Справа № 380/10561/25
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2026-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 рокуЛьвівСправа № 380/10561/25 пров. № А/857/49707/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
Носа С. П.
за участю секретаря судового засідання Вовка А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року у справі № 380/10561/25 за адміністративним позовом першого заступника керівника Стрийської окружної прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства до Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області про визнання протиправним рішення,

місце ухвалення судового рішення м.Львів
Розгляд справи здійснено за правиламизагального позовного провадження
суддя у І інстанціїСподарик Н.І.
дата складання повного тексту рішення21.10.2025

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року у справі № 380/10561/25 адміністративний позов першого заступника керівника Стрийської окружної прокуратури Львівської області (82400, Львівська область, м. Стрий, вул. Шевченка, 89; ) в інтересах держави в особі Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства (79054, м. Львів, вул. Яворницького, 8-б; ) до Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області (81614, Львівська область, Стрийський район, с. Тростянець, вул. Зелена, 2; ) про визнання протиправним та скасування рішення - задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Тростянецької сільської ради від 28.02.2025 №3028 «Про відмову у віднесенні земельних ділянок до самозалісених».

Зобов`язано Тростянецьку сільську раду повторно розглянути на сесії ради подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 28.11.2023 № 02/1917 та прийняти за результатами розгляду рішення про віднесення земельних ділянок з кадастровими номерами :14:000:0053, :14:000:0052, №:11:000:0028, :07:000:0018, :16:000:0032, земельної ділянки орієнтовною площею 6,09 га, за координатами GPS 49.60639 23.978452 поблизу с. Липівка, земельної ділянки орієнтовною площею 5,0 га, за координатами GPS 49,592952. 24,068401 поблизу с.Поляна, земельної ділянки орієнтовною площею 13.2701 га, комунальна власність, землі запасу, землі сільськогосподарського призначення, біля с.Поляна, земельної ділянки орієнтовною площею 4,5 га, за координатами GPS 49,601478, 24,06167 поблизу с.Поляна, до самозалісених з урахуванням викладеного у рішенні суду.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В доводах апеляційної скарги вказує, що рішення відповідача є правомірним та таким, що прийняте в порядку, визначеному ст. 57-1 Земельного кодексу України, оскільки у даному випадку повноваження сільської ради є дискреційними, тобто такими, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Стверджує, що лише у разі настання визначених законодавством умов, сільська рада зобов`язана вчинити конкретні дії - розглянути подання позивача у встановленому законом порядку та за наслідками розгляду прийняти одне з двох рішень, які будуть правомірними, про віднесення земель до самозаліснених або ж відмову у задоволенні такого клопотання без зазначення конкретних підстав для такої відмови, оскільки норми ст. 57-1 Земельного кодексу України на відміну від положень ст. 118 та ст. 123 цього кодексу не передбачають зобов`язання суб`єкта владних повноважень при прийнятті рішенні зазначати будь-які підстави для відмови у задоволенні подання.

Отож в підсумку скаржник зазначає, що зобов`язання судом відповідача прийняти рішення про віднесення земельних ділянок до самозаліснених могло мати місце лише у випадку, якщо судом встановлено відсутність таких підстав для відмови у віднесенні земельних ділянок до самозаліснених, які передбачені законом, а такі за доводами скаржника у законодавстві відсутні.

Крім того зазначає, що відповідно до положень абз. 2 ч. 2 ст. 57-1 ЗК України віднесення земельної ділянки, що перебуває у користуванні, заставі, до самозалісненої ділянки здійснюється за погодженням із землекористувачем, заставодержателем.

У позові зазначено, що Тростянецькою сільською радою, при прийнятті оскаржуваного рішення № 3028 від 28.02.2025, всупереч вимог ст. 57-1 Земельного кодексу України, ч.7 ст.20 Земельного кодексу України не отримано згоди орендаря земельних ділянок з кадастровими номерами :07:000:0018 та :16:000:0032 на самозалісення таких, не отримано відмови у наданні згоди від такого орендаря, а також іншим чином не з`ясовано позиції орендаря, зокрема у матеріалах сесії ради відсутні такі документи, що, на думку прокурора, є однією з підстав для скасування рішення.

Незважаючи на вказане суд зобов`язує сільську раду прийняти рішення про віднесення цих ділянок до самозаліснених без отримання згоди чи взагалі з`ясування позиції орендаря (ПрАТ «Миколаївцемент») з цього питання.

Відповідач та прокурор своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про дату, час та місце розгляду справи сторони та прокуратура повідомлені через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

В судовому засіданні представник відповідача Левицький О.В. надав пояснення та підтримав доводи апеляційної скарги. Представник позивача прокурор Дмитришин Ю.М. в судовому засіданні надав пояснення та заперечив проти доводів апеляційної скарги.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не забезпечив належного розгляду подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства про віднесення ділянок до самозалісених та вмотивованості оскаржуваного рішення, як адміністративного акту.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства звернулось до Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області з поданням за №02/1917-23 від 28.11.2023 про віднесення вищевказаних земельних ділянок до самозалісених та внесення даних до Державного земельного кадастру як про самозалісені ділянки, з подальшим їх закріпленням за постійним лісокористувачем відповідно до вимог ст.17 Лісового кодексу України.

Зокрема, Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства клопотало перед Тростянецькою сільською радою Стрийського району Львівської області про віднесення наступних земельних ділянок до самозалісених:

- ділянки, розташовані в межах ділянки за кадастровим номером :07:000:0018 - 69.0179 га, орієнтовна площа самозалісення 10 га поблизу с. Липівка та лісового масиву (кв. 23) Пустомитівського ДЛГП «Галсільліс», за координатами GPS 49.597729 23.950974 та 49.598580 23. 958866. Склад насадження 4Дз2Гз2Ос1Бп1Влч та 3Ос3Влч3Бп1Дз+Гз. Середній вік більше 30 років;

- ділянка розташована в межах ділянки за кадастровим номером :16:000:0032 - 45.8897 га, орієнтовна площа самозалісення 7,2 га, поблизу с. Липівка та лісового масиву (кв. 23) Пустомитівського ДЛГП «Галсільліс» за координатами GPS 49.599927 23.965369. Склад насадження 40с4Бп2Влч. Середній вік більше 30 років;

- ділянка орієнтовною площею 6,09 га, за координатами GPS 49.60639 23.978452 поблизу с. Липівка. Склад насадження ЗДз2Клг2Бп20с1 Влч. Середній вік 30 років;

- ділянка :14:000:0053 - 2.7349 га, комунальна власність, землі запасу, землі сільськогосподарського призначення, біля с. Поляна. Склад насадження ЗГз2Клг2Бп20с 1 Влч. Середній вік 20 років. Висота 10-15 м.;

- ділянка :14:000:0052 - 2.2172 га, комунальна власність, землі запасу, землі сільськогосподарського призначення, біля с. Поляна. Складі насадження ЗГзЗВхч1Клг2Бп10с. Середній вік 20 років. Висота 15 м.;

- ділянка орієнтовною площею 5,0 га, за координатами GPS 49,592952. 24,068401 поблизу с.Поляна. Склад насадження ЗГзЗВхч 1 Клг2Бп 10с. Середній вік 20 років. Висота 15 м.;

- ділянка №:11:000:0028 -13.2701 га, комунальна власність, землі запасу, землі сільськогосподарського призначення, біля с.Поляна. Склад насадження ЗВхчЗБп2Гз1Клг10с. Середній вік 20 років. Висота 15 м.;- ділянка орієнтовною площею 4,5 га, за координатами GPS 49,601478, 24,06167 поблизу с.Поляна. Склад насадження 5Вхч2Бп10сІКлг1Гз. Середній вік 20 років. Висота 15 м.

Тростянецькою сільською радою згадане подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 28.11.2023 винесене на розгляд сесії, однак рішення щодо такого не прийнято у зв`язку із відсутністю необхідної кількості голосів.

В подальшому Тростянецькою сільською радою розглянуто вищезазначене подання та прийнято рішення №3028 від 28.02.2025 «Про відмову у віднесенні земельних ділянок до самозалісених», яким Західному міжрегіональному управління лісового та мисливського господарства відмовлено у віднесенні до самозалісених наступних земельних ділянок:

- частина земельної ділянки КН :07:000:0018 орієнтовною площею 10 га поблизу с. Липівка;

- частина земельної ділянки КН :16:000:0032 орієнтовною площею 7.2 га поблизу с. Липівка;

- земельна ділянка орієнтовною площею 6,09 га за координатами GPS49.606391 23.978452 поблизу с. Липівка;

- земельна ділянка КН :14:000:0053 площею 2,7349 га за межами с. Поляна;

- земельна ділянка КН :14:000:0052 площею 2,2172 га за межами с. Поляна;

- земельна ділянка орієнтовною площею 5,0 га за координатами GPS49.92952 24/068401 поблизу с. Поляна;

- земельна ділянка КН :11:000:0028 площею 13,2701 га за межами с. Поляна;

- земельна ділянка орієнтовною площею 4,5 га за координатами GPS49.601478 24.06167 поблизу с. Поляна.

Не погоджуючись із вищевказаними рішеннями відповідача, перший заступника керівник Стрийської окружної прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства звернувся до суду з цим позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

1. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва прокуратурою інтересів держави в суді, оскільки лише за наявності такого суд може вирішувати спір по суті, колегія суддів зазначає наступне.

У Рішенні від 05.06.2019 №4-р(II)/2019 Конституційний Суд України зазначив, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Відповідно до ч.3 ст. 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 у справі №826/13768/16, погоджуючись з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, зазначила, що за змістом ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

Нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, зокрема, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Верховний Суд звернув увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Аналогічна позиція з вказаного питання, відображена також у постанові ВС від 05 листопада 2025 року у справі №560/81/25

Повертаючись до цієї справи, судом установлено, що відповідно до Положення «Про Державне агентство лісових ресурсів України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 521 від 08.10.2014, Державне агентство лісових ресурсів України (Держлісагентство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства.

В свою чергу, відповідно до Положення «Про Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства», затвердженого наказом Держлісагенства України №1006 від 09.11.2022, Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства підпорядковується Держлісагенству та є його територіальним органом. Завданням Управління є реалізація повноважень Держлісагенства у сфері лісового та мисливського господарства на території Львівської, Закарпатської та Івано-Франківської області.

Таким чином, Управління є територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, яке зобов`язане вживати заходи щодо подання клопотань до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування стосовно прийняття рішень про віднесення земельних ділянок до самозалісених.

У справі, що розглядається, прокурор підставою для звернення до суду визначив бездіяльність уповноваженого органу.

А зокрема зі змісту адміністративного позову та зібраних у справі доказів убачається, що окружною прокуратурою опрацьовано відомості із сайту «Судова влада» та отримано інформацію з Єдиного державного реєстру судових рішень, в ході чого з`ясовано, що будь-яких справ про оскарження рішення Тростянецької сільської ради №3028 від 28.02.2025 у провадженні судів не перебуває, що у свою чергу свідчить про бездіяльність Західного УЛМГ.

Окрім цього, листом Західного УЛМГ від 20.05.2025 повідомлено окружну прокуратуру, що управління не вживатиме заходів реагування шляхом оскарження рішення ради, оскільки відсутні кошти на сплату судового збору.

З огляду на вказане, зібраними у справі доказами підтверджується порушення інтересів держави внаслідок невжиття вказаними компетентними органами заходів, спрямованих на захист інтересів, щодо віднесення відповідачем земельних ділянок до самозалісених, що є безумовною підставою для звернення прокурора з цим позовом до суду.

2. Стосовно ж доводів апеляційної скарги відповідача, які стосуються суті спору, в тому числі щодо дискреційних повноважень, відсутності потреби в обґрунтуванні прийнятих відповідачем рішень та відсутності підстав для віднесення відповідачем земельних ділянок до самозалісених, то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статей 13, 16 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією, а забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України є обов`язком держави.

