу Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії щодо одержання доходів від британського суб`єкта господарювання «Fenix International Ltd» за створення контенту на платформі OnlyFans з наданням відомостей щодо загальної кількості та вартості транзакцій в доларах США, розпорядником якої є ДПС України та яка підлягає розголошенню в спосіб визначений законом.
Стаття 5 («Обмін інформацією на прохання») Конвенції про взаємну адміністративну допомогу в податкових справах зі змінами, внесеними Протоколом про внесення змін і доповнень до Конвенції про взаємну адміністративну допомогу в податкових справах від 27.05.2010 (далі -Багатостороння конвенція), яка ратифікована Верховною Радою України із застереженням Законами України від 17.12.2008 №677-VI та від 11.01.2013 №21-VII та є чинною з 01.07.2009 (зі змінами з 01.09.2013), визначає, що на прохання запитуючої держави запитувана держава надає запитуючій державі будь-яку інформацію, що згадується у статті 4 Багатосторонньої конвенції та стосується конкретних осіб чи операцій.
Статтею 22 Конвенції про взаємну адміністративну допомогу в податкових справах зі змінами, внесеними Протоколом про внесення змін і доповнень до Конвенції про взаємну адміністративну допомогу в податкових справах від 27.05.2010 (далі Багатостороння конвенція), яка ратифікована Верховною Радою України із застереженням Законами України від 17.12.2008 року №677-VIтавід 11.01.2013 року №21-VIIта є чинною з 01.07.2009 (зі змінам из 01.09.2013) визначено, що з будь якою інформацією, отриманою Стороною згідно із Багатосторонньою конвенцією, поводяться як з таємною, така інформація захищається так само, як інформація, отримана відповідно до внутрішнього законодавства цієї Сторони, настільки, наскільки це є необхіднім для забезпечення необхідного рівня захисту особових даних, відповідно до гарантій, які можуть зазначатися Стороною, яка надає інформацію, та які вимагаються відповідно до її внутрішнього законодавства. Така інформація в будь-якому разі розголошується лише особам або органам (зокрема, судам та адміністративним чи наглядовим органам), які причетні до оцінки, збору або стягнення податків цієї Сторони, до здійснення виконавчих заходів або кримінального переслідування стосовно податків цієї Сторони чи до прийняття рішень за апеляціями стосовно податків цієї Сторони, чи до нагляду за зазначеним вище. Ця інформація може використовуватися лише особами чи органами, зазначеними вище, і тільки для цих цілей. Незважаючи на положення пункту 1 статті 22 Багатосторонньої конвенції, вони можуть розголошувати її під час відкритого судового розгляду або в судових рішеннях , які стосуються таких податків.
Для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності податкового органу також використовується інша інформація, оприлюднена відповідно до законодавства та/або добровільно чи за запитом надана контролюючому органу в установленому законом порядку, а також інформація, наведена у скарзі покупця (споживача) щодо порушення платником податків встановленого порядку проведення розрахункових операцій із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій та/ або програмних реєстраторів розрахункових операцій (підп.72.1.6 п. 72.1 ст. 72 ПК України).
Норми статті 72 ПК України визначають право контролюючого органу на отримання та використання у своїй діяльності інформації від банків та інших фінансових установ.
Порядок обміну податковою інформацією з компетентними органами іноземних країн, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 16.04.2022 №118 (Порядок №118).
Порядок №118 спрямований на забезпечення ефективного обміну податковою інформацією з компетентними органами іноземних країн за спеціальними запитами про надання податкової інформації, а також в межах спонтанного обміну податковою інформацією, що є необхідною або передбачуваною доречною для виконання чи застосування законодавства України або інших країн стосовно податків на які поширюються дії Конвенції про взаємну адміністративну допомогу в податкових справах, ратифікованих Законом України від 17.02.2008 №677 VI із застереженнями та/або міжнародних договорів України про уникнення подвійного оподаткування, а також інших чинних міжнародних договорів України, що передбачають обмін податковою інформацією.
Відповідно до пп.72.1.4 п.72.1 ст.72 ПК України до податкової інформації відноситься інформація від органів влади інших держав, міжнародних організацій або нерезидентів.
Таким чином, інформація, отримана контролюючим органом на підставі міжнародного запиту від компетентного органу іноземної держави і яка містить конкретні дані про платника підпадає під ознаки податкової інформації.
Таким чином, висновки податкового органу ґрунтуються на офіційному документі - письмовій відповіді податкового органу Великої Британії щодо виплат позивачці доходів від Fenix International Ltd (OnlyFans). Цей документ містить персональні дані позивачки, суму нарахованого їй доходу та підтверджує факт її участі в платформі OnlyFans як отримувача виплат. Отже, використання міжнародної податкової інформації було законним і виправданим, а отримані відомості - достовірними. Жодних вимог щодо отримання первинних документів від іноземної компанії ПК України не висуває; достатнім є сам факт отримання офіційних даних від компетентного органу іншої держави.
Згідно висновку Верховного Суду, викладеним в постанові від 24 квітня 2023 року в справі №560/2210/19, платник податків, який не згоден з відповідністю такої інформації дійсним обставинам справи або ж вважає, що розмір заниженого ним податкового зобов`язання є меншим, вправі подати до контролюючого органу в ході перевірки або ж в ході судового розгляду справи відповідні докази, що спростовують доводи суб`єкта владних повноважень. Це зумовлено специфікою поставленого в провину платнику податків порушення, а саме заниження загального оподатковуваного доходу, у зв`язку з чим контролюючому органу достатньо довести саме факт отримання останнім доходу у періоді, що перевірявся.
Поряд з цим, у разі заперечення таких обставин платник податків повинен надати докази, які свідчитимуть про: відсутність такого доходу взагалі; наявність підстав вважати його неоподатковуваним або його зменшення; застосування ставки податку, відмінної від базової тощо.
Це узгоджується з нормою абзацу першого п. 85.2 ст. 85 ПК України, згідно з якою платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Зважаючи на встановлення порушення позивачем вимог податкового законодавства, суд вважає, що приймаючи оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення, контролюючий орган діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб визначений законом.
Враховуючи встановлені обставини та подані на їх підтвердження матеріали, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до положень, закріплених ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно частин 1-3 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність прийнятих рішень та відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідач належними та допустимими доказами довів правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Оскільки у позовних вимогах відмовлено, суд не здійснює розподіл судових витрат.
Керуючись статтями 242-246, 250, 251, 255, 262, 295 КАС України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень- відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона