Справа № 200/9350/25
Суддя: Молочна І.С.
Дата ухвалення: 2026-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2026 року Справа№200/9350/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молочної І. С., розглянувши в порядку спрощеного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом адвоката Шевченка Олександра Ігоровича в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про накладення штрафу,

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

28 листопада 2025 року адвокат Шевченко Олександр Ігорович в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , позивача, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті з вимогами:

- визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті серії ОПШ №084447 від 10 липня 2025 року про застосування адміністративно-господарського штрафу до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

За змістом викладеного 10 липня 2025 року Відділом державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті, винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу серії ОПШ №084447, згідно з якою на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 накладено адміністративно-господарський штраф у сумі 17000,00 грн., у зв`язку з тим, що позивачка допустила порушення вимог статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абзацом третім частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Відповідно до акта проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом серії ОАР №063174 від 18 червня 2025 року, під час перевірки виявлено порушення статті 34, 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме, у водія відсутні: схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Проте, позивачем транспортний засіб «MERCEDES-BENZ SPRINTER 319 CDI» з номерним знаком НОМЕР_1 передано у користування Товариству з обмеженою відповідальністю «Бастранс», та водій ОСОБА_2 є найманим працівником саме Товариства з обмеженою відповідальністю «Бастранс», а не позивача. Позивач вважає, що у Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті, були відсутні підстави для застосування до неї адміністративно-господарського штрафу, а тому оскаржувана постанова серії ОПШ №084447 від 10 липня 2025 року є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідач заперечував проти задоволення заявлених позивачем вимог, обґрунтовуючи це тим, що на підставі направлення на перевірку Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях №ОНР 002306 від 13 червня 2025 року, співробітниками зазначеного відділу перевірено транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 . В ході перевірки зазначеного транспортного засобу було встановлено, що він належить позивачу та використовується останнім у господарській діяльності. Водієм надався тимчасовий реєстраційний талон на Товариство з обмеженою відповідальністю «Бастранс», який відповідно до відмітки, яка мається у ньому, дійсний лише за наявності реєстраційного документа на транспортний засіб. Відтак, він не повинен братися до уваги для встановлення автомобільного перевізника. На момент проведення перевірки встановлено відсутність схеми маршруту, розкладу руху та таблиці вартості, та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. У зв`язку з виявленням порушення складено акт №ОАР 063174 проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 18 червня 2025 року. За результатами розгляду акту винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №084447 від 10 липня 2025 року. Відповідач вказує, що доводи позивача про те, що належний йому автомобіль перебував в оренді на час вчинення порушення не підтверджені належними та допустимими доказами, а наявні у справі письмові докази підтверджують той факт, що позивач, як власник транспортного засобу, так і суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів, в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт» є перевізником, отже, несе встановлену законом відповідальність за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт. Крім того, відповідач зауважив, що договір оренди позивачем не було надано посадовим особам Укртрансбезпеки, та наданий позивачем до суду поліс №230110954 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яким страхувальником є Товариство з обмеженою відповідальністю «Автобусні лінії України» (ідентифікаційний код 31864305), відповідно до інформації, яка міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, директором вказаної юридичної особи є Соболь Ірина Григорівна позивач у цій справі.

Представник позивача заперечував проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, серед іншого посилаючись не те, що позивачка є фізичною особою-підприємцем та власницею транспортного засобу «MERCEDES-BENZ SPRINTER 319 CDI» з номерним знаком НОМЕР_1 , однак, остання не здійснює на вказаному транспортному засобі господарську діяльність з перевезення пасажирів, оскільки транспортний засіб «MERCEDES-BENZ SPRINTER 319 CDI» з номерним знаком НОМЕР_1 перебуває у користуванні Товариства з обмеженою відповідальністю «Бастранс» на підставі вказаного договору оренди. Відповідно Товариство з обмеженою відповідальністю «Бастранс» здійснює на вказаному транспортному засобі господарську діяльність через водіїв, зокрема, через водія ОСОБА_2 , який є найманим працівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Бастранс». Відтак, позивачка не здійснює самостійну господарську діяльність на транспортному засобі «MERCEDES-BENZ SPRINTER 319 CDI» з номерним знаком НОМЕР_1 . Крім того, відповідач під час проведення рейдової перевірки встановив, що фактичним власником транспортного засобу «MERCEDES-BENZ SPRINTER 319 CDI» з номерним знаком НОМЕР_1 є позивачка, а вказаний транспортний засіб використовується Товариством з обмеженою відповідальністю «Бастранс» на підставі тимчасового реєстраційного талону, проте, відповідачем взагалі не було враховано цей факт.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та витребувано визначені судом докази по справі. Вирішено ряд процесуальних питань.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ

Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 .

Відповідач, Державна служба України з безпеки на транспорті () у розумінні пункту 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах згідно зі статтею 43 Кодексу адміністративного судочинства України має адміністративну процесуальну дієздатність.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач зареєстрована, як фізична особа-підприємець (рнокпп ), основний вид економічної діяльності: «49.31 Пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення».

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 власником транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 319 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 .

01 травня 2025 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «БАСТРАНС» укладено договір оренди транспортного засобу №10/05-25, відповідно до пункту 1.1 якого транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 319 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , передано Товариству з обмеженою відповідальністю «БАСТРАНС» у тимчасове користування. Згідно з пунктом 6.1 цього договору строк дії договору вказано з 01 травня 2025 по 05 травня 2028 року.

08 травня 2025 року Територіальний сервісний центр №2348 видав тимчасовий реєстраційний талон серії ХХР №115124 про належність вказаного транспортного засобу Товариству з обмеженою відповідальністю «БАСТРАНС».

Відповідно до направлення на перевірку Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті №ОНР 002306 від 13 червня 2025 року співробітниками відповідача проводилась рейдова перевірка транспортних засобів на адміністративній території Донецької, Луганської, Харківської областях, та міста Харків, з 16 червня 2025 року по 18 червня 2025 року

18 червня 2025 року о 10 год. 43 хв. за адресою: пр-т Аерокосмічний, буд. 22, м. Харків (АС-1) відповідно до направлення на рейдову перевірку №ОНР 002306 від 13 червня 2025 року здійснено перевірку транспортного засобу «MERCEDES-BENZ SPRINTER 319 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , водієм якого був ОСОБА_2 , що належить на підставі тимчасового реєстраційного талону серії НОМЕР_4 Товариству з обмеженою відповідальністю «Бастранс», згідно інформаційної системи «Шлях» Соболь Ірині Григорівні.

За результатами проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом складено акт від 18 червня 2025 року №ОАР063174, відповідно до якого за результатами проведеної перевірки виявлено порушення статей 34, 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: відсутні схеми маршруту, розкладу руху, таблиці вартості проїзду; відсутнє свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Водій, ОСОБА_2 , водійські права пред`явив, копію отримав, що підтверджено підписом останнього.

Повідомленням від 27 червня 2025 року №57061/40/24-25 фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 викликано для розгляду справи про порушення Закону України «Про автомобільний транспорт» на 10 липня 2025 року, яке направлено позивачу 27 червня 2025 року на електронну пошту та отримано останнім, що не є спірним питанням у справі.

09 липня 2025 року позивач листом вих.№27 «Щодо розгляду справи 10 липня 2025 року», який зареєстровано відповідачем 10 липня 2025 року вх.№30571/0/22-25, повідомив, що з 08 травня 2025 року дані транспортні засоби знаходяться у тимчасовому користуванні Товариства з обмеженою відповідальністю «БАСТРАНС», а саме: «MERCEDES-BENZ SPRINTER 319 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на підставі тимчасового реєстраційного талону серії НОМЕР_4 . На даний час позивач підприємницьку діяльність з перевезення пасажирів не здійснює. До листа додано копію тимчасового реєстраційного талону серії НОМЕР_4 .

09 липня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «БАСТРАНС» листом вих.№11-7/25, який зареєстровано відповідачем 10 липня 2025 року вх.№30576/0/22-25, у зв`язку з тим, щоб не допустити притягнення фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 до відповідальності, надав відповідачу наступну інформацію із долученням до матеріалів справи:

- на підприємстві, Товариство з обмеженою відповідальністю «БАСТРАНС», 18 червня 2025 року будь-які перевірки Відділом державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті не проводились, акти реагування та штрафні санкції не застосовувались;

- підприємство, Товариство з обмеженою відповідальністю «БАСТРАНС», здійснює нерегулярні перевезення на підставі діючої ліцензії серія АЕ №572946 від 08 квітня 2015 року. Один з напрямків нерегулярних пасажирських перевезень є м. Харків м. Київ;

- на підприємстві, Товариство з обмеженою відповідальністю «БАСТРАНС», у тимчасовому користуванні знаходиться: «MERCEDES-BENZ SPRINTER 319 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на підставі тимчасового реєстраційного талону серії НОМЕР_4 . Згідно цивільно-правових договорів (договорів про надання послуг з управління транспортним засобом) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійснює перевезення пасажирів на мікроавтобусі «MERCEDES-BENZ SPRINTER 319 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який і по теперішній час надає послуги на підприємстві, Товариство з обмеженою відповідальністю «БАСТРАНС». 18 червня 2025 року водій ОСОБА_2 на мікроавтобусі MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював нерегулярне перевезення пасажирів за маршрутом «Харків-Київ-Харків» на підставі договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «БАСТРАНС» з замовником перевезень. До листа додано копію тимчасового реєстраційного талону серії ХХР №115124 та копію ліцензії серії АЕ №572946.

11 липня 2025 року відповідач листом вих.№2840/40/23-25 «Про розгляд листа» надав відповідь на лист Товариства з обмеженою відповідальністю «БАСТРАНС» вих.№11-7/25 від 09 липня 2025 року щодо складеного акта проведення перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №ОАР 063174 від 18 червня 2025 року, в якому серед іншого повідомив, що лист Товариства з обмеженою відповідальністю «БАСТРАНС» враховано під час розгляду справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт та долучено до матеріалів справи.

11 липня 2025 року відповідач листом вих.№2841/40/23-25 «Про розгляд листа» надав відповідь на лист позивача вих.№27 від 09 липня 2025 року щодо складеного акта проведення перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №ОАР 063174 від 18 червня 2025 року, в якому серед іншого повідомив, що лист позивача враховано, під час розгляду справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, та долучено до матеріалів справи.

На підставі акта проведення рейдової перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 18 червня 2025 року №ОАР063174 в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 10 липня 2025 року №084447, відповідно до якої на позивача на підставі абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» накладено штраф у розмірі 17000,00 грн.

Копію зазначеної постанови разом із супровідним листом направлено позивачу 10 липня 2025 року на електронну пошту та отримано останнім, що не є спірним питанням у справі.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ, ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ, ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ

У статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103 (далі - Положення №103), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті, здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю (пункт 7 Положення №103).

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 8 Положення №103).

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України від 05 квітня 2001 року №2344-ІІІ «Про автомобільний транспорт» (далі Закон №2344-ІІІ), який регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами-суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Відповідно до частини дванадцятої статті 6 Закону №2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Процедура проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №1567 (далі - Порядок №1567).

Відповідно до пункту 4 Порядку №1567 рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

Пунктом 13 Порядку №1567 передбачено, що графік проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) складається та затверджується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

За приписами пункту 14 Порядку №1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

За змістом пункту 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно наявність визначених статтями39і48 Закону №2344-III документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом (абзац 2).

Згідно з пунктом 21 Порядку №1567 у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

Пунктом 22 Порядку №1567 передбачено, що у разі відмови водія від підписання акта рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу посадова особа (особи), що провела перевірку, вносить про це запис.

Відповідно до статті 1 Закону №2344-ІІІ автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

Згідно зі статтею 34 Закону №2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен, зокрема, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

За правилами частин першої та другої статті 39 Закону №2344-ІІІ автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для регулярних пасажирських перевезень:

для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України;

для пасажира - квиток на проїзд в автобусі та на перевезення багажу (для пільгового проїзду - посвідчення особи встановленого зразка чи довідка, на підставі якої надається пільга), а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - електронний квиток та документи для пільгового проїзду.

Суд звертає увагу, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону №2344-ІІІ, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозяться пасажири. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися).

Тобто, положення статті 60 Закону №2344-ІІІ не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт.

Така позиція є сталою та послідовною і неодноразово зазначалася у постановах Верховного Суду у справах цієї категорії (постанови від 23 серпня 2023 року у справі №600/1407/22-а, від 06 вересня 2023 року у справі №120/5064/22, від 12 жовтня 2023 року у справі №280/3520/22, від 07 грудня 2023 року у справі №620/18215/21, від 27 березня 2025 року у справі №420/6854/23).

Отже, першочерговим є належне установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка і у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.

При цьому, на основі самих лише реєстраційних документів на транспортний засіб не визначити суб`єкта, який має нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Ці вихідні дані орган контролю отримує на місці перевірки, тоді як постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу виноситься за результатами розгляду справи в територіальному органі Укртрансбезпеки і саме під час її розгляду і має бути встановлений суб`єкт (особа порушника), який в розумінні частини першої статті 60 Закону №2344-ІІІ має нести відповідальність за порушення вимог цього Закону.

Позивач заперечує правомірність оскаржуваної постанови, вказуючи, що вона не є автомобільним перевізником у розумінні Закону №2344-III, а відтак не може бути притягнута до відповідальність за порушення зазначеного законодавства.

Позивач не заперечує, що транспортний засіб зареєстровано на неї, однак на момент перевірки він перебував у користуванні Товариства з обмеженою відповідальністю «БАСТРАНС», що підтверджується тимчасовим реєстраційним посвідченням, яке було надано водієм при перевірці, та повідомлено відповідача листами до розгляду справи, та прийняття спірної постанови.

Як встановлено судом вище, акт проведення перевірки від 18 червня 2025 року №ОАР063174 містить фактичні відомості про те, що автомобільним перевізником є Товариство з обмеженою відповідальністю «БАСТРАНС», фактичним власником фізична особа-підприємець ОСОБА_1 .

Також, суд ураховує, що позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «БАСТРАНС» в.о. керівника Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті надано пояснення щодо здійснення автомобільних перевезень на транспорті позивача саме Товариством з обмеженою відповідальністю «БАСТРАНС».

Верховний Суд у постанові від 19 жовтня 2023 року у справі №640/27759/21 вказав, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема, інформацію про автомобільного перевізника.

Стосовно тверджень відповідача про те, що договір страхування відповідальності на автомобільному та міському електричному транспорті від 09 січня 2025 року оформлено на ім`я фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , суд зазначає, що вказаний вище документ оформлено раніше, ніж тимчасовий реєстраційний талон серії ХХР №115124 від 08 травня 2025 року.

Водночас у спірній постанові про застосування адміністративно-господарського штрафу від 10 липня 2025 року №084447 відповідач визначив автомобільним перевізником фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що матеріалами справи не містять доказів того, що транспортний засіб транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 319 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , використовувався позивачем у його господарської діяльності, тобто позивач в розумінні вимог Закону №2344-III не є перевізником, а отже не є суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт в межах спірних правовідносин, як наслідок підстави для застосування до позивача адміністративно господарського, передбаченого статтею 60 Закону №2344-III відсутні.

Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія A, №303-A, пункт 29).

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Вирішуючи питання щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 понесені нею судові витрати зі сплати судового збору та професійної правничої допомоги у повному обсязі, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною третьою статті 132 цього Кодексу до витрат, пов`язаних із розглядом справи належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Отже, витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 КАС України).

Склад та обсяг судових витрат визначено у частині третій статті 134 КАС України, згідно з якою для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина третя статті 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 КАС України).

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Отже, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суд досліджує на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Судом встановлено, що правнича допомога відповідачу надавалась адвокатом Шевченком Олександром Ігоровичем на підставі договору про надання професійної правничої допомоги №2/8 від 08 листопада 2025 року, додаткової угоди №1 від 08 листопада 2025 року до договору про надання професійної правничої допомоги №2/8 від 08 листопада 2025 року, ордеру на надання правничої допомоги, акта №4 від 24 листопада 2025 рок наданих послуг до договору про надання професійної правничої допомоги №2/8 від 08 листопада 2025 року.

Згідно з пунктом 4.2. Розділу 4 договору про надання професійної правничої допомоги №2/8 від 08 листопада 2025 року гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформляється додатковою угодою до цього договору.

Відповідно до статті 30 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Водночас, у додатковій угоді №1 від 08 листопада 2025 року до договору про надання професійної правничої допомоги №2/8 від 08 листопада 2025 року сторонами не визначено конкретні підстави для зміни розміру гонорару, умови повернення тощо.

Тобто, сторонами у додатковій угоді №1 від 08 листопада 2025 року до договору про надання професійної правничої допомоги №2/8 від 08 листопада 2025 року та самому договорі не дотримано вимог щодо визначення конкретного розміру гонорару адвоката, що не відповідає положенням Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Витрати з надання послуг професійної правничої допомоги склали 7500,00 грн., що підтверджується актом №4 від 24 листопада 2025 року наданих послуг до договору про надання професійної правничої допомоги №2/8 від 08 листопада 2025 року.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд вважає, що дії направленні на підготовку позовної заяви та супроводження в суді першої інстанції, та вартістю таких послуг у розмірі 7500,00 грн. не є співмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

Відтак, з огляду на незначну складність справи та обсяг наданих послуг, враховуючи те, що вказана справа була розглянута в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання як справа незначної складності, виходячи з критерію пропорційності, суд висновує, що сума судових витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності до 5000,00 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, що визначені витрати на професійну правничу допомогу не є співмірними з обсягом проведеної роботи, і вважає можливим стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Відповідно до квитанції ID №4790-4319-8386-7647 від 27 листопада 2025 року позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн.

Згідно частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачем сплачено суму судового збору та позовні вимоги задоволено, суд приходить висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму судового збору на користь позивача.

Керуючись статтями 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов адвоката Шевченка Олександра Ігоровича в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_5 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (місцезнаходження: просп. Антоновича, буд. 51, м. Київ, 03150; ) в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про накладення штрафу задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті серії постанову від 10 липня 2025 року №084447 про застосування адміністративно-господарського штрафу до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 17000,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 22 січня 2026 року.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду у паперовому вигляді або через електронний кабінет (https://id.court.gov.ua/) у підсистемі «Електронний суд».

У разі застосування судом частини третьої статті 243 КАС України строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.С. Молочна