Частиною 1 статті 3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Указом Президента України від 07 червня 2021 року № 228/2021 «Про деякі заходи щодо збереження та відтворення лісів» з метою збереження лісового фонду України, належного захисту і відтворення лісів, створення сприятливих умов для ведення лісового господарства на засадах сталого розвитку з урахуванням природних та економічних умов, забезпечення прав громадян на безпечне довкілля постановлено започаткувати з 2021 року реалізацію екологічної ініціативи «Масштабне залісення України».

Законом України від 20 червня 2022 року № 2321-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження лісів», який набрав чинності 10.07.2022, главу 11 Земельного кодексу України доповнено статтею 57-1 такого змісту:

Стаття 57-1 Самозалісені землі

1. Самозалісена ділянка - це земельна ділянка будь-якої категорії земель (крім земель лісогосподарського призначення, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення) площею понад 0,5 гектара, вкрита частково чи повністю лісовою рослинністю, залісення якої відбулося природним шляхом.

2. Віднесення земельної ділянки приватної власності до самозалісеної ділянки здійснюється її власником, а щодо земельних ділянок державної та комунальної власності - органом, який здійснює розпорядження нею.

Віднесення земельної ділянки, що перебуває у користуванні, заставі, до самозалісеної ділянки здійснюється за погодженням із землекористувачем, заставодержателем.

Рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки приймається за поданням відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.

3. Віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про належність всіх її угідь до угідь самозалісеної ділянки. Земельна ділянка вважається самозалісеною ділянкою з дня внесення зазначених відомостей до Державного земельного кадастру.

4. Віднесення земельної ділянки, сформованої як об`єкт цивільних прав, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, до самозалісеної ділянки здійснюється без розроблення документації із землеустрою.

5. Віднесення земельної ділянки, несформованої як об`єкт цивільних прав, а також земельної ділянки, сформованої як об`єкт цивільних прав, але відомості про яку не внесені до Державного земельного кадастру, до самозалісеної ділянки здійснюється відповідно до документації із землеустрою, на підставі якої відомості про земельну ділянку вносяться до Державного земельного кадастру.

Крім того, з метою реалізації вказаної норми, частину четверту статті 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» доповнено абзацом 4, яким передбаченого, що відомості про угіддя земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі заяви органу місцевого самоврядування, який відповідно до статті 122 ЗК України приймає рішення про передачу земельних ділянок комунальної власності у власність, - щодо зміни угідь на угіддя самозалісеної.

Також внесено відповідні доповнення і до статті 184 ЗК України, за змістом яких «визначення самозалісених ділянок» віднесено до змісту землеустрою.

Цим же Законом внесено доповнення в частину першу статті 36 Закону України «Про землеустрій», і відповідно до такого доповнення «ґрунтові, геоботанічні та інші обстеження земель при здійсненні землеустрою проводяться з метою отримання інформації про якісний стан земель, а також для виявлення самозалісених ділянок, земель, що зазнають впливу водної та вітрової ерозії, підтоплення, радіоактивного та хімічного забруднення, інших негативних явищ».

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону №2321-IX, Кабінету Міністрів України велено у шестимісячний строк з дня набрання чинності цим Законом забезпечити проведення інвентаризації самозалісених ділянок та вжити заходів із забезпечення ведення лісового господарства на таких ділянках.

Кабінет Міністрів України на реалізацію зазначеної функції окремого нормативно-правового акту не приймав.

Відповідно до частини четвертої статті 21 Закону України від 07.07.2011 № 3613-VI «Про Державний земельний кадастр» відомості про угіддя земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі заяви власника земельної ділянки або за рішенням органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, який, відповідно до статті 22 Земельного кодексу України приймає рішення про передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність, - щодо зміни угідь на угіддя самозалісеної ділянки.

Разом з тим, введено новий вид у підгрупах угідь Класифікації видів земельних угідь (КВЗУ): « 005.05. Самозаліснені землі», які включають самозаліснені території будь-якої категорії земель (крім земель лісогосподарського призначення, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення) площею понад 0,5 гектара, вкриті частково чи повністю лісовою рослинністю, залісення яких відбулося природним шляхом.

Отже, у спірних правовідносинах органом, уповноваженим державною здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, з урахуванням статей 57-1, 122 ЗК України та частини четвертої статті 21 Закону України «Про державний земельний кадастр», є відповідний орган місцевого самоврядування.

Засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до частини 1 статті 10 цього Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником земельних ділянок з кадастровими номерами :14:000:0053 площею 2,7349 га, :14:000:0052 площею 2,2172 га, :07:000:0018 площею 69,0179 га, :16:000:0032 площею 45,8897 га., :11:000:0028 площею 13,2701 га та інших, зазначених у поданні Західного УЛМГ є територіальна громада в особі Тростянецької сільської ради Стрийського району, що підтверджується наказом ГУ Держгеокадастру у Львівській області №13-6878/16-18-СГ від 20.12.2018 «Про передачу земельних ділянок держаної власності площею 1182,3862 у комунальну власність Тростянецької сільської територіальної громади».

Вказане також підтверджується рішенням Тростянецької сільської ради №2482 від 05.02.2019, про прийняття в комунальну власність Тростянецької сільської ради земельних ділянок сільськогосподарського призначення загальною площею 1182, 4862 га, серед яких є земельні ділянки з кадастровим номером :14:000:0053, :14:000:0052 та :11:000:0028.

З наведеного слідує, що Тростянецька сільська рада є органом місцевого самоврядування, який уповноважений розпоряджатися землями комунальної власності в її адміністративних межах, зокрема приймати рішення про віднесення указаних земельних ділянок до самозалісених земель.

Статтею 7 Лісового кодексу України передбачено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.

Зі змісту оскаржуваного рішення №3028 від 28.02.2025 року слідує, що Західному міжрегіональному управління лісового та мисливського господарства відмовлено у віднесенні до самозалісених наступних земельних ділянок:

- частина земельної ділянки КН :07:000:0018 орієнтовною площею 10 га поблизу с. Липівка;

- частина земельної ділянки КН :16:000:0032 орієнтовною площею 7.2 га поблизу с. Липівка;

- земельна ділянка орієнтовною площею 6,09 га за координатами GPS49.606391 23.978452 поблизу с. Липівка;

- земельна ділянка КН :14:000:0053 площею 2,7349 га за межами с. Поляна;

- земельна ділянка КН :14:000:0052 площею 2,2172 га за межами с. Поляна;

- земельна ділянка орієнтовною площею 5,0 га за координатами GPS49.92952 24/068401 поблизу с. Поляна;

- земельна ділянка КН :11:000:0028 площею 13,2701 га за межами с. Поляна;

- земельна ділянка орієнтовною площею 4,5 га за координатами GPS49.601478 24.06167 поблизу с. Поляна.

При цьому оскаржуване рішення не містить жодних мотивів та підстав ухвалення такої відмови.

Відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у дусі визначеної Конституцією України демократичної та правової держави та з метою забезпечення права і закону, а також зобов`язання держави забезпечувати і захищати права, свободи чи законні інтереси людини і громадянина, визначені у Законі України «Про адміністративну процедуру».

За змістом термінів, відображених у ст. 2 вказаного Закону адміністративний орган - орган виконавчої влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадова особа, інший суб`єкт, який відповідно до закону уповноважений здійснювати функції публічної адміністрації;

Відповідно до частини 3 ст. 8 Закону України «Про адміністративну процедуру» адміністративний орган зобов`язаний обґрунтовувати адміністративні акти, які він приймає, крім випадків, визначених законом. Адміністративний акт, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи, повинен містити мотивувальну частину, що відповідає вимогам цього Закону.

Отож за загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення органом місцевого самоврядування конкретних підстав їх прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів їх прийняття.

Натомість, ухвалюючи оскаржуване рішення відповідач в порушення частини 3 ст. 8 Закону України «Про адміністративну процедуру» не привів належного обґрунтовування вмотивованості та підстав ухваленого ним рішення, яке є предметом оскарження у цій справі.

Невиконання відповідачем законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Також колегія суддів зазначає, що стаття 36 Закону України від 22 травня 2003 року № 858-IV «Про землеустрій» з 10 липня 2022 року передбачає проведення ґрунтових, геоботанічних та інших обстежень земель при здійсненні землеустрою для виявлення самозалісених ділянок та використання цієї інформації для прийняття органами виконавчої влади і органами місцевого самоврядування рішень про передачу в постійне користування державним та комунальним лісогосподарським підприємствам самозалісених ділянок.

