Справа № 600/3635/25-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2026-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/3635/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач), звернулась в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо не зарахування до загального стажу періоду роботи згідно оригіналу трудової книжки з 23.07.1988 року по 21.08.1990 рік;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу період роботи згідно оригіналу трудової книжки з 23.07.1988 року по 21.08.1990 рік та здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 з дати її призначення і зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити перераховану пенсію за віком ОСОБА_1 з дня її призначення, а саме з 10.01.2025 року.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

1. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м.Києві та отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Звертав увагу суду на те, що їй призначили пенсію за віком, однак до загального стажу протиправно не враховано період роботи з 23.07.1988 року по 21.08.1990 рік згідно розрахунку стажу.

Позивач зазначив, що через свого представника звернулась до органу пенсійного фонду з метою здійснення зарахування спірного періоду роботи до загального стажу, однак за результатами розгляду заяви, відповідачем прийнято рішення, яким відмовлено в задоволенні заяви, оскільки в даті наказу про прийняття на роботу наявне необумовлене виправлення.

Відтак, позивач вважає дії відповідача протиправними та такими, що порушують права останньої на соціальний захист, оскільки записи в трудовій книжці містять усі необхідні реквізити, а саме: дати та номери наказів, печатки установи, найменування роботодавців та посад, а тому дійсність трудової книжки та записів про роботу не можуть піддаватися сумніву.

2. Відповідач (ГУ ПФУ у Чернівецькій області), подав до суду відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого заперечив щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Заперечуючи проти позову зазначив, що перевіркою матеріалів електронної пенсійної справи встановлено, що позивачеві з 10.01.2025 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Звертав увагу суду на те, що представник позивача звернувся до Головного управління із заявою щодо причин не зарахування до загального стажу позивача періоду роботи з 23.07.1988 по 21.08.1990, перегляду заяви про призначення пенсії та прийняття обґрунтованого рішення за результатами проведення всебічного та повного аналізу.

15.07.2025 Головне управління повідомило позивача листом №2400-1701-8/25359 про порядок зарахування періодів до страхового стажу, а також зазначило, що записи в трудовій книжці не враховано за період з 23.07.1988 по 31.12.1991, оскільки в даті наказу про прийняття на роботу наявне необумовлене виправлення. Інших документів, які підтверджували б даний період роботи до заяви не додано. Водночас, до страхового стажу враховано період догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку з 22.08.1990 по 07.02.1993.

Відтак відповідач вважає, що страховий стаж позивача обчислено у відповідності до норм чинного законодавства України, а доводи, викладені у адміністративному позові - необґрунтованими, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

3. Відповідач (ГУ ПФУ в м Києві) правом на подання відзиву передбаченим ст. 162 КАС України не скористався та відзиву не подав.

3. Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій наведені переважно подібні аргументи, які викладені в позовній заяві.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

1. Ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ ТА ВІДПОВІДНІ ПРАВОВІДНОСИНИ.

1. 10.01.2025 року позивачеві призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

2. 29.07.2025 року представник позивача звернувся до Головного управління із заявою щодо причин не зарахування до загального стажу ОСОБА_2 періоду роботи з 23.07.1988 по 21.08.1990, перегляду заяви про призначення пенсії та прийняття обґрунтованого рішення за результатами проведення всебічного та повного аналізу.

3. 15.07.2025 року Головне управління повідомило позивача листом №2400-1701-8/25359 про порядок зарахування періодів до страхового стажу, а також про те, що відповідно до записів трудової книжки не враховано період з 23.07.1988 по 31.12.1991, оскільки в даті наказу про прийняття на роботу наявне необумовлене виправлення. Інших документів, які підтверджували б даний період роботи до заяви не додано. Водночас, до страхового стажу враховано період догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку з 22.08.1990 по 07.02.1993.

4. Судом досліджена трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 зі змісту якої встановлено, що остання містить внесені записи щодо спірних періодів роботи, зокрема:

- згідно запису №5 23.07.1988 року позивачка прийнята на посаду «коменданта» наказом № 170 від 23.07.1988 року у Військову частину польової пошти НОМЕР_2 ; згідно запису № 6 07.03.1990 року позивача переведено на посаду «коменданта офіцерського гуртожитку» наказом № 53 від 07.03.1990 року; згідно запису № 8 30.06.1992 року позивача звільнено в зв`язку зі скороченням штату наказом № 150 від 30.06.1992 року.

ДО ВКАЗАНИХ ПРАВОВІДНОСИН СУД ЗАСТОСОВУЄ НАСТУПНІ ПОЛОЖЕННЯ ЗАКОНОДАВСТВА ТА РОБИТЬ ВИСНОВКИ ПО СУТІ СПОРУ.

1. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

2. Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

3. Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII ) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

4. Згідно з пунктами 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 17 Порядку №637 визначено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (пункт 18 Порядку №637).

5. Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

6. Як вже встановлено судом, позивачеві не зараховано до страхового стажу періоди роботи, а саме: 23.07.1988 року по 21.08.1990 рік, як вбачається з розрахунку страхового стажу, оскільки в наказі про прийняття на роботу наявне виправлення.

Надаючи оцінку наведеним вище твердженням відповідача, суд зазначає наступне.

Всі записи в трудовій книжці мають відповідати вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція). Аналогічні вимоги передбачені Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою Міністерством праці України від 29.07.1993 №58 (далі -Інструкція № 58).

Пунктом 2.4 Інструкції № 58, визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 2.6 Інструкції, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно з пунктами 2.11. та 2.12. Інструкції, відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підпису є особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1Інструкції № 58).

Системний аналіз вищезазначених положень, дає підстави дійти обґрунтованого висновку, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

7. Більше того, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

8. Судом досліджено копію трудової книжки, оформленої на позивача та встановлено, що розділ відомості про роботу трудової книжки позивача містить записи щодо її трудової діяльності у спірні періоди. Записи про прийняття та звільнення з роботи містять дати прийому, звільнення з роботи, номери наказів та їх дати, а також завірені підписом відповідальної особи та за необхідності скріплені печаткою, не містять помилок, неточностей, а тому не викликають сумнівів.

Таким чином, доводи відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду трудової діяльності із наведених вище підстав, є безпідставними, оскільки відповідальність за правильність ведення трудових книжок покладена на власника підприємства, установи чи організації або уповноважений ним орган, а не на працівника.

У даному випадку слід застосувати правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 06.04.2022 у справі № 607/7638/17, який полягає у наступному.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Також, суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а та від 10.12.2020 у справі №195/851/17 (2-а/195/161/17).

Відтак, спірні періоди роботи позивача зазначені у трудовій книжці серії НОМЕР_1 слід зарахувати до страхового стажу.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до переконання, що ГУ ПФУ в Чернівецькій області протиправно не зараховано зазначені періоди до страхового стажу позивача.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що дії відповідача, щодо не зарахування до стажу позивача спірного періоду є протиправними, а позов в цій частині підлягає задоволенню.

9. Водночас, визначаючись щодо способу захисту порушеного права позивача у межах даних спірних відносин, з огляду на те, що спірним у даній справі є питання не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи згідно записів його трудової книжки, а також виходячи зі змісту доводів, якими позивач обґрунтовує заявлені позовні вимоги, з огляду на зміст повноважень суду, визначених статтею 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача у спірних відносинах буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до загального стажу позивача період роботи з 23.07.1988 року по 21.08.1990 року.

На переконання суду, саме такий спосіб захисту порушених прав позивача відповідає об`єкту порушеного права й у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним.

10. Щодо позовних вимог з приводу зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві виплатити перераховану пенсію за віком ОСОБА_1 з дня її призначення, а саме з 10.01.2025 року суд зазначає, що визначальним правовим питанням у справі, щодо якого фактично виник спір, є право позивача на зарахування спірного періоду роботи до загального стажу останнього. Відповідно, питання щодо виплати нарахованої (в майбутньому) та отриманою пенсією є похідними і повинні вирішуватись після вирішення питання про перерахунок пенсії з урахування спірного періоду роботи.

Відтак, спір щодо не виплатити перерахованої пенсії, відсутній на час звернення позивача у цій справі до суду. Також, відповідач ще не ухвалював рішення щодо перерахунку призначеної позивачу пенсії на виконання цього рішення суду, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині при здійсненні такого перерахунку будуть порушені.

11. Згідно частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

12. Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем в частині доведено наявність підстав для задоволення заявлених вимог. Натомість доводи відповідачів в частині є безпідставними і не свідчать про законність оскаржуваного рішення в повній мірі.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

1. Згідно частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

2. З огляду на те, що адміністративний позов задоволено частково слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 605,60 грн (з розрахунку 1211,20 :2).

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві- задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо не зарахування до загального стажу ОСОБА_1 періоду роботи зз 23.07.1988 року по 21.08.1990 рік.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу період роботи згідно з 23.07.1988 року по 21.08.1990 рік та здійснити з 10.01.2025 року перерахунок пенсії за віком, з урахуванням проведених виплат.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області судовий збір в сумі 605,60 грн.

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП: НОМЕР_3 );

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві ( вул. Бульварно - Кудрявська, 16, м.Київ, код ЄДРПОУ: 4298368).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (площа Центральна, 3, м. Чернівці, 58002, ).

Суддя О.В. Боднарюк