Водночас Кабінету Міністрів України надається розпорядження «провести інвентаризацію самозалісених ділянок та вжити заходів щодо забезпечення ведення лісового господарства на цих ділянках» (абзац 2 підпункту 2 пункту 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону № 2321-IX).

Зазначене свідчить про те, що законодавець на рівні ЛК України, ЗК України, встановив комплексний механізм ідентифікації та віднесення земельних ділянок до самозалісених, який передбачає:

- обов`язковість реагування органів місцевого самоврядування на подання територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства;

- здійснення землеустрою та обстежень для підтвердження наявності ознак самозалісення;

- відсутність в органу місцевого самоврядування дискреції щодо відмови у віднесенні ділянки до самозалісненої у разі наявності передбачених законом умов.

Як уже було зазначено судом Держлісагентство є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства (пункт 1 Положення № 521), здійснює державне управління в галузі ведення лісового і мисливського господарства, а також державного контролю за дотриманням вимог нормативно-правових актів щодо ведення лісового господарства (крім державного контролю з карантину рослин та у сфері захисту рослин) (підпункт 4 пункту 4 Положення № 521); здійснює моніторинг лісів та приймає рішення про віднесення лісів до відповідної категорії (підпункт 8- 9 пункту 4 Положення № 521).

Держлісагентство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 7 Положення № 521).

Завданням Міжрегіональних управлінь лісового та мисливського господарства є реалізація повноважень Держлісагентства у сфері лісового та мисливського господарства на території декількох адміністративно-територіальних одиниць, визначених Держлісагентством (пункт 3 Положення № 404), організація ведення лісовпорядкування, забезпечення ведення державного лісового кадастру та облік лісів, здійснює моніторинг лісів, підготовка та подання матеріалів до Держлісагентства для прийняття рішень у межах його компетенції (пункт 4 Положення № 404).

Водночас частина третя статті 57-1 ЗК України передбачає, що рішення про віднесення земельної ділянки до самозалісеної приймається органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування на підставі подання територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, яким є відповідне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства.

Таким чином, саме на міжрегіональні управління покладено обов`язок ініціювати процедуру віднесення земельних ділянок до самозалісених шляхом підготовки та направлення матеріалів (подань), що є обов`язковою передумовою для прийняття рішення органом місцевого самоврядування.

При цьому, обов`язок органу місцевого самоврядування полягає не у вирішенні питання «доцільності» віднесення земельної ділянки до самозалісеної, а у виконанні передбаченої законом процедури віднесення таких земель, що слідує зі статті 57-1 ЗК України та статті 1 ЛК України.

Однак, незважаючи на внесене подання Західного УЛМГ від 28.11.2023 року (у якому вказано, що за даними відкритих джерел, даних карт «Геоінформаційна система лісових ресурсів України», бази даних ВО «Укрдержліспроект», kadastr.live убачається, що перелічені у поданні земельні ділянки є самозалісеними) Тростянецька сільська рада не провела їх ґрунтового, геоботанічного та іншого обстеження, які вимагаються для виявлення самозалісених ділянок; не забезпечила земельно-кадастрової, топографо-геодезичної та іншої зйомки названих ділянок та відповідної їх інвентаризації, не з`ясувала в установленому порядку та не підтвердила належними доказами обставин з приводу можливого перебування названих самозалісених ділянок у користуванні інших осіб та відповідно не забезпечила в установленому порядку належного вирішення питання щодо отримання погодженням із землекористувачем та /або заставодержателем (за наявності) з приводу віднесення таких ділянок до категорії самозалісених ділянок.

Статтею 10 Закону України «Про адміністративну процедуру» установлено, що адміністративний орган (яким є і відповідач) зобов`язаний діяти добросовісно для досягнення мети, визначеної законом. Адміністративний орган при здійсненні адміністративного провадження повинен діяти, керуючись здоровим глуздом, логікою та загальноприйнятими нормами моралі, з дотриманням вимог законодавства. Особа зобов`язана здійснювати надані їй права добросовісно та не зловживати ними.

Частиною 1 ст. 16 цього ж Закону передбачено, що адміністративний орган зобов`язаний встановлювати обставини, що мають значення для вирішення справи, і за необхідності збирати для цього документи та інші докази з власної ініціативи, у тому числі без залучення особи витребовувати документи та відомості, отримувати погодження та висновки, необхідні для вирішення справи.

За приведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення винесено відповідачем також з порушенням ст. 10 та 16 Закону України «Про адміністративну процедуру», а відтак є підставою для його скасування, позаяк відповідач не забезпечив належної реалізації своїх повноважень у спосіб та в порядку визначеному законом.

З огляду на відсутність належного розгляду відповідачем подання Західного УЛМГ від 28.11.2023 року та не забезпечення відповідачем з`ясування усіх фактичних обставин та зібрання доказів (проведення обстежень, інвентаризації та отримання погоджень за потреби) з метою ухвалення рішення за наслідком розгляду такого подання, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для зобов`язання Тростянецької сільської ради повторно розглянути на сесії ради подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 28.11.2023 № 02/1917 та прийняти за результатами розгляду відповідне рішення з приводу віднесення земельних ділянок з кадастровими номерами :14:000:0053, :14:000:0052, №:11:000:0028, :07:000:0018, :16:000:0032, земельної ділянки орієнтовною площею 6,09 га, за координатами GPS 49.60639 23.978452 поблизу с. Липівка, земельної ділянки орієнтовною площею 5,0 га, за координатами GPS 49,592952. 24,068401 поблизу с.Поляна, земельної ділянки орієнтовною площею 13.2701 га, комунальна власність, землі запасу, землі сільськогосподарського призначення, біля с.Поляна, земельної ділянки орієнтовною площею 4,5 га, за координатами GPS 49,601478, 24,06167 поблизу с.Поляна, до самозалісених з урахуванням висновків суду, відображених у судовому рішенні по цій справі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли лише часткове своє підтвердження.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для зміни судового рішення в частині покладеного на відповідача обов`язку.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року у справі № 380/10561/25 змінити в частині покладеного судом першої інстанції обов`язку щодо:

«зобов`язання Тростянецької сільської ради прийняти за результатами розгляду подання рішення про віднесення земельних ділянок з кадастровими номерами :14:000:0053, :14:000:0052, №:11:000:0028, :07:000:0018, :16:000:0032, земельної ділянки орієнтовною площею 6,09 га, за координатами GPS 49.60639 23.978452 поблизу с. Липівка, земельної ділянки орієнтовною площею 5,0 га, за координатами GPS 49,592952. 24,068401 поблизу с.Поляна, земельної ділянки орієнтовною площею 13.2701 га, комунальна власність, землі запасу, землі сільськогосподарського призначення, біля с.Поляна, земельної ділянки орієнтовною площею 4,5 га, за координатами GPS 49,601478, 24,06167 поблизу с.Поляна, до самозалісених з урахуванням викладеного у рішенні суду»,

шляхом викладення вказаної частини судового рішення в такій редакції:

«зобов`язати Тростянецьку сільську раду прийняти за результатами повторного розгляду подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 28.11.2023 № 02/1917 відповідне рішення з приводу віднесення земельних ділянок з кадастровими номерами :14:000:0053, :14:000:0052, №:11:000:0028, :07:000:0018, :16:000:0032, земельної ділянки орієнтовною площею 6,09 га, за координатами GPS 49.60639 23.978452 поблизу с. Липівка, земельної ділянки орієнтовною площею 5,0 га, за координатами GPS 49,592952. 24,068401 поблизу с.Поляна, земельної ділянки орієнтовною площею 13.2701 га, комунальна власність, землі запасу, землі сільськогосподарського призначення, біля с.Поляна, земельної ділянки орієнтовною площею 4,5 га, за координатами GPS 49,601478, 24,06167 поблизу с.Поляна, до самозалісених з урахуванням висновків суду, відображених у судовому рішенні по цій справі».

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та підлягає касаційному оскарженню шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 20 січня 2026 року